АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/4599/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.12.2025 (повний текст складено та підписано 10.12.2025, суддя Литвинова В.В.)

у справі №916/4599/24

за позовом Державного підприємства "Гарантований покупець"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕС ВИНОГРАДОВО"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО"

про стягнення 7113209,24 грн

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2024 року Державне підприємство «Гарантований покупець» звернулося до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕС ВИНОГРАДОВО» (надалі також Товариство) про стягнення 7113209,24 грн переплати за куплену гарантованим покупцем у листопаді - грудні 2022 року, січні - березні 2023 року електричну енергію.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що Державне підприємство «Гарантований покупець» утворено з метою забезпечення купівлі всієї електричної енергії, виробленої на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (у разі використання гідроенергії вироблену лише мікро- міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим «зеленим» тарифом відповідно до законодавства, а також отримання прибутку від провадження господарської діяльності. При цьому відповідно до частини третьої статті 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» купівля-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до нього здійснюється на підставі двостороннього договору між виробником або споживачем, якому встановлено «зелений» тариф, та гарантованим покупцем.

На виконання умов укладеного з відповідачем договору №14876/01 від 16.02.2018, Державне підприємство «Гарантований покупець», з урахуванням наданих адміністратором комерційного обліку даних комерційного обліку електричної енергії щодо фактичного відпуску та споживання електричної енергії за листопад грудень 2022 року, січень березень 2023 року, здійснювало перерахування коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕС ВИНОГРАДОВО».

Водночас відповідно до оновлених сертифікованих даних комерційного обліку за вказані розрахункові періоди (по версії MMS 3) у вищевказані розрахункові місяці відповідач не здійснював фактичний відпуск електричної енергії (відповідні показники встановлені на рівні « 0»). У листопаді 2022 року відповідач не здійснював фактичний відпуск електричної енергії, починаючи з 12 числа місяця.

Зважаючи на попередньо сплачені гарантованим покупцем платежі та отримання оновлених (скоригованих) сертифікованих даних комерційного обліку щодо фактичного відпуску електричної енергії відповідачем за листопад грудень 2022 року, січень березень 2023 року, у позивача виникла переплата за договором за куплену електричну на суму 7113209,24 грн, яка не була повернута відповідачем на вимогу позивача.

Заперечуючи проти позову, Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕС ВИНОГРАДОВО» у відзиві на позов, зокрема, послалося на те, що єдиною підставою для обґрунтування позову зазначено той факт, що у зв`язку із оновленням НЕК «Укренерго» сертифікованих даних комерційного обліку на платформі MMS, а саме, проведення коригування даних обсягу виробленої електричної енергії на об`єктах Товариства, починаючи з 12.11.2022 за період листопад 2022 - червень 2023 року було встановлено дані, що рівні « 0», у зв`язку із відсутністю здійснення виробництва відповідачем електричної енергії, що, в свою чергу, не відповідає дійсності, оскільки Товариство здійснювало діяльність з виробництва електричної енергії та відпускало її в мережі оператора систем розподілу, а отже, у відповідності до умов договору має право на отримання коштів за вироблену електричну енергію.

При цьому, як зазначив відповідач, по 5 (п`ятьом) власним генеруючим об`єктам, що знаходяться на тимчасово окупованій території Херсонської області, у період з лютого 2022 року по червень 2023 року в щодобовій звітності до АТ «Херсонобленерго», що виконує функції постачальника послуг комерційного обліку електричної енергії у ролі оператора даних комерційного обліку, подавав відповідними макетами дані комерційного обліку. Дані, що подавались у макетах до АТ «Херсонобленерго», підтверджувались у вигляді фотофіксації приладів обліку Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕС ВИНОГРАДОВО», як це допускається постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31.05.2022 №555 «Про особливості забезпечення комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії в умовах воєнного стану». Подані дані постійно, без будь-яких зауважень, завантажувались АТ «Херсонобленерго» до платформи системи управління ринком MMS та ДАТА ХАБ НЕК «Укренерго». Відпуск електричної енергії Товариством в електричні мережі системи розподілу оператора системи розподілу за період листопад 2022 року-червень 2023 року фізично відбувався, ресурсні об`єкти Товариства та їх ТКО не зупиняли своєї роботи, і лише починаючи з 19.04.2024 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, врегулювала питання щодо комерційного обліку на окупованих територіях. Натомість, на переконання відповідача, проведені НЕК «Укренерго» коригування є такими, що вчинені без належних правових підстав.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.11.2024 провадження у справі №916/4599/24 було зупинено до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах в іншій справі №908/1162/23 у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23 залишено без змін постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023, якою було відмовлено в задоволенні позову.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 поновлено провадження у справі №916/4599/24 та призначено її до розгляду у підготовчому засіданні.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.12.2025 по справі №916/4599/24 зупинено провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23.

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що 05.11.2025 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Блажівська Н. Є. - головуючий, Білоус О. В., Желтобрюх І. Л. постановив ухвалу про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи № 280/5808/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Слов`янський пух Україна" до Запорізької митниці про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Підставою передачі вказаної справи є необхідність відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше ухвалених постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23 і від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23 (до якої було зупинено справу, що розглядається), щодо застосування обмежень на здійснення господарської діяльності, передбачених статтями 13, 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", лише з огляду на загальновідомий факт окупації територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, з метою дотримання єдності судової практики та зважаючи на предмет та підстави позову, а також враховуючи, що висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 280/5808/23 сприятиме забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, суд першої інстанції дійшов висновку про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду.

Не погодившись із даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось Державне підприємство "Гарантований покупець" з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області про зупинення провадження від 10.12.2025 по справі №916/4599/24 та направити матеріали справи №916/4599/24 до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду справи.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми процесуального права, з огляду на таке:

- судом першої інстанції не наведено жодного мотивування стосовно необхідності зупинення провадження у даній справи, зокрема важливості висновків, які можуть бути висловлені ВП ВС у справі №280/5808/23 для розгляду справи №916/4599/24;

- станом на час прийняття оскаржуваної ухвали ВП ВС не було прийнято до провадження справу №280/5808/23, відповідно підстави для зупинення провадження у даній справі були відсутні;

- місцевим господарським судом не зазначено, як Висновки ВП ВС у справі №280/5808/23 (навіть у разі прийняття справи до провадження), вплинуть на вирішення даного спору;

- зважаючи на зібрані у справі докази, суд в межах вирішення спору в цій справі, мав самостійно застосувати джерела права та розглянути спір у відповідності до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження по цій справі та визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судом апеляційної інстанції 09.02.2026 отримано відзив на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕС ВИНОГРАДОВО", який надійшов до суду поза межами встановленого ухвалою суду строку (до 02.02.2026).

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 118 ГПК України).

За змістом частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частина друга статті 119 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту наведеної норми випливає, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду. Разом з тим, на відміну від поновлення процесуального строку, вирішення судом питання про продовження процесуального строку не обумовлене вчиненням учасником процесуальної дії. Навпаки, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яка ще не вчинена.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2018 у справі №904/5995/16.

Суд зазначає, що строк на подання відзиву на апеляційну скаргу встановлюється судом та відповідно до вимог процесуального закону може бути продовжений за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, з метою вчинення відповідної процесуальної дії, а не поновлений.

У даному випадку, ухвалою суду про відкриття апеляційного провадження, встановлено строк для подання відзиву до 02.02.2026.

Дана ухвала була доставлена до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕС ВИНОГРАДОВО" 13.01.2026, про що свідчить відповідна довідка від 15.01.2026.

Таким чином, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку (у даному випадку - до 02.02.2026 включно), чи з ініціативи суду, у той час як Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕС ВИНОГРАДОВО" звернулось з відзивом на апеляційну скаргу після закінчення цього строку та з заявою про продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу до суду не зверталось.

Відтак, оскільки з заявою про продовження строків позивач до суду не звертався, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕС ВИНОГРАДОВО", без розгляду.

За приписами частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

За приписами ч.2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 12 частини 1 статті 255 ГПК України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

У такому випадку згідно з приписами пункту 11 частини 1 статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

За своєю суттю зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення. Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 910/13175/23).

ГПК України передбачає два види зупинення провадження у справі:

- обов`язковий, за наявності якого суд зобов`язаний зупинити провадження у справі на підставі ст. 227 ГПК України;

- необов`язковий (факультативний), коли зупинення провадження у справі є правом суду (ст. 228 ГПК України).

Законодавець у вказаній ст. 228 ГПК України закріпив як право суду зупинити провадження у справі, так і фактично визначив умови, за яких це право може бути судом реалізованим. Так, за п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також із власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

З аналізу п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України вбачається, що за його змістом таке право може бути реалізовано судом за наявності таких умов: 1) правовідносини є подібними; 2) палата, об`єднана палата, Велика Палата Верховного Суду здійснює перегляд справи (див. також постанови Верховного Суду від 31.01.2022 у справі № 910/22748/16, від 05.07.2022 у справі № 910/6807/21, від 04.06.2024 у справі № 902/924/23).

Розглядаючи вищенаведені умови необхідно зазначити таке:

- зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16, від 25.04.2018 у справі № 925/3/17, від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16, від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 372/1988/15-ц, від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц, № 522/2110/15-ц та інші). Це врахування необхідно розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, від 05.03.2025 у справі № 910/13175/23);

- водночас, провадження у справі має зупинятись із чітким розумінням того, що підстава для зупинення провадження уже існує (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 906/1349/15, постанову Верховного Суду від 09.12.2019 у справі № 910/22479/17).

Дотримуючись вищенаведеного висновку, Верховний Суд у п. 64 постанови від 22.10.2024 у справі № 911/1683/23 дійшов висновку, що правових підстав для зупинення провадження у справі, що розглядається, немає, оскільки Велика Палата Верховного Суду на час розгляду цієї справи ще не прийняла до свого розгляду справу № 911/906/23 з огляду на що відмовив у задоволенні клопотання скаржника про зупинення провадження у справі № 911/1683/23.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, складовою якого є "правова передбачуваність" та "правова визначеність". Принцип "правової визначеності" вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності як самих правових норм, так і того, як ці норми мають бути застосовані судами у подібних правовідносинах. Верховний Суд неодноразово зазначав, що забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Безпідставне зупинення провадження у справі призводить до порушення вимог процесуального законодавства, затягування строків розгляду справи і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить і про порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Здійснивши аналіз оскаржуваної ухвали Господарського суду Одеської області від 10.12.2025 по цій справі, колегія суддів вважає, що, зупиняючи провадження у справі місцевий господарський суд не врахував вказаних вище висновків Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду і того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали Велика Палата Верховного Суду не прийняла до свого розгляду справу № 280/5808/23, тобто не здійснювала її перегляду, а отже, що правових підстав для зупинення апеляційного провадження у справі №916/4599/24 не було з огляду на п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України.

Крім того, вказана справа № 280/5808/23 була повернута відповідній колегії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду (див. ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2026 у справі № 280/5808/23).

Отже, таке безпідставне зупинення апеляційного провадження у справі №916/4599/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23, яка ще не прийнята останньою до свого провадження, свідчить про порушення судом п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України, принципу "правової визначеності", що є недопустимим.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28.05.2025 по справі № 619/766/18.

До того ж, колегія суддів зазначає, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття «подібні правовідносини», а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини» таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Втім, у даному випадку в оскаржуваній ухвалі не наведено жодних обставин щодо подібності правовідносин у справах №916/4599/24 та № 280/5808/23, а також об`єктивної неможливості розгляду справи, оскільки висновки, які можуть бути зроблені ВП ВС можуть сплинути на розгляд цієї справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо наявність підстав для зупинення провадження у справі №916/4599/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.12.2025 по справі №916/4599/24 - скасувати.

3. Справу №916/4599/24 направити до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Постанова, згідно з ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою складання та підписання даної постанови є 26.02.2026

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Філінюк І.Г.