ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

12.03.2026м. ДніпроСправа № 904/6960/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Спецбуденергомонтаж" (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 19/3, корп. 3, оф. 2; ідентифікаційний код 37499330)

до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, вул. Електрична, буд. 1; ідентифікаційний код 00130850)

про розірвання договору

Суддя Загинайко Т.В.

Без участі представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Спецбуденергомонтаж" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№6472/25 від 09.12.2025) до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" про розірвання договору від 04.07.2025 №203/1 реконструкція РП-35 кВ АТ "Криворізька теплоцентраль" у частині заміни масляного вимикача 35 кВ, розташованого в межах підстанції "КрТЦ" за адресою: 50014, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг.

Також просить стягнути з відповідача 2 422 грн. 40 коп. - суму сплаченого судового збору.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтею 162 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2025 про залишення позовної заяви без руху позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків - 7 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У подальшому, позивачем подано заяву (вх.№56038/25 від 19.12.2025) про усунення недоліків відповідно до якої було усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою господарського суду від 15.12.2025.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у відзиві (вх.№761/26 від 09.01.2026) на позовну заяву просить прийняти даний відзив на позовну заяву до розгляду і долучити його до матеріалів справи №904/6960/25, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача та зазначає про те, що: - позовна заява не містить даних про те, яке саме право позивача порушене відповідачем і яке має захистити суд за результатами розгляду даної справи; - не містить обґрунтування того, яким чином задоволення позовних вимог у формі розірвання судом договору дозволить відновити таке порушене право, що свідчить про неповноту позову і відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог; - у разі задоволення позовних вимог розірвання договору відбудеться з моменту набрання рішенням суду законної сили, тобто вже після спливу строку його дії; - розірвання (припинення) зобов`язань за договором, строк дії якого станом на момент винесення рішення судом вже закінчився, не може вважатися ефективним способом захисту в силу того, що не породжуватиме жодних ефективних правових наслідків чи зобов`язань для сторін такого договору; - зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивач набув право звернутися до суду з позовом про розірвання договору ще у вересні 2025 року (згідно з пунктом 5.6 договору кінцевий строк виконання робіт становить 30.09.2025), але не скористався ним; - зволікання зі зверненням до суду за захистом своїх прав (інтересів) і пов`язані з цим наслідки відносяться до ризиків позивача; - відповідач просить суд встановити відсутність обґрунтованого позивачем права, яке на його думку порушене відповідачем, а також обрання позивачем неналежного (незастосовного) способу захисту його прав (інтересів), що є достатньою підставою для відмови в задоволення позову в повному обсязі; -

- у позовній заяві позивач стверджує, що направляв ПВР на погодження листами від 25.08.2025 за вих. №6, від 04.09.2025 за вих. №8 та від 29.09.2025 за вих. № 11 (копії листів додані до позовної заяви); - позивач не надав додатків до таких листів, які мали містити зміст ПВР, його обсяг та усі передбачені реквізити відповідного документу; - позивачем не надані жодні докази направлення чи вручення вказаних документів відповідачу, не вказано спосіб такого направлення (вручення) тощо; - оригінальних примірників ПВР, оформлених належним чином відповідач не отримував; - засобами поштового зв`язку чи нарочним оригінальних примірників вказаних письмових документів до відповідача не надходило; - додані до електронних відправлень файли з назвою "ПВР" містять тільки текстові (графічні) дані та не містять жодних підписів (власноручних чи електронних), як обов`язкових реквізитів письмового документу згідно з ДСТУ 4163:2020 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів" чи електронного документу згідно вимог статей 5-7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"; - вказані документи не можуть вважатися ані письмовими, ані електронними документами та не можуть розцінюватися як належні і допустимі докази виконання договору позивачем; - відповідач не отримував ПВР, затвердженого позивачем, що свідчить про невиконання позивачем вимог пунктів 5.1, 13.6 договору в частині належної підготовки і надання документації; - те, що позивач називає в позовній заяві "ПВР" направлялося на електронну адресу відповідача у формі трьох різник редакцій текстових документів (формат ".docx"), які містили у собі місце під реквізит затвердження (підписання) позивачем, проте не були

підписані власноручним або електронним підписом уповноваженої особи позивача; - жоден з файлів не може розцінюватися як повноцінний ПВР в силу невідповідності приписам ДБН А.3.1-5:2016, вказані документи складалися і надсилалися саме у текстовому форматі як проект (чорновий варіант), що періодично доопрацьовувався позивачем і останню редакцію якого відповідач отримав тільки 29.09.2025 (за один день до закінчення кінцевого строку виконання усього обсягу робіт за договором); - з наведених підстав відповідач просить суд визнати твердження позивача щодо нібито своєчасного і належного виконання ним вимог договору щодо подання на погодження належним чином складеного і затвердженого ПВР такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і той факт, що затримка з допуском позивача до виконання робіт сталася з вини самого позивача (через невиконання вимог щодо належної і своєчасної підготовки ПВР, його затвердження і надання на погодження відповідачу).

Позивач у відповіді (вх.№3078/26 від 16.01.2026) на відзив просить прийняти до розгляду відповідь на відзив, розірвати договір №203/1 від 04.07.2025, укладений між позивачем та відповідачем та зазначає про те, що: - відповідач помилково ототожнює закінчення строку дії договору з припиненням зобов`язань за ним; - пункт 18.1 договору прямо визначає правову природу строку його дії та зобов`язань сторін, а саме: "18.1. Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками і діє до "31" грудня 2025 (включно), але в будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Закінчення строку Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору."; - самі сторони погодили, що договір не припиняється автоматично із настанням 31.12.2025, а діє до моменту повного виконання зобов`язань, чого у даному випадку не відбулося; - позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору у грудні 2025 року, тобто до спливу строку його дії, а тому предмет спору існував на момент звернення до суду, подальший перебіг часу не може нівелювати право особи на судовий захист, якщо таке право вже було реалізоване належним чином.

Відповідач у запереченні (на відповідь на відзив) (вх.№3095/26 від 22.01.2026) просить прийняти даний відзив на позовну заяву до розгляду і долучити його до матеріалів справи №904/6960/25, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі; - судові витрати покласти на позивача та зазначає про те, що: - висновки, викладені в пункті 67 Постанови КГС ВС у справі №913/703/20 про те, що розірваним може бути лише чинний договір, тобто такий що діяв як на час звернення до суду з позовом, так і на час прийняття відповідного судового рішення є релевантними до викладених вище обставин справи та фактичних правовідносин сторін спору, а тому можуть бути застосовані судом під час вирішення цієї справи по суті; - за вказаних обставин прошу суд визнати, що позивач належним чином не обґрунтував належність (ефективність) обраного ним способу захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; - позивач у відповіді на відзив жодним чином не спростував доводи відповідача.

Розглянувши матеріали справи та подані сторонами докази, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Верховний Суд у постанові від 05.12.2023 в справі № 917/1593/22 зазначив, що перш ніж розглядати по суті заявлену у справі вимогу про розірвання договору, господарському суду слід пересвідчитись (шляхом встановлення відповідних обставин та оцінки пов`язаних з цим доказів зі справи) у чинності такого договору. Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 24.10.2024 року в справі № 911/2231/23.

Як вбачається, між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Спецбуденергомонтаж", як замовником, та відповідачем - Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль", як підрядником, було укладено договір від 04.07.2025 №203/1 реконструкція РП-35 кВ АТ "Криворізька теплоцентраль" у частині заміни масляного вимикача 35 кВ, розташованого в межах підстанції "КрТЦ" за адресою: 50014, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, за яким замовник доручає, а підрядник, в межах договірної ціни, зобов`язується за наданим від замовника Робочим проєктом, виконати роботи з реконструкції РП-35 кВ АТ "Криворізька теплоцентраль" у частині заміни масляного вимикача 35 кВ, розташованого в межах підстанції "КрТЦ" за адресою: 50014, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, у відповідності до будівельних вимог, інших чинних законодавчих та нормативно-правових документів, які діють на території України (надалі - Договір).

Пунктом 18.1 Договору визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками і діє до 31 грудня 2025 (включно), але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

При цьому, як зазначено Верховним Судом у постанові від 03.04.2024 у справі №910/21315/21 погоджена сторонами умова до "повного виконання сторонами своїх зобов`язань" у розумінні приписів статті 530 Цивільного кодексу України є нічим іншим як строком (терміном) виконання зобов`язання, що у даному випадку не збігається зі строком дії договору та є відмінним від нього.

Суд вважає за необхідне зазначити, що поняття "строк виконання зобов`язання", "термін виконання зобов`язання", визначені у статті 530 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При цьому, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього.

Отже, суд доходить висновку, що сторони чітко визначили строк договору, дату його припинення - 31 грудня 2025 року.

Суд наголошує, що доказів продовження сторонами строку дії договору матеріали справи не містять, сторонами не надано.

Натомість позивач у позові зазначає, що 05.11.2025 звернувся до відповідача з пропозицією розірвання договору, в тому числі пославшись на пункт 20.4 Договору, відповідно до якого сторони можуть розірвати в односторонньому порядку за однієї з умов: 1) відсутності зобов`язань по цьому Договору, повідомивши про це за 10 (десять) календарних днів іншу сторону; 2) неналежного виконання іншою стороною умов цього Договору, повідомивши про це за 10 (десять) календарних днів іншу сторону.

На підтвердження вказаного позивачем надано копії пропозиції від 04.11.2025 №1/04/11 про розірвання договору, опису вкладення у лист з оголошеною цінністю від 05.11.2025 та поштової накладної № 370.

Позивач зазначає, що станом на момент звернення до суду позивач так і не отримав відповідь відповідача на повідомлення про розірвання договору, що зумовлює звернення до суду із позовом про розірвання договору, вказане відповідачем не спростовано, доказів іншого матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву про розірвання Договору від 04.07.2025 №203/1 реконструкція РП-35 кВ АТ "Криворізька теплоцентраль" у частині заміни масляного вимикача 35 кВ, розташованого в межах підстанції "КрТЦ" за адресою: 50014, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, укладеного між сторонами, сформовано позивачем в системі "Електронний суд" 08.12.2025.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2025 справу №904/6960/25 передано на розгляд судді Загинайко Т.В.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2025 про залишення позовної заяви без руху позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків - 7 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У подальшому, позивачем подано заяву (вх.№56038/25 від 19.12.2025) про усунення недоліків відповідно до якої було усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою господарського суду від 15.12.2025.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Отже, на час звернення позивача до суду з позовом про розірвання спірного договору, прийняття судом позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, спірний договір був чинним, оскільки пунктом 18.1 договору визначено строк його дії до 31 грудня 2025 (включно), а провадження у справі відкрито 24.12.2025.

Частиною 1 статті 248 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що відповідно до умов спірного договору, останнім днем строку його дії є 31.12.2025.

Враховуючи викладене, строк дії спірного договору є таким, що закінчився на 7 день з дня відкриття провадження у справі, що розглядається.

Отже, з огляду на те, що сторонами було визначено строк дії договору - до 31.12.2025 (включно), а вказівка на "повне виконання сторонами своїх зобов`язань" не є у розумінні статті 252 Цивільного кодексу України строком договору, суд вважаєу, що на момент розгляду цієї справи строк дії Договору закінчився.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.09.2023 у справі №910/8413/21 виснувала щодо недоцільності розірвання договору, який є припиненим (нечинним) на час звернення до суду з відповідною вимогою, зазначивши, що задоволення вимоги про розірвання договору, який вже є припиненим, не тільки не поновить порушені права позивача, але є неможливим як таке.

Судом враховано, що відповідно до сталої та послідовної позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 07.08.2018 у справі №910/7981/17, від 18.11.2019 у справі №910/16750/18, від 12.05.2020 у справі №911/991/19, від 14.07.2021 у справі №911/1442/19, від 21.06.2022 у справі №911/3276/20, від 05.07.2022 у справі №922/2469/21, від 16.09.2022 у справі №913/703/20, від 14.09.2023 у справі №910/4725/22, розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Зважаючи на викладене, оскільки можливість розірвання договорів в судовому порядку стосується лише тих договорів, які на момент звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення є чинними, спірний у даній справі договір, про розірвання якого позивачем заявлено вимогу, не може бути розірваний, оскільки строк його дії є таким, що закінчився.

При цьому, судом враховано, що на час звернення з позовом до суду спірний договір був чинним.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом спору розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Реалізуючі право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що на час розгляду справи предмет спору відсутній.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Щодо судового збору

У відповідності до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

За змістом частини 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" судовий збір у випадках, установлених, зокрема, пунктом 5 частини 1 статті 7 вказаного Закону повертається повністю.

Як вбачається, відповідно до платіжної інструкції від 25.11.2025 №472 за подання до господарського суду позовної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Спецбуденергомонтаж" сплачено судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Таким чином, на користь позивача за його клопотанням підлягає поверненню з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп.

На час постановлення цієї ухвали відповідне клопотання позивачем не надано.

Керуючись статтями 231, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі №904/6960/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Спецбуденергомонтаж" (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 19/3, корп. 3, оф. 2; ідентифікаційний код 37499330) до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, вул. Електрична, буд. 1; ідентифікаційний код 00130850) про розірвання договору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 12.03.2026.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.В. Загинайко