ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/5174/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.

за участю секретаря судового засідання Лінник І.А.,

за участю представників:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/5174/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» (вул. Залізнична, № 3, с. Молодіжне, Овідіопольський р-н, Одеська обл., 67840)

до відповідача: Компанії TRANS TRADE RK SA (rue Francois-Versonnex 11, 1207, Geneva, Switzerland)

про стягнення 41 882,40 доларів США, що еквівалентно 1 763 261,60 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Суть спору.

25.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Компанії TRANS TRADE RK SA, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 41882,40 доларів США, що еквівалентно 1763261,60 грн.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору № 0504/20-TR про надання послуг з перевалки експортних вантажів навалом від 05.04.2022 в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг.

2. Короткий зміст аргументів учасників справи.

2.1. Аргументи ТОВ «Транссервіс 2008».

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що Компанією TRANS TRADE RK SA не було здійснено передоплату послуг виконавця згідно п. 4.2. договору, тому ТОВ «Транссервіс 2008» було виставлено відповідачеві рахунок № 105 від 30.06.2025 на всю суму наданих послуг 41882,40 доларів США за надані послуги з перевалки зерна на терміналі на судно «ABLE» загальною вагою 6980,40, а повне та вчасне надання послуг позивачем підтверджується підписаним між сторонами актом № 105/0504 прийому-передачі виконаних робіт/послуг від 30.06.2025 та актом звірки по договору № 98 від 18.12.2025.

Відтак, через порушення прийнятих на себе зобов`язань відповідачем та не сплату вартості наданих послуг на умовах договору, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 41882,40 доларів США, що еквівалентно 1763261,60 грн, які вважає законними та обґрунтованими.

Окрім того, позивач наголошує, що умовами спірного договору передбачено підсудність спору між сторонами Господарському суду Одеської області.

2.2. Аргументи Компанії TRANS TRADE RK SA.

Відповідач, в обґрунтування своєї правової позиції, у відзиві на позов зазначив, що дійсно між сторонами укладено договір № 0504/20-TR від 05.04.2022 та Компанія TRANS TRADE RK SA не заперечує факт отримання рахунку № 105 від 30.06.2025 на всю суму наданих послуг 41882,40 доларів США за надані послуги з перевалки зерна на терміналі на судно «ABLE» загальною вагою 6980,40, а також підтверджує повне та вчасне надання послуг позивачем.

Однак, як стверджує відповідач, він не має можливості виконати взяті на себе зобов`язання, з огляду на скрутний майновий стан та відсутність експорту товарів, що пов`язано з введенням воєнного стану в Україні. До того ж, як зауважує відповідач, діяльність TRANS TRADE RK SA з проведення експорту періодично припиняється та, відповідно, компанія позбавлена можливості продовжувати свою господарську діяльність та здійснювати оплату за вже поставлений товар.

В подальшому, відповідачем до суду надано заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі.

3. Процесуальні питання вирішені судом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2025 позовну заяву (вх.№5315/25) передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Цісельському О.В.

29.12.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву (вх.№ 5315/25 від 25.12.2025) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/5174/25. Справу № 916/5174/25 постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на "22" січня 2026 року о 12:20 год.

06.01.2026 представник відповідача звернувся до суду через систему «Електронний суд» із заявою (вх. № 363/26), якою просив залучити його у справу в якості представника та надати доступ до електронної справи. Дану заяву судом було задоволено та представнику надано доступ до матеріалів електронної справи № 916/5174/25.

15.01.2026 Компанією TRANS TRADE RK SA подано до суду відзив на позовну заяву (вх. № 1372/26), який судом прийнятий до розгляду та долучений до матеріалів справи разом із доданими до нього документами.

Підготовче засідання, призначене ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.12.2025 у справі № 916/5174/25 на 22.01.2026 о 12:20 год., не відбулося у зв`язку з призупиненням реєстрації вхідної кореспонденції та проведення судових засідань з огляду на розгерметизацію системи опалення та низьку температуру повітря в адміністративній будівлі суду.

26.01.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області підготовче засідання у справі № 916/5174/25 призначено на "03" лютого 2026 року о 10:20 год.

02.02.2026 від відповідача до суду надійшло клопотання (вх. № 3722/26) про долучення доказів на підтвердження його скрутного майнового стану та неможливості виконати взяті на себе зобов`язання. Вказане клопотання було долучено судом до матеріалів справи разом із доданими до нього доказами.

Того ж дня відповідач надав суду заяву (вх. № 3898/26 від 02.02.2026) про визнання позову, згідно якої просив ухвалити рішення у справі, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги, а також вирішити питання щодо повернення позивачу з Державного бюджету України 50% судового збору. Вказана заява була прийнята судом до розгляду та долучена до матеріалів справи.

Окрім того, відповідачем було подано до суду клопотання (вх. № 3902/26 від 02.02.2026), яким, серед іншого просив розглянути справу № 916/5174/25 без участі його представника.

02.02.2025 позивач також подав до суду клопотання (вх. №3921/26), відповідного до якого просив розглянути справу № 916/5174/25 без участі його представника та ухвалити рішення у справі № 916/5174/25, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості.

Того ж дня позивач звернувся до суду з окремою заявою (вх. № 3940/26 від 02.02.2026) про повернення 50% судового збору у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті

03.02.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області відкладено підготовче засідання у справі № 916/5174/25 на "24" лютого 2026 року о 12:20 год.

У підготовче засідання 24.02.2026 представники сторін не з`явились, про дату і час судового засідання учасники процесу були повідомлені належно відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Частинами 3, 4 ст. 185 ГПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Враховуючи визнання позову відповідачем, керуючись частиною 3 статті 185 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку ухвалити рішення у справі за результатами підготовчого провадження у підготовчому засіданні без розгляду справи по суті.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 24.02.2026 підписано повне рішення без його проголошення.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

Як слідує з матеріалів справи, 05.04.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» (виконавець, позивач, ТОВ «Транссервіс 2008») та Компанією TRANS TRADE RK SA (замовник, відповідач) укладений договір № 0504/20-TR про надання послуг з перевалки експортних вантажів навалом, відповідно до умов п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язки по перевалці і зберіганню зернових, олійних і бобових культур (далі «вантаж») через термінал ТОВ «Транссервіс 2008» (далі термінал) експортованих з території України через морський порт Чорноморськ/Одеський морський порт/Усть-Дунайський порт/порт Кілія/порт Ізмаїл (далі - порт), в кількості відповідно до заявки замовника, в терміни і за цінами, обумовленими даним договором і додатками до нього. Всі додатки є невід`ємною частиною цього договору за умови їх підписання сторонами і скріплення печатками.

Відповідно до п/п. 2.1.7., 2.1.8. п. 2.1. договору, замовник зобов`язується: провести оплату послуг виконавця у відповідності з умовами даного договору; підписувати наданий виконавцем акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг), протягом 2-х робочих днів з моменту його отримання. У разі незгоди з актом протягом зазначеного терміну замовник надає виконавцю письмову мотивовану відмову від його підписання. У разі неподання такого документа протягом зазначеного проміжку часу, виконані виконавцем роботи (послуги) вважаються прийнятими замовником і підлягають оплаті.

Пунктами 4.1., 4.2. договору передбачено, що узгоджена ставка за послуги виконавця, вказані у розділі 1 та пункті 2.2. договору складає 4,50 доларів США за одну метричну тону, в тому числі ПДВ, якщо інше не зазначено в додатках до даного договору. Замовник здійснює передоплату послуг виконавця протягом 4 банківських днів з моменту виставлення рахунку. Замовник проводить балансову оплату послуг виконавця протягом 3 банківських днів після двостороннього підписання акту прийому-передачі виконаних робіт. Акт виконаних робіт повинен бути підписаний протягом 2 робочих днів після підписання коносамента (-ів).

Згідно п. 4.7. договору валюта платежу долар США та/або євро, та/або гривня. У разі оплати у євро застосовується крос-курс євро до долара США 1 до 1,15. У разі оплати в гривнях оплата проводиться за курсом НБУ на дату оплати.

За умовами п. 8.1. договору всі суперечки, що виникають у зв`язку з виконанням цього договору, повинні бути врегульовані шляхом проведення переговорів сторонами цього договору. Якщо сторони не дійшли згоди, всі суперечки/розбіжності передаються для розгляду до Господарського суду за місцем знаходження відповідача.

Відповідно до п. 8.3. договору, він вступає в силу з моменту підписання і діє до 30.06.2023 року, а в частині невиконаних до даного терміну зобов`язань до їх повного виконання і моменту закінчення всіх взаєморозрахунків між сторонами. Якщо жодна із сторін за п`ятнадцять календарних днів до дати закінчення договору, письмово не повідомить іншу про наміри щодо його припинення, дія договору буде автоматично продовжена на кожен наступний рік.

Сторонами були укладені додатки № 1 від 11.04.2022, № 2 від 12.08.2022, № 3 від 01.09.2022, № 4 від 01.10.2022, № 5 від 10.07.2023 та № 6 від 01.11.2023 до договору № 0504/20-TR про надання послуг з перевалки експортних вантажів навалом, яким сторони взаємно погодили додати зміни до розділу 4 «Вартість робіт та порядок розрахунків», зокрема, доповнили договір пунктами 4.8. 4.13. договору, а також вносили до них зміни відповідно до викладених редакцій.

Договір разом із додатком №1 підписано представниками сторін без жодних зауважень, підписи скріплено печатками.

Також, 02.01.2024 сторонами був укладений додаток № 7 до спірного договору, п. 1 якого сторони взаємно погодили викласти п. 4.11. до розділу 4 «Вартість робіт та порядок розрахунків» в наступній редакції: « 4.11. Узгоджена комплексна ставка за перевалку зерна на терміналі, транспортування в порт Чорноморськ та завантаження зернового вантажу в судно складає 6,00 доларів США за одну метричну тону, якщо інше не зазначено в додатках до даного договору».

01.09.2025 між сторонами був укладений додаток № 10 до вищевказаного договору, в якому сторони домовились викласти п. 8.1. договору в наступній редакції: « 8.1. Даний договір регулюється й тлумачиться у відповідності до матеріального права України. Всі невирішені суперечки, що виникають із або у зв`язку з даним договором, включаючи будь-які питання щодо його існування, дійсності або припинення, відшкодування збитків, стягнення штрафів, пені та інше передаються на розгляд до відповідного господарського суду України за місцем знаходження виконавця та розглядаються у відповідності до норм матеріального та процесуального права України. Рішення суду повинно бути остаточним і обов`язковим для виконання обома сторонами».

Додатки № 7 та № 10 також підписані представниками сторін без жодних зауважень, підписи скріплено печатками.

Із матеріалів справи вбачається, що 30.06.2025 між ТОВ «Транссервіс 2008» та Компанією TRANS TRADE RK SA підписаний акт № 105/0504 прийому-передачі виконаних робіт/послуг до договору № 0504/20-TR від 05.04.2022, відповідно до якого сторони зазначили, що виконавець виконав, а замовник прийняв роботи з перевалки зерна на терміналі, транспортування в порт Чорноморськ, Одеська область, Україна та завантаження зернового вантажу в судно «ABLE» - шроту сої вагою 6980,40 м.т. загальною вартістю 41882,40 доларів США. У вказаному акті також відзначено, що усі договірні умови дотримані, усі послуги виконані повністю та вчасно і сторони одна до одної претензій не мають. Даний акт № 105/0504 прийому-передачі виконаних робіт/послуг від 30.06.2025 також підписаний представниками сторін та скріплений відтисками печаток сторін договору.

Того ж дня ТОВ «Транссервіс 2008» оформлено рахунок (invoice) № 105 на оплату вказаних послуг з перевалки зерна на терміналі (судно «ABLE») в розмірі 41882,40 доларів США.

В матеріалах справи також наявний підписаний між сторонами акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.06.2025 по 18.12.2025 за договором № 0504/20-TR від 05.04.2022, згідно якого станом на 18.12.2025 заборгованість відповідача на користь позивача складає 298509,28 доларів США.

Позивач зазначає, що відповідачем в порушення прийнятих на себе зобов`язань за спірним договором № 0504/20-TR про надання послуг з перевалки експортних вантажів навалом від 05.04.2022 не було перераховано на користь позивача вартість наданих позивачем послуг, внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 41882,40 доларів США, що еквівалентно 1763261,60 грн.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, що зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

5. Норми права, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК Україна) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, оплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Відповідно до приписів статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

6. Висновки суду за результатами вирішення спору.

Щодо підсудності спору Господарському суду Одеської області та застосування законодавства України.

За приписами ст. 366 ГПК України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність справ за участю іноземних осіб може бути визначено за угодою сторін.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» спори, що виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України. За статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності у справах з іноземним елементом, передбачених у статті 77 цього Закону. Таким чином, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності (пункт 1 частини 1 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право») спір підлягає вирішенню в господарських судах України.

Місцеві господарські суди вправі вирішувати спори і у тих випадках, коли міжнародним договором передбачено можливість укладення письмової пророгаційної угоди між суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності України та іноземним суб`єктом господарської діяльності (угода про договірну підсудність). Обираючи як орган вирішення спорів місцевий господарський суд України, сторони пророгаційної угоди повинні дотримуватись вимог міжнародного договору та статті 30 ГПК щодо виключної компетенції господарських судів України.

Господарські суди повинні керуватися вимогами статті 3 ГПК щодо вибору законодавства, яке має застосовуватися у вирішенні господарських спорів за участю іноземного підприємства, організації. Зокрема, частиною 2 статті 3 ГПК передбачено можливість застосування господарськими судами норм права інших держав у випадках, передбачених законом або міжнародним договором.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. У випадку обрання сторонами права, що підлягає застосуванню до змісту правовідносин, господарський суд на підставі статті 3 ГПК застосовує це право у вирішенні спору. При цьому за приписами частин 3 та 4 статті 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» вибір права може бути здійснений щодо угоди (правочину) в цілому або її окремої частини. Вибір права стосовно окремих частин угоди повинен бути явно вираженим.

Вибір сторонами українського права як такого, що регулює їх відносини за угодою, означає вибір саме національного законодавства України, а не окремих законодавчих актів, що регулюють відповідні відносини сторін.

Згідно з п. 8.1. укладеного між сторонами договору № 0504/20-TR від 05.04.2022 (в редакції додатку № 10 від 01.09.2025) даний договір регулюється й тлумачиться у відповідності до матеріального права України. Всі невирішені суперечки, що виникають із або у зв`язку з даним договором, включаючи будь-які питання щодо його існування, дійсності або припинення, відшкодування збитків, стягнення штрафів, пені та інше передаються на розгляд до відповідного господарського суду України за місцем знаходження виконавця та розглядаються у відповідності до норм матеріального та процесуального права України. Рішення суду повинно бути остаточним і обов`язковим для виконання обома сторонами.

Таким чином, із врахуванням положень вищезазначених норм чинного законодавства та умов договору, даний спір підлягає розгляду в Господарському суді Одеської області.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Зважаючи на викладене, проаналізувавши правовідносини, що склалися між сторонами на підставі укладеного між ними договору № 0504/20-TR від 05.04.2022, дослідивши текст зазначеного договору, суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України, сторони досягли всіх суттєвих умов договору, тому зазначений договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань згідно ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України та є обов`язковим для виконання сторонами у відповідності до ст. 629 ЦК України.

Окрім того, враховуючи неповідомлення сторонами обставин оспорення або нікчемності вищевказаного правочину, суд виходить з презумпції його правомірності відповідно до ст. 204 ЦК України.

Суд встановив факт надання позивачем відповідачеві послуг з перевалки зерна на терміналі, транспортування в порт Чорноморськ та завантаження зернового вантажу на судно «ABLE», визначених у договорі № 0504/20-TR від 05.04.2022, загальною вартістю 41882,40 доларів США, про що свідчать наявні в матеріалах справи належним чином засвідчені копії доказів.

При цьому суд враховує, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, під час виконання договору можуть виявлятись обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору.

Водночас, станом на день звернення позивача до суду з позовом, у зв`язку з несвоєчасною оплатою вартості наданих послуг, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 41882,40 доларів США, яка додатково підтверджується наявним в матеріалах справи підписаним сторонами актом звіряння взаємних розрахунків.

Отже, несплатою позивачу у повному обсязі вартості наданих послуг в межах спірного договору № 0504/20-TR від 05.04.2022 відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання за цим договором, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за надані послуги в сумі 41882,40 доларів США, яка додатково відповідачем визнається відповідно до поданої ним заяви.

За правилами пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності, що знаходить своє вираження в добросовісному виконанні своїх зобов`язань сторонами та униканні будь-яких форм зловживання своїми правами та/або становищем, а також запобіганні вчиненню дій, які порушують права іншої сторони та можуть мати негативні наслідки для третіх осіб.

В даному випадку несплата відповідачем за фактично надані позивачем послуги є порушенням зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» про стягнення з відповідача заборгованості в заявленій сумі 41882,40 доларів США, що еквівалентно 1763261,60 грн, є обґрунтованими та законними.

Водночас, при ухваленні судового рішення суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, які зводяться до того, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням (постанова від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14).

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку покупця є сплата на користь продавця коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Із матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги визначені позивачем в іноземній валюті, про що сторони домовилися згідно з умовами договору. Тож, задоволенню підлягає вимога про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 41882,40 доларів США.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік прав та обов`язків учасників справи.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч.1 ст.75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Як зазначено у ч.1, 2 ст.191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Частиною 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Пунктом 6 ст. 236 ГПК України визначено, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Наразі слід зазначити, що визнання відповідачем позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

Положеннями частини 3 статті 56 ГПК України визначено право юридичної особи брати участь у справі через представника, повноваження якого підтверджуються довіреністю, виданою юридичною особою (пункт 1 частини 1 статті 60 ГПК України). Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Так, як вже зазначалось вище, відповідачем було визнано в повному обсязі заявлені позивачем позовні вимоги, про що подано заяву (вх. № 3898/26 від 02.02.2026), яка підписана представником Компанії TRANS TRADE RK SA Коноваловою Н.О., повноваження якої підтверджуються довіреністю № 07/10 від 07.10.2025.

Встановивши обставини даної справи та надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам із застосуванням стандарту доказування, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» про стягнення заборгованості в розмірі 41882,40 доларів США за надані згідно вищенаведеного договору послуги підлягають задоволенню, з підстав їх доведеності та обґрунтованості, в аспекті ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, за викладених в позовній заяві обставин з урахуванням висновків суду.

Серед іншого, суд також зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Отже, враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, відсутність у суду підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду, встановивши вірність розрахунків позивача з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення в повному обсязі позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» про стягнення з Компанії TRANS TRADE RK SA 41882,40 доларів США заборгованості, що еквівалентно 1763261,60 грн.

Як вже зазначалося відповідачем реалізовано його право на повне визнання позову, яке передбачене пунктом 1 частини другої статті 46 ГПК України.

За загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним статтею 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розподіл судових витрат у разі визнання позову визначено статтею 130 ГПК України та ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Поряд з цим, статтею 130 ГПК України передбачено спеціальні правила розподілу судового збору, зокрема у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Такі положення статті 130 ГПК України кореспондуються зі частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір», де, зокрема відзначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті відповідно до ст.ст. 129, 130 ГПК України, а також наявність підстав для повернення позивачу 50 відсотків судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову з урахуванням зменшеного розміру позовних вимог, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати позивача по сплаті судового збору в іншій частині - 50% від ставки судового збору, що складає в сумі 10579,57 грн.

Також суд зауважує, що питання повернення позивачу частини судового збору у розмірі 50%, що дорівнює 10579,56 грн в порядку, визначеному частиною 1 статті 130 ГПК України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір», згідно заявленого представником позивача клопотання, буде вирішено окремим судовим рішенням.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 130, 185, 191, 202, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Компанії TRANS TRADE RK SA (rue Francois-Versonnex 11, 1207, Geneva, Switzerland, VAT number: CHE-440.939.434) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» (вул. Залізнична, № 3, с. Молодіжне, Овідіопольський р-н, Одеська обл., 67840, ) заборгованість в загальному розмірі 41 882 (сорок одна тисяча вісімсот вісімдесят два) долари США 40 центів.

3. Стягнути з Компанії TRANS TRADE RK SA (rue Francois-Versonnex 11, 1207, Geneva, Switzerland, VAT number: CHE-440.939.434) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» (вул. Залізнична, № 3, с. Молодіжне, Овідіопольський р-н, Одеська обл., 67840, ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 10 579 (десять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн 57 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України.

Накази видати відповідно до ст.327 ГПК України.

Повне рішення складено 24 лютого 2026 р.

Суддя О.В. Цісельський