РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.02.2026Справа №910/9790/25
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення учасників справи у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіт Сек`юриті"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

про стягнення 116 075, 00 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіт Сек`юриті" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (відповідач) страхового відшкодування в розмірі 116 075, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у визначені судом строки подати відповідні заяви по суті.

28.08.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву згідно з яким просить відмовити у задоволенні позову обґрунтовуючи тим, що позивачем не було подано заяву страховику впродовж одного року з моменту скоєння ДТП.

01.09.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив в якій він заперечує проти доводів відповідача обґрунтовуючи тим, що строк було пропущено з незалежних від нього причин.

08.09.2025 до суду від відповідача надійшли заперечення, в яких зазначив, зокрема про те, що відсутність повідомлення позивача про дтп спричинило до відсутності реальної можливості з`ясувати розмір завданих збитків та заява про залучення третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Розглянувши вказану заяву відповідача щодо залучення в якості третіх осіб, які нее заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ "СК "ПЗУ Україна", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 -3 статті 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Разом із цим, у поданій заяві не обгрунтовано необхідність зазначених осіб. Також заява не містить ідентифікаційних кодів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Таким чином, дослідивши матеріали справи та ураховуючи предмет і підстави позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні поданої заяви.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.05.2023 між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «Перша» та (страховик) та ТОВ «Сіт Сек`юриті» (страхувальник) було укладено договір №214482915 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля «Volksawagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 .

08.11.2023 о 17:55 год. по вул. Академіка Заболотного, 144, у м. Києва відбулася ДТП, внаслідок якої автомобіль «Volksawagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіль «BMW 520», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 отримали механічні пошкодження.

На місці події було складено протокол про адміністративне порушення від 08.11.2023 серії ААД№523153 за ст. 121 КУпАП тільки відносно водія ОСОБА_1 .

На момент ДТП автомобіль Volksawagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу, був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземним транспортних засобів №214482915 у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша».

09.11.2025 позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» із повідомленням про настання події, що має ознаки страхової.

ОСОБА_2 звернувся із заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» - страховика позивача про виплату страхового відшкодування, яке було виплачено останнім згідно з полісом №214482915.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.01.2024 у справі № 752/24076/23 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративним правопорушень, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Київського апеляційного суду від 16.12.2024 у справі №752/24076/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 18.01.204 скасовано та закрито провадження у справі на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

У липні 2024 ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТ СЕК`ЮРИТІ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 08.11.2023.

Вартість ремонту автомобіля Volksawagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу, склала 232 150,00 грн без ПДВ, що підтверджується:

- Актом виконаних робіт №92 від 24.09.2024 на суму 232 150,00 грн, ФОП Поважний Віталій Едуардович), згідно якого за виконання робіт - 155 050,00 грн, за запчастини - 77 100,00 грн;

- Рахунком №92 від 24.09.2024 на суму 232 150,00 грн (ФОП Поважний Віталій Едуардович);

- Платіжною інструкцією №119 від 30.09.2024 про сплату за ремонт авто згідно рахунку №92 від 24.09.2024 без ПДВ в розмірі 77 100,00 грн (ФОП Поважний Віталій Едуардович;

- Платіжною інструкцією №207 від 03.10.2024 про сплату за ремонт авто згідно рахунку №92 від 24.09.2024 без ПДВ в розмірі 155 050,00 грн (ФОП Поважний Віталій Едуардович.

У липні 2024 ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТ СЕК`ЮРИТІ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 08.11.2023.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18.06.2025 у справі №759/14577/24 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТ СЕК`ЮРИТІ», за участю третіх осіб: ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЕРША», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТ СЕК`ЮРИТІ» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 80 431 гривень 27 копійок та моральної шкоди 5 000 гривень 00 копійок, а всього 85 431 гривень 27 копійок та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТ СЕК`ЮРИТІ» на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 874,13 грн та 8 000,00 грн - пов`язаних із проведення експертизи, а всього - 8 874 гривень 13 копійок.

Зокрема, вищевказаним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18.06.2025 встановлено вину ОСОБА_2 у ДТП та визначено ступінь вини учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08 листопада 2023 о 17.55 год на вул. Академіка Заболотного, 144, у місті Києві за участю автомобілів транспортний засіб марки Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та транспортний засіб BMW 520, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , у співвідношенні 50% на 50%.

11.07.2025 позивач звернувся до відповідача як страховика ОСОБА_2 із заявою про виплату страхової (регламентної) виплати у розмірі 116 075 грн (50% від вартості ремонту автомобіля Volksawagen Transporter» (232 150, 00 грн)).

Відповідач листом від 25.07.2025 №1219-31 відмовив позивачеві у виплаті страхового відшкодування на підставі пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - неподання заяви про виплату страхового відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП.

У зв`язку з тим, що вищевказаний річний строк було пропущено позивачем через незалежні від нього обставини, останній звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 116 075, 00 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17(провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України "Про страхування").

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як було зазначено, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18.06.2025 у справі №759/14577/24 встановлено вину ОСОБА_2 у ДТП та визначено ступінь вини учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08 листопада 2023 о 17.55 год на вул. Академіка Заболотного, 144, у місті Києві за участю автомобілів транспортний засіб марки Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та транспортний засіб BMW 520, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , у співвідношенні 50% на 50%.

Оскільки в дорожньо-транспортній пригоді приймали участь два автомобіля, які в силу ч.1 ст.1187 Цивільного кодексу України є джерелами підвищеної небезпеки, тому, враховуючи вимоги ст.1188 Цивільного кодексу України, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 07.02.2018 по справі №910/18319/16.

Таким чином, у зв`язку з обопільною виною водіїв у ДТП, яка відбулась 08.11.2023, відповідно до ст. 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент ДТП), у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, тому відповідач несе відповідальність в межах завданої шкоди та обопільної вини учасників ДТП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у відповідача за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії №216855465 (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 160 000,00 грн).

Відповідно до ст.1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, визначаючи розмір заподіяної шкоди суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 28.01.2020 у справі №917/500/18, від 20.03.2018 у справі №911/482/17).

Страхове відшкодування не обов`язково має визначатись з урахуванням оціненої шкоди, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №910/12722/18, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17, постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15).

Отже, визначаючи розмір страхового відшкодування, яке відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної в ДТП особи, зобов`язаний виплатити потерпілому, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується не звітом про оцінку, як попереднього оціночного документу, а відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків.

Приймаючи до уваги визначену вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Volksawagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі акту виконаних робіт ФОП Поважний Віталій Едуардович №92 від 24.09.2024, рахунку ФОП Поважний Віталій Едуардович №92 від 24.09.2024, платіжної інструкції №119 від 30.09.2024, а також враховуючи обопільну ступінь вини учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08.11.2023, у співвідношенні 50% на 50%, позивачем обґрунтовано визначено розмір заподіяної шкоди в сумі 116 057, 00 грн.

Судом ураховані зауваження відповідача про те, що позивач звернувся із даним позовом до суду після встановленого законом річного строку з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачаться з матеріалів справи, позивач 11.07.2025 звернувся до відповідача із заявою про здійснення страховою (регламентної) виплати у розмірі 116 075, 00 грн, тобто після ухвалення рішення Святошинського районного суду м. Києві від 18.06.2025 у справі №759/14577/24, яким встановлено вину ОСОБА_2 у ДТП на 50%.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду № 465/4287/15 від 11.12.2019 у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

З наведеного вбачається, що звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Судом враховано, що відповідно до пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав та не вказував про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Судом враховані висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі №147/66/17 від 14.12.2021 зокрема:

« 127. Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

128. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілої особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

129. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).

130. Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

131. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

132. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

133. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

134. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

135. Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

136. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку».

У даному випадку суд враховував такі обставини:

- дорожньо-транспортна пригода сталася 08.11.2023;

- рішенням Святошинського районного суду м. Києві від 18.06.2025 у справі №759/14577/24 визначено ступінь вини учасників ДТП у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у співвідношенні 50% на 50% ;

- 18.06.2025 позивач набув права вимоги, для звернення до особи, відповідальної за завдану шкоду;

- 07.08.2025 позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Відтак суд дійшов висновку, що вказані вище обставини свідчать про поважність причин пропуску позивачем річного строку для звернення з вимогою про здійснення страхового відшкодування.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі №147/66/17 від 14.12.2021 визначено, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності

За наведених обставин у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування.

Суд встановив, що позивачем належним чином у встановленому законом порядку підтверджено заподіяння позивачу шкоди внаслідок пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді автомобілю Volksawagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 116 075, 00 грн.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши в сукупності зібрані в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та не спростованими належним чином і у встановленому законом порядку відповідачем, відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТ СЕК`ЮРИТІ (, адреса: 03134, м. Київ, вул. дзюби Івана, 11) 116 075, 00 грн (сто шістнадцять тисяч сімдесят п`ять гривень 00 копійок) страхового відшкодування (страхової виплати) в рахунок відшкодування шкоди (завданих збитків), заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталася « 08» листопада 2023 року о 17.55 год по вул. Академіка Заболотного, 144, у місті Києві за участю транспортного засобу ТОВ "СІТ СЕК`ЮРИТІ" VOLKSWAGEN TRANSPORTER державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу BMW 520 державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 та судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяСергій МОРОЗОВ