ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2026 м. Дніпро Справа № 908/1328/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А., Іванова О.Г., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.11.2025 у справі (суддя Проскуряков К.В.) повний текст рішення складено 19.11.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інвар», м. Київ

до відповідача Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат», м. Запоріжжя

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Союзспецбут», м. Черкаси

про стягнення 149 914,66 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

08.05.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інвар» (далі - позивач або ТОВ «ТД «Інвар») до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» (далі - відповідач або ПрАТ «ЗЗРК») про стягнення 149 914,66 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.11.2025 у справі позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «ЗЗРК» на користь ТОВ «ТД «Інвар» основну суму заборгованості у розмірі 149 914,44 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду (далі - ЦАГС).

В апеляційній скарзі ПрАТ «ЗЗРК» зазначає, що рішення Господарського суду Запорізької області від 03.11.2025 у справі № 908/1328/25 є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Апелянт стверджує, що позивач не довів факту поставки товару за договором № 20/484 від 22.04.2021, оскільки у матеріалах справи відсутні належні первинні документи, які підтверджують передачу товару, зокрема підписані уповноваженими представниками сторін видаткова накладна та товарно-транспортна накладна, які відповідно до законодавства та умов договору є основними документами, що підтверджують здійснення господарської операції. При цьому суд безпідставно визнав факт поставки доведеним, чим порушив принцип змагальності сторін та вимоги щодо належності й допустимості доказів.

Апелянт також заперечує висновок суду щодо підтвердження боргу електронним листуванням, зазначаючи, що листи були надіслані з електронної адреси особи, яка не була уповноважена на приймання товару та не визначена договором для офіційного листування, а самі листи не містять конкретних відомостей про розмір заборгованості чи про договір, за яким вона виникла.

Крім того, апелянт ставить під сумнів достовірність заяви свідка щодо передачі документів та товару, оскільки за правилами перевезення вантажів оформлені товарно-транспортні накладні мають підписуватися під час здійснення перевезення, а приймання товару не могло тривати більше тижня. Водночас перевірити такі пояснення неможливо через відсутність зв`язку з працівником, який нібито приймав товар.

Також скаржник зазначає, що податкова накладна та факт її включення до податкового кредиту не підтверджують факту здійснення господарської операції та отримання товару, а первинне включення такої накладної до податкового кредиту було помилковим і згодом виправлене шляхом подання уточнюючого розрахунку у зв`язку з відсутністю первинних документів і втратою доступу до них після початку воєнних дій.

На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини та ухвалив рішення без належної оцінки доказів, що свідчить про недоведеність встановлених судом обставин і невідповідність висновків суду фактичним даним справи.

У зв`язку з зазначеним вище ПрАТ «ЗЗРК» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, а судові витрати покласти на позивача.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ТД «Інвар» заперечує доводи апелянта та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, зазначаючи, що товар за договором фактично був поставлений відповідачу 17.02.2022 на склад ПрАТ «ЗЗРК» автотранспортом перевізника, разом із товаром водієм були передані оригінали рахунку, видаткових та товарно-транспортних накладних, що підтверджується заявою свідка-водія.

Неповернення підписаних примірників первинних документів пояснюється тим, що вже з 24.02.2022 діяльність відповідача була фактично зупинена через початок повномасштабної агресії РФ, а склад підприємства у Василівському районі Запорізької області з 26.02.2022 опинився на тимчасово окупованій території, у зв`язку з чим частина документів була втрачена.

Позивач зазначає, що неодноразово намагався відновити первинні документи та врегулювати питання оплати, направляючи відповідачу претензії, дублікати документів і пропозиції щодо підписання додаткових угод про розстрочку боргу, однак відповідач ухилявся від їх відновлення.

Крім того, відповідач фактично визнавав заборгованість, оскільки з його корпоративної електронної пошти надсилалися листи з проєктами додаткових угод про розстрочку та пролонгацію боргу на суму 149 914,66 грн, а доводи апелянта щодо неналежності такого листування є суперечливими, оскільки домен електронної пошти належить самому відповідачу, а уповноважена особа, на яку він посилається, перебуває на окупованій території і з нею відсутній зв`язок.

Позивач також зазначає, що відповідно до умов договору та Інструкцій П-6 і П-7 приймання товару за кількістю і якістю могло тривати до 10- 20 днів після доставки, тому на момент окупації території відповідач ще здійснював приймання товару, що пояснює відсутність підписаних документів у постачальника, при цьому обов`язок передати підписані примірники ТТН покладається саме на вантажоодержувача.

Додатковим підтвердженням реальності господарської операції позивач вважає зареєстровану податкову накладну, за якою відповідач включив суму ПДВ до податкового кредиту у своїй податковій декларації, що свідчить про фактичне визнання операції. Подальше подання уточнюючої декларації апелянтом позивач оцінює як недобросовісну поведінку, спрямовану на уникнення виконання зобов`язань.

У зв`язку з викладеним позивач вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, наголошує на реальному здійсненні поставки та недобросовісності поведінки відповідача, який користувався податковими наслідками операції, але заперечує сам факт поставки, тому просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Суд першої інстанції встановив, що 22.04.2021 між ТОВ «ТД «Інвар» (постачальник) та ПрАТ «ЗЗРК» (покупець) укладено договір поставки № 20/484.

За умовами п. 1.1. договору постачальник зобов`язався поставляти покупцеві товар, а покупець - приймати його та оплачувати. Найменування, асортимент, кількість, ціна, код за УКТЗЕД і строки поставки визначаються у специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1. договору його вартість на момент укладення становила 1 874 250,00 грн без ПДВ, 374 850,00 грн ПДВ, разом 2 249 100,00 грн з ПДВ, при цьому загальна сума договору визначається сумою всіх специфікацій (п. 2.2. договору).

Договором визначено порядок поставки та приймання товару. Зокрема, право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання видаткової накладної (п. 3.1. договору).

Постачальник зобов`язаний до початку приймання товару передати покупцю оригінали первинних документів, зокрема видаткову накладну, рахунок-фактуру, товарно-транспортну накладну, документи про якість товару та інші супровідні документи (п. 3.2. договору), а зобов`язання з поставки не вважаються виконаними до надання таких документів (п. 3.3. договору).

Оплата товару здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника на умовах, визначених у відповідній специфікації (пп. 4.1.- 4.3. договору).

Якщо товар приймається на складі покупця, він вважається прийнятим у момент підписання видаткової накладної (п. 6.1. договору), а у питаннях приймання товару сторони керуються Інструкціями П-6 від 15.06.1965 та П-7 від 25.04.1966 (п. 6.3. договору).

Договір діє до 31.08.2022, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 11.1. договору).

Також сторони погодили можливість офіційного листування електронною поштою, зокрема для покупця визначено адресу (п. 11.11. договору), а постачальник зобов`язаний реєструвати податкові накладні протягом 15 календарних днів з дати виникнення податкового зобов`язання (п. 11.9. договору).

22.04.2021 сторони підписали Специфікацію № 1, відповідно до якої постачальник мав поставити пиловник хвойний d 300- 550 мм, 2-3 сорт, довжиною 4 м у кількості 595 мі за ціною 3 150,00 грн без ПДВ за 1 мі, загальною вартістю 2 249 100,00 грн з ПДВ. Поставка за цією специфікацією здійснювалася залізничним транспортом на умовах СРТ станція Дніпрорудна Придніпровської залізниці (код станції 476605), а оплата передбачалася з відстрочкою 75 календарних днів після прийняття товару та підписання видаткових документів.

10.01.2022 сторони уклали Специфікацію № 2, якою погодили поставку лісоматеріалів різних видів (пиловник листяний та пиловник хвойний різних діаметрів) загальною вартістю 4 122 395,47 грн з ПДВ. За умовами цієї специфікації поставка могла здійснюватися залізничним транспортом на умовах DAP станція Дніпрорудна або автомобільним транспортом за адресою вантажоодержувача: Запорізька область, Василівський район, с. Мала Білозерка, Веселівське шосе, 7 км, а оплата передбачалася з відстрочкою 76 календарних днів з моменту прийняття товару та підписання супровідних документів.

Суд встановив, що протягом 04.05.2021 - 17.02.2022 постачальник здійснив поставку товару на загальну суму 2 003 275,12 грн, у тому числі за поставками від 04.05.2021, 05.05.2021, 10.05.2021, 18.05.2021, 29.05.2021, 07.06.2021, 23.06.2021, 13.07.2021 та 17.02.2022. Поставки, здійснені у 2021 році в межах Специфікації № 1, були повністю оплачені відповідачем на загальну суму 1 853 360,46 грн.

Спір виник щодо поставки, здійсненої 17.02.2022 у межах Специфікації № 2.

У цей день ТОВ «ТД «Інвар» поставило ПрАТ «ЗЗРК» лісоматеріали (пиловник хвойний різних діаметрів) загальною вартістю 149 914,66 грн з ПДВ.

Перевезення здійснювалося автомобільним транспортом перевізника ТОВ «Союзспецбут» вантажним автомобілем DAF державний номер НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_3, водій ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Товар був доставлений на склад відповідача за адресою: Веселівське шосе, 7 км, с. Мала Білозерка, Василівський район, Запорізька область.

На поставку оформлено товарно-транспортну накладну № від 17.02.2022, рахунок-фактуру № СФ-0000007 від 17.02.2022 та видаткову накладну № РН-0000001 від 17.02.2022 (а. с. 41-43 т 1).

На виконання вимог податкового законодавства постачальник склав податкову накладну № 1 від 17.02.2022 (код УКТ ЗЕД 4403) на суму 124 928,88 грн без ПДВ та 24 985,78 грн ПДВ, яка була зареєстрована в ЄРПН 08.06.2022 за № . Відповідач, у свою чергу, включив суму ПДВ 24 985,78 грн до складу податкового кредиту та відобразив її у податковій декларації, поданій 17.07.2022.

Після початку 24.02.2022 повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України діяльність ПрАТ «ЗЗРК» була фактично призупинена. Малобілозерська територіальна громада Василівського району Запорізької області, де розташоване підприємство, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, визнана тимчасово окупованою територією з 26.02.2022.

Наказом № 130 від 15.06.2022 підприємство призупинило виробничу діяльність у зв`язку з втратою контролю над майном. За заявами підприємства № 20/55 та № 20/56 від 15.06.2023 відкрито кримінальне провадження № 0000218 щодо втрати майна.

Крім того, 15.06.2022 відповідач повідомив органи державної влади та Державну податкову службу України про втрату контролю над первинними документами, а відповідне оголошення було опубліковане 22.06.2022 у газеті «Голос України» № 127 (7877).

Суд також встановив, що ці обставини були підтверджені рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 у справі № 160/12841/23, яким задоволено позов ПрАТ «ЗЗРК» та скасовано рішення податкового органу про результати розгляду повідомлення щодо втрати контролю над документацією. Це рішення залишено без змін судом апеляційної інстанції.

Разом з тим матеріали справи містять докази, що перевезення спірного товару фактично здійснювалося. ТОВ «Союзспецбут» листом № 0904/01 від 09.04.2025 підтвердило перевезення деревини 16- 17.02.2022 за маршрутом ДП «Чигиринське лісове господарство» - с. Мала Білозерка, а у справі наявна заява свідка ОСОБА_1 , який підтвердив, що 17.02.2022 доставив лісоматеріали на склад ПрАТ «ЗЗРК», передавши представнику підприємства - інженеру відділу постачання Ткаченко Олені Олександрівні - товарно-транспортну накладну, видаткову накладну та рахунок на оплату.

З матеріалів справи також вбачається, що після поставки сторони здійснювали листування щодо врегулювання питання заборгованості. Зокрема, у листах від 20.12.2022 та 31.10.2023, надісланих на електронну адресу позивача, відповідач визнав наявність заборгованості у сумі 149 914,66 грн та запропонував її розстрочення, надіславши проєкти додаткових угод № 1 та № 2 до договору з графіком погашення за період березень 2023 - серпень 2025.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами щодо оплати та відновлення первинних документів (02.10.2023, 05.12.2023, 06.03.2024), а 12.06.2024 направив відповідачу додаткову угоду № 2 разом із двома примірниками видаткової накладної № РН-0000001 від 17.02.2022 та дублікатами ТТН № від 17.02.2022 для підписання (а. с. 66-76 т 1). Лист був отриманий відповідачем 18.06.2024, однак підписані документи чи відповідь позивачу надані не були.

Під час розгляду справи відповідач також подав уточнюючі відомості з ПДВ за червень 2022 року, якими виключив з податкового кредиту операцію за податковою накладною № 1 від 17.02.2022 на суму 124 928,88 грн без ПДВ та 24 985,78 грн ПДВ.

Предметом спору у даній справі є стягнення з ПрАТ «ЗЗРК» на користь ТОВ «ТД «Інвар» основної суми заборгованості за договором поставки № 20/484 від 22.04.2021 у розмірі 149 914,66 грн, яка виникла у зв`язку з неоплатою товару, поставленого 17.02.2022.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів.

Згідно зі статтями 509, 629 ЦК України зобов`язання виникають з договору та є обов`язковими для виконання сторонами.

За змістом ст. 712 ЦК України за договором поставки постачальник зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець - прийняти його та оплатити.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між сторонами укладено договір поставки № 20/484 від 22.04.2021, відповідно до якого позивач зобов`язався поставляти відповідачу товар, а відповідач - приймати його та оплачувати.

Судом встановлено, що 17.02.2022 позивач здійснив поставку товару на адресу відповідача на суму 149 914,66 грн, що підтверджується товарно-транспортною накладною № від 17.02.2022, рахунком-фактурою № СФ-0000007 від 17.02.2022 та видатковою накладною № РН-0000001 від 17.02.2022.

Зазначені документи містять відомості про перевізника, транспортний засіб, маршрут перевезення та вантажоодержувача, а також посилання на видаткову накладну як супровідний документ на вантаж.

Водночас зазначені первинні документи не містять підпису представника відповідача. Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що така обставина пов`язана з початком повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України та окупацією території Малобілозерської територіальної громади Василівського району Запорізької області, де розташоване підприємство відповідача, що призвело до втрати контролю над майном та документацією підприємства.

Матеріали справи також містять заяву свідка - водія перевізника, який безпосередньо здійснював доставку товару та підтвердив передачу товару і супровідних документів представнику відповідача.

Крім того, судом установлено, що позивачем було складено податкову накладну № 1 від 17.02.2022 на суму 149 914,66 грн, яка у встановленому порядку зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідач, у свою чергу, включив суму податку на додану вартість за цією податковою накладною до складу податкового кредиту та відобразив її у податковій декларації з ПДВ, поданій 17.07.2022.

Лише під час розгляду справи у 2025 році відповідач подав уточнюючі відомості до податкової звітності, якими виключив спірну господарську операцію з податкового обліку.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що таке коригування податкового обліку, здійснене через значний час після відображення господарської операції, не спростовує факту її здійснення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, зокрема викладеною у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19, дії покупця щодо формування податкового кредиту за податковою накладною можуть свідчити про прийняття товару та є допустимим доказом факту здійснення господарської операції у сукупності з іншими доказами.

Оцінюючи надані сторонами докази відповідно до вимог статей 73-86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що подані позивачем докази у своїй сукупності підтверджують факт поставки товару 17.02.2022 та наявність у відповідача заборгованості за договором поставки.

Доводи апелянта про недоведеність факту поставки у зв`язку з відсутністю підписаних первинних документів колегія суддів відхиляє, оскільки господарські операції можуть підтверджуватися сукупністю доказів, а не виключно підписаними первинними документами.

Посилання апелянта на недостовірність заяви свідка також не спростовують висновків суду, оскільки відповідні твердження мають характер припущень і не підтверджені належними доказами.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що податкова накладна та формування податкового кредиту не підтверджують факту поставки товару. Як установлено судом, відповідач самостійно відобразив спірну господарську операцію у податковому обліку, що свідчить про її визнання.

При цьому подальше виключення такої операції з податкового кредиту після виникнення спору обґрунтовано оцінено судом як суперечливу поведінку сторони, що не відповідає принципу добросовісності, закріпленому у ст. 3 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості використання електронного листування як доказу також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки факт поставки підтверджується сукупністю інших належних і допустимих доказів, а електронне листування було лише одним із додаткових доказів, який оцінювався судом у взаємозв`язку з іншими доказами.

Таким чином, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права і дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача заборгованості за договором поставки у сумі 149 914,66 грн.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, та не спростовують установлених судом обставин справи, у зв`язку з чим підстав для скасування чи зміни рішення Господарського суду Запорізької області від 03.11.2025 у справі № 908/1328/25 колегія суддів не вбачає.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів ЦАГС дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку всім доказам у їх сукупності та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

7. Щодо розподілу судових витрат.

Витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 03.11.2025 у справі № 904/1328/25 - залишити без змін.

Судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги по даній справі покласти на Підприємство з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат».

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов