У Х В А Л А

19 березня 2026 року м. Чернігівсправа № 927/27/26

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: ОСОБА_1

РНОКПП НОМЕР_1 ,

АДРЕСА_1

до відповідача: Акціонерного товариства Оператор газорозподільної

системи Чернігівгаз

,

вул. Любецька, буд. 68, м. Чернігів, 14021

про припинення трудових відносин та стягнення компенсації за невикористані відпустки

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подано позов до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Чернігівгаз про:

- визнання припиненими трудових відносин між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Оператор газорозподільної системи Чернігівгаз з 23.10.2023 року на підставі п.5 ч.1 ст.41 Кодексу законів про працю України;

- стягнення з Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Чернігівгаз на користь ОСОБА_1 3 708 964,81 грн (з урахуванням утримань), з яких 1 152 022,56 грн компенсації за невикористані відпустки та 2 556 942,25 грн вихідної допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Наглядової ради відповідача від 23.10.2023 припинено повноваження позивача як Голови правління АТ Оператор газорозподільної системи Чернігівгаз та обрано нового Голову правління. Тобто, відповідачем фактично припинено трудові відносини з позивачем з 23.10.2023, однак не видано наказу про звільнення та не проведено з позивачем належного розрахунку.

Ухвалою суду від 26.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.02.2026, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання шляхом доставки ухвали суду від 26.01.2026 до їх електронних кабінетів в підсистемі Електронний суд, що підтверджено довідками про доставку електронного листа .

10.02.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який долучено судом до матеріалів справи.

23.02.2026 від позивача надійшла заява про зміну предмета позову, до якої долучено змінену позовну заяву з додатками.

У позовній заяві (зміненій) позивач просить суд:

- визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз» з 23.10.2023 року на підставі п.5 ч.1 ст.41 Кодексу законів про працю України;

- стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз» на користь ОСОБА_1 5 880 586,45 грн, з яких 1 989 820,33 грн вихідної допомоги при звільненні, 1 072 872,00 грн компенсації за невикористану відпустку, 1 989 820,33 грн середнього заробітку, обмеженого шестимісячним строком, 742 973,79 грн компенсації за втрату заробітку, 85 100,00 грн моральної шкоди.

24.02.2026 суд задовольнив усне клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання для можливості ознайомитися з поданою позивачем заявою про зміну предмета позову та постановив протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 19.03.2026.

16.03.2026 від відповідача надійшли заперечення проти заяви позивача про зміну предмета позову, в яких відповідач вважає, що заява позивача про зміну предмета позову є по суті новим, окремим позовом, оскільки в ній зазначено самостійні матеріально-правові вимоги та одночасно на їх обґрунтування наведені нові обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову, та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами. При цьому одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Відповідач просить повернути, подану позивачем заяву про зміну предмету позову та здійснити розгляд справи у межах первісно заявлених позовних вимог.

18.03.2026 від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача, в яких позивач зазначає, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилань на норми матеріального чи процесуального права. Відповідачем не здійснено посилання на жодну фактичну обставину, яка є новою для скоригованої позовної заяви, окрім як посилання на норми права, що не може бути кваліфіковано як зміна підстави позову.

Розглянувши подану позивачем заяву про зміну предмета позову, суд встановив таке.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.

Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Відповідно до частини третьої статті 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 908/299/18 зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога. При цьому одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається (пункт 71 постанови).

У разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Відповідно до усталеної судової практики предмет позову кореспондує із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмета позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц зробила висновок, зокрема, про те, що: "як збільшення або зменшення розміру позовних вимог потрібно розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Збільшенням розміру позовних вимог не може бути заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені в тексті позовної заяви.

Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 26 листопада 2024 року у справі № 910/15342/23 зазначає, що одночасна зміна підстав і предмета позову є тоді, коли фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Предметом первісно заявлених у даній справі позивачем позовних вимог було, зокрема, стягнення з Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Чернігівгаз на користь ОСОБА_1 1 152 022,56 грн компенсації за невикористані відпустки та 2 556 942,25 грн вихідної допомоги.

Водночас, за змістом прохальної частини поданої до суду позовної заяви (зміненої) предметом позову є стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз» на користь ОСОБА_1 1 989 820,33 грн вихідної допомоги при звільненні, 1 072 872,00 грн компенсації за невикористану відпустку, 1 989 820,33 грн середнього заробітку, обмеженого шестимісячним строком, 742 973,79 грн компенсації за втрату заробітку, 85 100,00 грн моральної шкоди.

Тобто, звертаючись до суду із заявою про зміну предмету позову (подання позову у новій редакції) позивач доповнив його новими вимогами щодо: стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 1 989 320,33 грн; стягнення компенсації за втрату заробітку у розмірі 742 973,79 грн; відшкодування моральної шкоди у розмірі 85 100,00 грн.

Водночас обґрунтовуючи дані вимоги, позивач посилається на нові правові підстави позову, які не були викладені у тексті первісної позовної заяви та не кореспондуються з первісними підставами позову.

Зокрема, як підставу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач визначає статтю ст.117 КЗпП України, яка регулює відповідальність за несвоєчасний розрахунок при звільненні та передбачає самостійні правові наслідки, відмінні від первісних вимог щодо компенсації за відпустки та вихідної допомоги.

Щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати позивач посилається на положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Закону України «Про оплату праці» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159. Ці нормативно-правові акти не згадувалися в первісній позовній заяві як правові підстави, а їх застосування вимагає встановлення додаткових фактичних обставин, таких як період затримки виплат, індексація доходів та розрахунок збитків, які не були частиною первісних доводів позивача.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає, що такі фактичні підстави позову, як моральні страждання позивача; позбавлення можливості на вільне розпорядження належними їй грошовими коштами, зокрема на придбання продуктів харчування, ліків, одягу, сплатити за отримані комунальні послуги, донату на користь ЗСУ; переживання нею негативних емоцій від протиправних дій відповідача, що в цілому вкрай негативно відображається як на матеріальному, так і моральному стані позивача та призвело до суттєвих моральних страждань; втрата нормальних життєвих зав`язків, що вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, - також були відсутні у первісному позові, як і правові підстави, які зазначає позивач у позовній заяві (зміненій).

Положення статей 23 ЦК України та 237-1 КЗпП України, що передбачають відшкодування моральної шкоди, вимагають доведення конкретних негативних емоцій та їх причинного зв`язку з діями відповідача, що є новою фактичною підставою позову.

З вищевикладеного вбачається, що позивач одночасно змінює не лише предмет позову, доповнюючи його новими вимогами, а й змінює підстави позову, як фактичні так і правові. Тобто позивач у позовній заяві (зміненій) вказує самостійні матеріально-правові вимоги (відшкодування моральної шкоди, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та компенсації за втрату заробітку) та одночасно на їх обґрунтування наводить інші обставини (фактичні підстави - страждання позивача) та юридичні підстави.

З урахуванням наведеного, з огляду на те, що одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про зміну предмета позову.

Керуючись ст.42, 46, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну предмета позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 19.03.2026.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://court.gov.ua/ або у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор