ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 915/291/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.03.2025 (суддя Коваль С.М.) та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 (колегія суддів Савицький Я. Ф., Богацька Н. С., Діброва Г.І.) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс»

про визнання припиненим права іпотеки та скасування державної реєстрації права іпотеки

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс»

до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

про скасування державної реєстрації права власності на частку квартири,

(у судове засідання з`явилися представники: скаржника - Мізунський А. І., Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» - Пивоваров В. І.),

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. У березні 2024 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - Банк, ПАТ «Дельта Банк») звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (далі т - ТОВ «Укрдебт Плюс», Товариство), в якій просило суд:

- припинити право іпотеки ТОВ «Укрдебт Плюс» за договором іпотеки від 10.07.2008, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О. М. та зареєстрованим за реєстровим №1692, номер запису про іпотеку 27692245, стосовно 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 , що перебуває у власності ПАТ «Дельта Банк», номер запису про право власності 31809009;

- скасувати державну реєстрацію обтяження на нерухоме майно, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, номер запису про обтяження: 27692302, стосовно 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 що перебуває у власності ПАТ «Дельта Банк» номер запису про право власності 31809009.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ «Дельта Банк», який є іпотекодержателем 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 , набуло вказаний об`єкт у власність, що в силу приписів статті 17 Закону України «Про іпотеку» зумовлює припинення іпотеки. Разом з тим, на даний час об`єкт обтяжено іпотекою на підставі іпотечного договору за договором іпотеки від 10.07.2008 та зареєстрованим за реєстровим №1692, номер запису про іпотеку 27692245. Також до державного реєстру з боку ТОВ «Укрдебт Плюс» внесено запис про обтяження, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, номер запису про обтяження: 27692302. Існування іпотеки та обтяження на 3/5 вищевказаної квартири обмежує ПАТ «Дельта Банк» у реалізації ним прав власності на об`єкт. Права Банку відповідачем не визнаються, тому Банк вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

1.2. ТОВ «Укрдебт Плюс» звернулося із зустрічним позовом про скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію за ПАТ «Дельта Банк» права власності на 3/5 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 (запису про право власності 31809009) та припинити право власності ПАТ «Дельта Банк» на вказане нерухоме майно.

В обґрунтування зустрічного позову Товариство зазначає, що Банк незаконно зареєстрував за собою право власності на 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 .

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами

2.1. Як установили суди попередніх інстанцій і свідчать матеріали справи, 10.07.2008 між АКІБ «Укрсиббанк» (кредитодавець) (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений кредитний договір №0, за яким АКІБ «Укрсиббанк» надав гр. ОСОБА_1 споживчий кредит у сумі 89 700 дол. США, а гр. ОСОБА_1 зобов`язався повернути його у строк до 09.10.2026 зі сплатою за користування ним відсотків (далі - кредитний договір).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між гр. ОСОБА_1 (Іпотекодавець) та АКІБ «Укрсиббанк» (Іпотекодержатель) 10.07.2008 був також укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М. за реєстровим №1692 (іпотечний договір).

Згідно зі вказаним іпотечним договором гр. ОСОБА_1 передав АКІБ «Укрсиббанк» в іпотеку майно, а саме: квартиру загальною площею 67,8 кв.м., житловою площею 40,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (предмет іпотеки), яке належить гр. ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу .

Відповідно до п. 1.4 іпотечного договору, предмет іпотеки є спільною власністю подружжя, Згода дружини - ОСОБА_2 на укладення цього договору іпотеки одержана (т. 1 а.с. 58-59).

У разі порушення Іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором або умов іпотечного договору, відповідно до п. 4.1 останнього Іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таке звернення стягнення, згідно з п. 4.2 іпотечного договору, здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання тощо.

Розділом 5 іпотечного договору передбачено іпотечне застереження щодо задоволення вимог Іпотекодержателя (зокрема, - право Іпотекодержателя при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку отримати на праві власності предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (підпункт 5.2.1 іпотечного договору).

При цьому, за умовами п. 5.3 іпотечного договору, позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами у будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В подальшому, право вимоги за кредитним договором було відступлене з боку ПАТ «Укрсиббанк» на користь ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.07.2012 у справі №1412/4470/12 задоволено позов гр. ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ПАТ «Дельта Банк», про поділ майна. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/5 частини квартири АДРЕСА_3 , а також визнано за ОСОБА_2 право власності, зокрема, на 2/5 квартири АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 69-70).

Враховуючи неналежне виконання умов кредитного договору №0 від 10.07.2008, ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 10.07.2008. За результатами розгляду цього позову, заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.02.2015 у цивільній справі № 487/7706/14-ц позов задоволено частково. Вирішено:

- в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №0, укладеним 10.07.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 , звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка передана в іпотеку АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», власником ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки від 10.07.2008, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М;

- визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно;

- за рахунок коштів, отриманих від продажу предмета іпотеки, погасити заборгованість за кредитним договором № 0, укладеним 10.07.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , яка утворилася в розмірі 146214 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1168692,02 грн., з яких: 88748,28 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 709365,01 грн. - заборгованість за кредитом; 57466,16 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 459327,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

В решті позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» судом було відмовлено (т. 1 а.с. 70 зворотн. стор. - 72).

На підставі вищенаведених рішень ПАТ «Дельта Банк» було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 , яка була передана в іпотеку АКІБ «Укрсіббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк».

Так, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т. 1 а.с. 42-43) у розділі актуальна інформація про право власності зазначено:

- номер запису про право власності: 31809009, дата, час державної реєстрації: 28.05.2019 11:29:01, державний реєстратор: Постолакі Надія Костянтинівна, Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Миколаївська обл., тип права власності: право власності, підстава виникнення права власності: рішення суду, серія та номер: 487/7706/14-ц, виданий 05.02.2015 року, видавник Заводський районний суд м. Миколаєва; рішення суду, серія та номер: №2/1412/3724/12, виданий 02.07.2012, видавник: Заводський районний суд м. Миколаєва, розмір частки: 3/5, власник: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ;

- номер запису про право власності: 27692363, дата, час державної реєстрації: 17.08.2018 11:27:18, тип права власності: право власності, державний реєстратор: Чекановський Сергій Ігорович, департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Миколаївська обл., підстава виникнення права власності: рішення суду, серія та номер: №2/1412/3724/12, виданий 02.07.2012, видавник: Заводський районний суд, розмір частки: 2/5, власник: ОСОБА_2 .

Матеріалами справи підтверджується та не оспорюється сторонами, що 13.05.2020 між ПАТ «Дельта Банк» (продавець) та ТОВ «Укрдебт Плюс» (покупець), відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону) укладено Договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №2245/К (т. 1 а.с. 14-15, 49-50).

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрований в реєстрі за №682.

Відповідно до п. 1 Договору про відступлення прав вимоги, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

Пунктом 2 Договору про відступлення прав вимоги встановлено, що Новий кредитор в день укладення цього Договору, але, в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права Кредитора за Основними договорами, включаючи, зокрема, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за Основними договорами, право вимагати застосуванню наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного майна Боржників, … права, що випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство Боржників, виконавчих проваджень щодо Боржників, в тому числі щодо майна Боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього Договору… Права Кредитора за основними Договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів.

Банк не відповідає перед Новим кредитором за невиконання або неналежне виконання Боржниками своїх зобов`язань за Основними договорами. Усі правовідносини, що виникають з цього Договору або пов`язані із ним, у тому числі пов`язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням ·цього Договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення умов цього Договору, регламентуються цим Договором та відповідними нормами чинного законодавства України (п. 7 Договору про відступлення прав вимоги).

Згідно з п. 12 зазначеного Договору, Банк зобов`язався сприяти Новому кредитору у внесенні змін до відповідних державних реєстрів у зв`язку із укладенням цього Договору.

Відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги (т. 1 а.с. 15 зворотн. стор.), ТОВ «Укрдебт Плюс» придбало право вимоги:

- за кредитним договором №0 від 10.07.2008, укладеним з ОСОБА_1 ;

- за Іпотечним договором б/н від 10.07.2008 з додатками, додатковими договорами/угодами, договорами про внесення змін та доповнення до вказаного договору, тощо, що є його невід`ємними частинами, який був укладений з ОСОБА_1 .

У цьому Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги наведений детальний опис забезпечення: трикімнатна квартира, загальною площею - 67,80 кв.м., житловою площею - 40,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги №2245/К від 13.05.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна була внесена Інформація щодо об`єкта нерухомого майна - квартири, за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з якою іпотекодержатель - ТОВ «Укрдебт Плюс».

3. Короткий зміст судових рішень у справі

3.1. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 19.03.2025 у справі №915/291/24, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2025, у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено.

Судові рішення аргументовані тим, що позасудове врегулювання спору та застереження про можливість задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки сторони погодили в розділі 5 іпотечного договору від 10.07.2008, зокрема шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 Цивільного кодексу України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем. (такий висновок викладений у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №760/14438/15-ц, від 23.05.2018 у справі №916/5073/15, від 29.05.2018 у справі №369/238/15-ц, від 13.03.2019 у справі №520/7281/15-ц та інших).

При цьому, іпотекодержатель не позбавлений відповідно до статей 38,39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Банк скористався саме судовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки, звернувшись в суд до ОСОБА_1 з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», а саме: шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу.

У зв`язку з цим, наслідком розгляду відповідних позовних вимог Банку стало винесення Заводським районним судом м. Миколаєва заочного рішення від 05.02.2015 у цивільній справі №487/7706/14-ц, яким позовні вимоги Іпотекодержателя (його правонаступника - ПАТ «Дельта Банк») були частково задоволені. Зокрема, в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №0 від 10.07.2008 було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 ; визначено за рахунок коштів отриманих від продажу предмета іпотеки погасити заборгованість за кредитним договором №0 від 10.07.2008.

При цьому, пункт 2 резолютивної частини заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.02.2015 у справі №487/7706/14-ц викладений наступним чином: «Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно.

Тому, як зазначає первісний позивач, 28.05.2019 Банк зареєстрував за собою право власності на 3/5 частини предмета іпотеки, з урахуванням існування раніше винесеного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.07.2012 у справи №1412/4470/12 про поділ майна (у тому числі - трикімнатної квартири, загальною площею - 67,80 кв.м., житловою площею - 40,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ), яке є, в свою чергу, предметом іпотеки за Іпотечним договором б/н від 10.07.2008.

Проте, стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не передбачає виникнення права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі рішення суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, однак, правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, має бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

У матеріалах даної справи не міститься доказів того, що Банком вживались заходи щодо набуття права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Отже, згідно із законодавством України (як чинного на момент реєстрації Банком права власності, так і чинного на даний час), ПАТ «Дельта Банк» не могло набути право власності на спірний предмет іпотеки за рішенням суду, а тому, державна реєстрація права власності на частку спірної квартири за ПАТ «Дельта Банк» відбулась з порушенням Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим, в подальшому, були проведені відповідні відкриті торги (аукціон), результатом яких стало укладення 13.05.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» Договору купівлі-продажу прав вимоги №2245/К, за яким ТОВ «Укрдебт Плюс» набув права вимоги Банку до гр. ОСОБА_1 у межах кредитного договору №0 від 10.07.2008 та Іпотечного договору б/н від 10.07.2008, предметом якого є трикімнатна квартира за АДРЕСА_4 .

Ні в рішенні Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.02.2015 у справі №487/7706/14-ц, ні в договорі купівлі-продажу прав вимоги № 2245/К від 13.05.2020 не йде мова про будь яку частку майна або відступлених/набутих прав. Будь яких змін ні у кредитний договір від 10.07.2008 №0, ні у договір іпотеки від 10.07.2008, на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.07.2012 у справі №1412/4470/12 не вносилось, зокрема щодо поділу часток іпотечного нерухомого майна та погашення кредитних коштів з урахуванням такого поділу. Сторонами не оскаржувались в цілому чи в якійсь частині жодний з наведених документів, а тому при відступленні права вимоги згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги №2245/К від 13.05.2020 до нового кредитора - ТОВ «Укрдебт Плюс» перейшло право вимоги за Іпотечним договором б/н від 10.07.2008, укладеним з гр. ОСОБА_1 в цілому (1/1), а не частка цієї квартири.

Вказаний Договір є дійсним та також не оскаржувався сторонами в цілому чи в якійсь частині, а тому, станом на даний час всі права щодо спірного іпотечного договору, в тому числі на його предмет, набуті ТОВ «Укрдебт Плюс» у первісного кредитора ПАТ «Дельта Банк» повністю, а не частину визначеного іпотечного майна.

У зв`язку із викладеним, Банком не доведено підстав для припинення права іпотеки ТОВ «Укрдебт Плюс» за договором іпотеки від 10.07.2008 стосовно 3/5 частини квартири АДРЕСА_3 , а також, скасування державної реєстрації обтяження на вказане нерухоме майно.

Реєстрація 28.05.2019 за ПАТ «Дельта Банк» в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на 3/5 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 не є підставою набуття первісним позивачем права власності.

Рішення суду від 05.02.2015 у цивільній справі №487/7706/14-ц не виконано, фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки (реалізації предмету іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості) не відбулось; заборгованість за кредитним договором №0 від 10.07.2008 повністю чи частково не погашена. Кредитором за кредитним договором №0 від 10.07.200 наразі є ТОВ «Укрдебт Плюс»«, яке має право на отримання коштів від реалізації предмета іпотеки в рахунок погашення боргу за цим кредитним договором.

Під час розгляду справи судами встановлено порушення прав ТОВ «Укрдебт Плюс» як Іпотекодержателя нерухомого майна (спірної квартири) та сторони Договору купівлі-продажу права вимоги від 13.05.2020 №2245/К, яке відбулось в результаті державної реєстрації права власності на 3/5 спірного нерухомого майна (предмету іпотеки) за ПАТ «Дельта Банк». Отже, зустрічні позовні вимоги про скасування за ПАТ «Дельта Банк» в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності від 28.05.2019 на 3/5 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 (запису про право власності 31809009), опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення, а тому вказані вимоги підлягають задоволенню.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати, первісні позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Підставою касаційного оскарження є пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Скарга обґрунтована тим, що відсутній висновок щодо застосування статті 514 Цивільного кодексу України та статті 17 Закону України «Про іпотеку» та принципу обов`язковості судового рішення, за умови, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.02.2015 у справі № 487/7706/14-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки та передано ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказане майно.

Посилання на невиконання рішення суду від 05.02.2015 у цивільній справі №487/7706/14-ц ПАТ «Дельта Банк» в повному обсязі не дає підстав прийти до висновку, що банк не набув право власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Висновки судів про те, що при відступленні права вимоги за договором №2245/К до нового кредитора -перейшло право вимоги за Іпотечним договором від 10.07.2008, укладеним з ОСОБА_1 в цілому (1/1), а не частка цієї квартири - не узгоджуються із статтею 514 ЦК України.

За договором №2245/К від 13.05.2020 банк міг передати лише існуючі у нього на цей момент права кредитора. В силу приписів прямої вказівки статті 17 Закону України «Про іпотеку» частина таких прав ПАТ «Дельта Банк» (3/5) була припинена. Таким чином за Договором відбулося відступлення права вимоги за зобов`язанням, забезпеченим дійсною на момент заміни кредитора іпотекою в частині 2/5 Квартири, право вимоги в цій частині перейшло до ТОВ «Укрдебт Плюс».

Крім того, скаржник зазначає, що позивачем за зустрічним позовом обрано неналежний та неефективний спосіб захисту прав як іпотекодержателя нерухомого майна.

Позовні вимог про скасування державної реєстрації права власності не відповідає встановленим способам судового захисту та є неефективним у відповідності з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц, від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19.

На думку заявника, до нового кредитора перейшло право вимоги а не право власності на зазначене майно.

4.2. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Укрдебт Плюс» зазначає, що ПАТ "Дельта Банк" не зверталося до суду з заявами про визначення способу чи порядку виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва у справі №487/7706/14-ц від 05.02.2015. Зазначеним рішення суду не передбачено набуття ПАТ "Дельта Банк" права власності на 3/5 квартири. Крім того, на виконання рішення суду, ПАТ "Дельта Банк" не реалізовано предмет іпотеки та не погашено заборгованість за кредитним договором №0 від 10.07.2008 повністю чи частково. Також, відомостей про припинення іпотеки ПАТ "Дельта Банк" у встановленому законодавством порядку не зареєструвало. Отже, звернення стягнення ПАТ "Дельта Банк" на спірний предмет іпотеки за час, коли ПАТ "Дельта Банк" було кредитором не відбулося. Право вимоги всієї заборгованості передано від ПАТ "Дельта Банк" до ТОВ «Укрдебт Плюс» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги №2245/К від 13.05.2020.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

5.2. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.3. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002, "Справа "Совтрансавто-Холдинг" проти України").

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц звернула увагу, що правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Світлана Науменко проти України" (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, § 53).

В основі принципу юридичної визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Обов`язковість судового рішення закріплено у статтях 129, 129-1 Конституції України.

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Принцип правової визначеності серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" від 28.10.1999 (заява № 28342/95). Базове тлумачення принципу res judicata вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії" (заява № 52854/99), від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України" (заява № 41984/98), від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії" (заява № 69529/01), від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" (заява № 24465/04), від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України" (заява № 3236/03), в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності.

5.4. Колегія суддів зауважує, що зі встановлених у справі обставин слідує, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.02.2015 у справі № 487/7706/14-ц в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №0, укладеним 10.07.2008 між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 , звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка передана в іпотеку АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», власником ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки від 10.07.2008, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М; Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно.

На підставі, зокрема, вказаного рішення ПАТ «Дельта Банк» зареєструвало в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 3/5 частини спірної квартири АДРЕСА_4 .

Тобто факт переходу до іпотекодержателя (ПАТ «Дельта Банк») права власності на спірне майно підтверджено саме рішенням суду у вказаній справі.

Водночас, відмовляючи у первісному позові та задовольняючи зустрічний позов, суди попередніх інстанцій зазначили, що згідно із законодавством України (як чинним на момент реєстрації Банком права власності, так і чинним на даний час), ПАТ «Дельта Банк» не могло набути право власності на спірний предмет іпотеки за рішенням суду, а тому, державна реєстрація права власності на частку спірної квартири за ПАТ «Дельта Банк» відбулась з порушенням Закону України «Про іпотеку». Реєстрація 28.05.2019 за ПАТ «Дельта Банк» в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на 3/5 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 не є підставою набуття первісним позивачем права власності.

Однак, колегія суддів вважає такі висновки помилковими і такими, що не узгоджуються із принципом правової визначеності. Так, заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.02.2015 у справі № 487/7706/14-ц не оскаржувалося, на теперішній час є чинним, а тому відсутні підстави в межах справи № 916/291/24 ставити під сумнів мотиви його ухвалення, як і обов`язковість такого рішення у контексті здійснення державної реєстрації права власності.

5.5. Згідно зі статтею 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Окремим видом застави є іпотека (стаття 575 ЦК України). Метою іпотеки є надання кредитору додаткового до основного права вимоги звернення стягнення на майно.

Правовий механізм існування іпотеки як окремого інституту в зобов`язальних правовідносинах регулюється спеціальним законом - Законом України «Про іпотеку».

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про іпотеку» Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Тобто в разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом з боржником і треті особи.

Відтак за своєю природою іпотека сама по собі або разом з іншими забезпечувальними заходами покликана забезпечити виконання зобов`язань боржником у повному обсязі, а тому кредитор вправі та зобов`язаний здійснювати свої правомочності таким чином, щоб таке забезпечення було справедливим та здійснювалось з урахуванням інтересів обох сторін кредитного договору, не допускаючи створення заборгованості, що штучно перевищує забезпечувальні заходи.

Статтею 17 Закону України "Про іпотеку» визначено виключний перелік підстав припинення іпотеки, згідно з яким іпотека припиняється у разі, зокрема, набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Аналогічні приписи містить частини перша статті 593 ЦК України.

Вирішуючи спір по суті суди попередніх інстанцій зміст рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.02.2015 у справі № 487/7706/14-ц, яке вступило в законну силу з точки зору правових наслідків у співвідношенні із вищевказаними нормами права не аналізували, а відтак ухвалили передчасне рішення про відмову у первісному позові.

Крім того, стверджуючи, що рішення суду від 05.02.2015 у справі

№ 487/7706/14-ц не виконано, фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки (реалізації предмету іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості) не відбулось, суди залишили поза увагою, що цим рішення передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно і в цій частині рішення фактично виконано шляхом проведення державної реєстрації права власності.

5.6. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 34/425.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

13.05.2020 між ПАТ «Дельта Банк» (продавець) та ТОВ «Укрдебт Плюс» (покупець), відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону) укладено Договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №2245/К.

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрований в реєстрі за №682.

Відповідно до пункту 1 Договору про відступлення прав вимоги, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

Пунктом 2 договору про відступлення прав вимоги встановлено, що Новий кредитор в день укладення цього Договору, але, в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права Кредитора за Основними договорами, включаючи, зокрема, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за Основними договорами, право вимагати застосування наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного майна Боржників, … права, що випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство Боржників, виконавчих проваджень щодо Боржників, в тому числі щодо майна Боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього Договору… Права Кредитора за основними Договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів.

Суди попередніх інстанцій зазначили, що договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 2245/К є дійсним та також не оскаржувався сторонами в цілому чи в якійсь частині, а тому, станом на даний час всі права щодо спірного іпотечного договору в тому числі на його предмет, набуті ТОВ «Укрдебт Плюс» у первісного кредитора ПАТ «Дельта Банк» повністю, а не частину визначеного іпотечного майна.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що такий висновок фактично здійснений без врахування заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.02.2015 у цивільній справі № 487/7706/14-ц та оцінки обсягу прав, які перейшли/могли перейти до ТОВ «Укрдебт Плюс». Дослідження зазначеного, у співвідношенні із пунктом 2 договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 13.05.2020 № 2245/К та вимогами за первісним позовом, також впливає на правильність визначення наявності у Товариства порушеного права та способу захисту, яким у такому разі він може його захистити.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238, 282 ГПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Для повного і всебічного розгляду справи важливим є встановлення та аналіз сукупного зв`язку зазначених вище обставин, а їх відсутність не дає змогу розглянути спір у відповідності до вимог законодавства та встановити наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позовних вимог.

У свою чергу, доводи відзиву на касаційну скаргу не спростовують обставин недослідження судами зазначених обставин і не можуть бути підставою для залишення без змін оскаржених рішень.

5.7. У зв`язку із викладеним, оскільки доводи скаржника частково підтвердилися, касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

7. Розподіл судових витрат

7.1. З огляду на задоволення частково касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд судові витрати, понесені скаржником у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами вирішення спору.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.03.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 у справі № 915/291/24 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду Миколаївської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ