РІШЕННЯ

04 березня 2026 року м. ТернопільСправа № 921/778/25

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

за участі секретаря судового засідання Касюдик О.О.

розглянув справу

за позовом Фермерського господарства "Вільний селянин"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнес"

про стягнення 331 905,09 грн, з яких 323 928,97 грн борг, 5 207,19 грн - інфляційне збільшення, 2 768,93 грн - 3% річних.

за участі представників сторін:

позивача: Прядун Р. В., адвокат (в режимі відео конференції)

відповідача: Бойчук В.І., адвокат.

Суть справи:

До Господарського суду Тернопільської області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява від Фермерського господарства "Вільний селянин" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнес" про стягнення заборгованості.

Судом відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що його контрагентом не виконано належним чином умов договору №08-08/2025 купівлі - продажу від 08.08.2025 в частині повної оплати поставленого товару, через що в останнього виникла заборгованість, сума якої, з врахуванням інфляційних втрат та 3% річних, заявлена до стягнення у судовому порядку.

Представник позивача в судове засідання прибув, підтримав заяву про уточнення розміру позовних вимог №б/н (вх.№1360) від 20.02.2026, за змістом якої загальна заборгованість відповідача складає: 313 928,97 грн - борг, 8 174,03 грн - інфляційне збільшення, 4 310,67 грн - 3% річних.

В свою чергу, вказану заяву суд розцінює як заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат та одночасне зменшення позовних вимог щодо стягнення основного боргу.

В той же час, за приписами п. 2 ч.2 ст.46 ГПК України позивач у спрощеному провадженні вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог лише до початку першого судового засідання.

Всупереч цієї процесуальної норми, заява про зменшення/збільшення розміру позовних вимог подана позивачем поза межами цього строку, в ході розгляду судом цього спору по суті.

З даного приводу законодавець у частині 1 статті 118 ГПК України обумовив, що із закінченням встановленого законом строку, право на вчинення процесуальних дій втрачається. Як наслідок, заява про уточнення позовних вимог №б/н (вх. №1360) від 20.02.2026 судом залишається без розгляду, за правилами ч.2. ст.118 ГПК України, а спір вирішується судом по суті за первісними позовними вимогами.

Водночас, вказуючи на необхідність зменшення позовних вимог щодо стягнення основного боргу в сумі 10 000 грн, позивач фактично інформує суд про відсутність між сторонами спору в цій частині, з огляду на оплату вказаної суми відповідачем.

При цьому суд звертає увагу учасників цього спору на те, що дана заборгованість відповідача існувала станом на день відкриття провадження у справі і була сплачена ТОВ "Агробізнес" в ході судового розгляду. Наведене слугує підставою для закриття провадження у справі в цій частині за вказівками п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Крім цього, позивачем подано через систему "Електронний суд" заяву №б/н (вх.№1658) від 02.03.2026 про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав поданий відзив на позовну заяву №б/н (вх.№728) від 28.01.2026, у якому зазначено, зокрема, що станом на 06.01.2026 заборгованість відповідача за видатковою накладною №71 від 11.09.2025 складає 323 928,97 грн. Звертає увагу на те, що договірні умови пов`язують виникнення обов`язку з кінцевої оплати вартості товару саме з фактом реєстрації позивачем податкової накладної, яка пройшла реєстрацію та отримала статус "успішно зареєстрована в ЄРПН і відправлена покупцеві". У спірних правовідносинах податкова накладна №2 за здійсненою господарською операцією 11.09.2025 була складена позивачем 11.09.2025, проте, зареєстрована у ЄРПН 03.10.2025, що підтверджується квитанцією №2 J1490902. Таким чином відповідач вважає, що остаточний розрахунок за поставлений позивачем товар повинен був бути здійсненим 03 жовтня 2025 року.

Позивач у додаткових поясненнях №б/н (вх. №963) від 05.02.2026 заперечив твердження відповідача щодо дати оплати вартості товару, зазначивши, що умова п.4.2 у системному взаємозв`язку із п. 5.2 договору не переносять термін оплати, а наділяє ТОВ "Агробізнес" правом на застосування до контрагента штрафних санкцій у вигляді відшкодування матеріальних збитків, які можуть бути спричинені через неможливість відшкодувати ПДВ.

Від відповідача також надійшло клопотання №б/н (вх.№1282) від 18.02.2026 про долучення платіжного доручення №505 від 18.02.2026 на суму 10 000 грн, як доказ часткової сплати боргу.

Крім того, через систему "Електронний суд" відповідачем подано клопотання №б/н (вх.№1692) від 04.03.2026 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги вдвічі.

Розгляд даного спору здійснювався в режимі відео конференції з технічною фіксацією судового процесу в порядку ст.ст.197, 222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Між Фермерським господарством "Вільний селянин" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агробізнес" (Покупець) 08.08.2025 було укладено договір купівлі - продажу №08-08/2025 (далі - Договір) згідно з п.1.1 якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупцю зерно пшениці в кількості згідно замовлень, специфікацій та накладних, а Покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його.

Контрагенти домовилися, що ними погоджується кількість товару, ціну та вартість партії поставки товару в Специфікації на кожну окрему партію (поставку) товару. Загальна сума Договору становить суму партій товару, згідно видаткових накладних (п.п. 2.1, 2.2 Договору).

За викладеними у п.п.3.1., 3.3., 3.4 спірної угоди умовами передача товару (партії товару) здійснюється протягом двох робочих днів з моменту погодження замовлення (підписання Специфікацій). Товар вважається переданим Продавцем і прийнятим Покупцем з моменту його передачі Покупцю, що підтверджується видатковими накладними. Датою поставки (передачі у власність) товару вважається дата, що вказана у видатковій накладній або акті приймання передачі товару.

У розділі 4 Договору його контрагенти погодили порядок проведення розрахунків. Так, розрахунки за товар (партію товару) здійснюється у національній валюті України гривні, шляхом перерахування Покупцем грошової суми у день поставки, по факту навантаження товару на транспортний засіб Покупця на підставі виставленого рахунку. У разі не здійснення оплати у вказаний строк, Продавець має право на власний розсуд або притримати завантажений товаром транспортний засіб, або здійснити його розвантаження з покладенням витрат на таке розвантаження на Покупця. Підставою виконання Покупцем зобов`язання з оплати поставленого товару є повне виконання Продавцем своїх зобов`язань за Договором, в тому числі, надання податкової накладної, яка пройшла реєстрацію та отримала статус "успішно зареєстрована в ЄРПН і відправлена Покупцеві".

Згідно з п.п.6.1., 6.2 Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2025.

На виконання договірних умов, контрагентами 11.09.2025 була підписана Специфікація №6 до Договору, у якій останні дійшли згоди про поставку пшениці у кількості 73,12 тонн загальною вартістю 706 192,97 грн. Умови оплати: передоплата в день завантаження транспортного засобу, згідно виставленого рахунку. У разі не здійснення оплати у вказаний строк, Продавець має право на власний розсуд або притримати завантажений товаром транспортний засіб, або здійснити його розвантаження з покладенням витрат на таке розвантаження на Покупця.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання досягнутих домовленостей Покупцем частково здійснено передоплату на суму 382 264 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2546 від 11.09.2025. У той же час, Продавець поставив весь товар на загальну суму 706 192,97 грн, про що свідчать: видаткова накладна №71 11.09.2025, товарно-транспортні накладні №№14, 15, 16, 17 від 11.09.2025 та рахунок на оплату №71 від 11.09.2025 на суму 706 192,97 грн.

Судом встановлено, що зазначені вище первинні документи підписані представниками обох сторін без будь-яких зауважень, заперечень чи застережень.

В подальшому контрагентами було складено та підписано Акт звірки взаємних розрахунків за період з серпня 2025 по вересень 2025 року та визначено, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 323 928,97 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем відповідачу було направлено претензію №351 від 18.11.2025 про погашення боргу.

Відповідач відповіді на вказану вимогу не надав, заборгованість у сумі 323 928,97 грн не сплатив.

Отже, за доводами Продавця, після отримання товару, порушуючи досягнуті домовленості, Покупець не здійснив повністю його оплату. Наведена обставина слугувала підставою для звернення ФГ "Вільний селянин" до суду з відповідним позовом.

Дослідивши подані докази та наведені обґрунтування суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 ЦК України закріплено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою правовідносини між контрагентами в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (статті 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В розумінні ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У спірних правовідносинах, враховуючи наявну в матеріалах справи видаткову накладну, суд дійшов висновку, що заборгованість по спірній поставці станом на час звернення із позовною заявою до суду складала 323 928,97 грн, про що вказано відповідачем у відзиві на позов.

Разом з тим, після звернення позивача з позовом до суду та відкриття провадження у справі його контрагентом здійснено часткову оплату в сумі 10 000 грн, що підтверджується долученим платіжним дорученням. З огляду на це, відповідно до п.2 ч.1ст. 231 ГПК України, суд закриває провадження у справі в цій частині за відсутністю предмету спору.

Відтак, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 313 928,97 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку з простроченням ТОВ "Агробізнес", позивач заявив до стягнення за період з 12.09.2025 по 30.11.2025 інфляційних втрат у розмірі 5 207,19 грн та за період з 12.09.2025 по 24.12.2025 - 3% річних у сумі 4 779,45 грн.

Обґрунтовуючи період цих нарахувань позивач стверджує, що у видатковій накладній №71 від 11.09.2025 зафіксовано передачу і прийняття товару, а конкретний строк оплати "у день поставки" визначений пунктом 4.1 Договору. В свою чергу, зобов`язання із реєстрації у ЄРПН податкової накладної - це договірне зобов`язання Продавця за невиконання якого може настати конкретна відповідальність, встановлена п. 5.2 спірного правочину.

В той же час, суд зауважує, що у специфікації №6 від 08.08.2026 та п.4.1 Договору учасники договірних відносин домовилися про здійснення попередньої оплати за товар Покупцем у день завантаження товару.

Згідно із ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі - продажу.

Матеріали справи свідчать про те, що ні договірна умова щодо передоплати, ні зазначена вище правова норма, відповідачем у повному обсязі виконана не була.

У такому разі законодавець обумовив, що при невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. За вказівками останньої при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

В свою чергу, у пункті 4.2 спірного правочину учасники договірних відносин узгодили, що необхідною та обов`язковою підставою для виникнення у Покупця обов`язку оплатити поставлений йому товар, серед іншого, є виконання Продавцем зобов`язання надати своєму контрагенту податкову накладну, яка пройшла реєстрацію та отримала статус "успішно зареєстрована в ЄРПН і відправлена Покупцю".

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

З наведеного та зважаючи на дату реєстрації податкової накладної за спірною поставкою суд констатує, що остаточний розрахунок за поставлений товар повинен бути здійснений Покупцем 03.10.2025, а відтак позивач вправі здійснити нарахування інфляційних втрат та 3% річних з 04.10.2025.

Проаналізувавши наданий ФГ "Вільний селянин" розрахунок позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, враховуючи дату виникнення боргу, дату часткової оплати, період існування заборгованості та її розмір, провівши відповідний перерахунок, суд вважає, що стягненню підлягають інфляційні втрати в розмірі 4 879,04 грн та 3% річних в розмірі 2 183,19 грн. В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Інші, долучені до матеріалів справи докази, доводи та заперечення учасників цього спору були ретельно досліджені судом, однак наведених вище висновків вони не спростовують. В свою чергу, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України". Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково.

Щодо судових витрат на надання правничої допомоги, суд вказує наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До останніх належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 8 статті 129 ГПК України вказано, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2025 між Прядуном Русланом Володимировичем (Адвокат) та Фермерським господарством "Вільний селянин" (Клієнт) було укладено договір про надання правничої допомоги, згідно з п.1.1. якого Адвокат надаватиме Клієнту правову допомогу у справі про стягнення грошових коштів із Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнес" на стадії підготовки до провадження та участі у справі в суді першої інстанції.

Відповідно до п.6.4 цієї угоди розмір та порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови його повернення тощо визначаються додатковою угодою.

Також, між сторонами було підписано 17.12.2025 додатковий договір до договору про надання правової допомоги, згідно з п.1 якого на виконання договору про надання правової допомоги на стадії підготовки до провадження та участі у справі в суді першої інстанції, Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар в сумі 30 000 грн. Розмір гонорару є фіксованим та може бути змінений лише за взаємною домовленістю (п.3 угоди).

Відповідно до п.7 додаткового договору у цілях відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відповідно до процесуального законодавства сторони підписують Акт приймання - передачі наданих послуг.

Так, 20.02.2026 контрагентами було підписано Акт приймання - передачі наданих послуг, за даними якого Адвокатом надані, а Клієнтом прийняті наступні послуги:

1. Ознайомлення з матеріалами, наданими Клієнтом - 1 година;

2. Дослідження правової проблеми Клієнта, вивчення та аналіз законодавства, яке регулює відповідні правовідносини, аналіз судової практики у подібних правовідносинах за схожих обставин справи - 1 година;

3. Надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень - 1 година;

4. Підготовка та подання до суду позовної заяви з додатками - 6 години;

5. Ведення переговорів щодо можливого мирного врегулювання спору 1 година;

6. Підготовка та подання до суду письмових пояснень 3 години;

7. Підготовка та подання до суду заяви про уточнення розміру позовних вимог - 1 година;

8. Представництво Клієнта у суді першої інстанції 2 судових засідання.

У п.2 Акту сторони погодили, що загальний розмір фіксованого гонорару за надання професійної правничої допомоги становить 30 000 грн. Узгоджена сторонами сума гонорару сплачена в повному обсязі 18.12.2025.

На підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу заявник долучив платіжну інструкцію № від 18.12.2025 на суму 30 000 грн.

Наведені вище докази суд вважає достатніми для підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вказаною статтею передбачено, якими доказами заявник повинен підтверджувати розмір витрат на професійну правничу допомогу. У разі недотримання заявником вимог частини 4 вказаної статті щодо співмірності розміру заявлених до відшкодування витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням сторони. Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Ця правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

В силу ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В свою чергу, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України".

У постанові № 922/1163/18 від 06.03.2019 Верховним Судом висловлені позиції щодо отримання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а саме: "за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами".

Таким чином, системний аналіз норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

6) відсутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У спірних правовідносинах розмір витрат на правничу допомогу позивач та Адвокат визначили в додатковому договорі та Акті приймання - передачі наданих послуг.

Дослідивши зазначені письмові докази суд констатує, що адвокатом підтверджено виконання робіт по наданню послуг, проте позивачем не доведено їх реальність - дійсність понесення у межах розгляду даної справи як і їх необхідність, а також їх вартість.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.01.2022 року №911/2737/17 висловлено правову позицію, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

В свою чергу, в Акті позивач та Адвокат зазначили, що до числа послуг з правової допомоги ними включені: ознайомлення з матеріалами, наданими Клієнтом; дослідження правової проблеми Клієнта, вивчення та аналіз законодавства, яке регулює відповідні правовідносини, аналіз судової практики у подібних правовідносинах за схожих обставин справи; надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень.

Однак, суд критично оцінює обґрунтованість вище перелічених послуг, оскільки вони, на переконання суду, є складовою процесу підготовки та подання позовної заяви. При цьому, суд враховує, що в матеріалах справи відсутня конкретизація наданих консультацій і роз`яснень. Відтак витрати за їх проведення не можуть відшкодовуватися окремо, як правова допомога.

Також судом враховано, що подану адвокатом заяву про уточнення позовних вимог №б/н (вх. №1360) від 20.02.2026 залишено без розгляду, оскільки така подана після встановленого законом строку.

Суд також звертає увагу на те, що у даному випадку відсутні складні арифметичні розрахунки під час підготування розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, адже поставка товару була здійснена на підставі лише однієї видаткової накладної.

Водночас, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Суд вважає, що спір у цій справі для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, а матеріали цієї справи не містять великої кількості письмових доказів, що підлягали дослідженню. Окрім цього, варто зазначити, що спірні правовідносини регламентуються не надто значною кількістю законів і підзаконних нормативно-правових актів, що підлягали застосуванню до цієї суперечки.

Отже, при здійсненні розподілу витрат судом враховано якість наданих послуг та надано правову оцінку обґрунтованості заявлених витрат з врахуванням критеріїв: пов`язаності витрат з розглядом справи; обґрунтованості та пропорційним їх розміру до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу суд виходить також з критерію реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи також фінансовий стан обох сторін.

При цьому суд не заперечує право адвоката та його клієнта на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює дані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону по справі (відповідача).

Відтак, за результатами дослідження поданих позивачем доказів, враховуючи заяву відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору та обсягу наданих послуг адвокатом Прядуном Р.В., а також приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд приходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача та присудження до стягнення з ТОВ "Агробізнес" на користь позивача витрат на професійну правову допомогу адвоката в сумі 15 000 грн, що становить 50% від заявленої суми понесених витрат на правову допомогу. Зазначений розмір, на переконання суду, є співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, і в той же час не є надмірним тягарем для відповідача.

Судовий збір в сумі 120 грн у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача основного боргу може бути повернутий позивачу за його клопотанням згідно із п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір". Решта судових витрат, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статями 20, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, п.2 ч.1 ст. 231, ст.ст. 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнес" (с. Токи, Тернопільський район, Тернопільська область, 47823, ) на користь Фермерського господарства "Вільний селянин" (вул. Миру, 3Б, смт. Білогір`я, Білогірського району, Хмельницької області, 30200, ) 313 928 (триста тринадцять тисяч дев`ятсот двадцять вісім) грн 97 коп. основну суму заборгованості, інфляційних нарахувань в сумі 4 879 (чотири тисячі вісімсот сімдесят дев`ять) грн 04 коп., 2 183 (дві тисячі сто вісімдесят три) грн 19 коп. 3% річних, 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн витрат на правничу допомогу та 3 851 (три тисячі вісімсот п`ятдесят одну) грн 89 коп. в повернення сплаченого судового збору. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнес" основного боргу в сумі 10 000 грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

4. В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повний текст рішення складено 12.03.2026.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко