ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026м. ДніпроСправа № 904/1817/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В. за участю секретаря судового засідання Савенко В.А.

за позовом Керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області, Дніпропетровська область, м. Дніпро в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, Дніпропетровська область, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни, Дніпропетровська область, м. Дніпро

про скасування державної реєстрації права власності та права оренди, зобов`язання повернути земельну ділянку

Представники:

прокурор: Кочнєва В.С. ;

від позивача: Чудновський А.О.;

від відповідача: Авілова Е.П.;

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни в якому просить:

- скасувати державну реєстрацію права приватної власності за Цопіною Валентиною Іванівною на об`єкт нерухомого майна - будівлю магазину загальною площею 63,7 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , проведену 19.07.2022 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер відомостей про речове право: 47362298);

- скасувати державну реєстрацію права оренди за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0106 га з кадастровим номером :01:340:0178, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Степана Рудницького (попередня назва вул. Шолохова), 1В, проведену 30.10.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер відомостей про речове право 33914285);

- зобов`язати Фізичну особу-підприємця Цопіну Валентину Іванівну повернути Дніпровській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:340:0178 площею 0,0106 га, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Степана Рудницького (Шолохова), 1В, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, а саме: будівлі магазину літ.А-1 загальною площею 63,7 кв.м., що складається з: 1-приміщення магазину площею 42,8 кв.м, 2-приміщення магазину площею 20,9 кв.м по вулиці Степана Рудницького (попередня назва - Шолохова), 1 В у місті Дніпро.

Одночасно з позовом подано заяву про забезпечення позову, в якій прокурор просить заборонити Цопіній Валентині Іванівні та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним кадастровим реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії, щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна будівлі магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Ухвалою суду від 18.04.2025 (суддя Скриннікова Н.С.) заяву задоволено.

Ухвалою від 21.04.2025 (суддя Скриннікова Н.С.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 20.05.2025.

08.05.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем будівлі магазину, придбаного нею за договором купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного з громадянином Турецької Республіки Єшілбаш Фатіх. Укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений 30.10.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. за реєстровим номером 2724. Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, розділ № 101, запис № 33914285 від 30.10.2019. Право власності на нерухоме майно за продавцем зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.07.2020, Нощенко H.М., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Індексний номер витягу №217517596, сформованим Нощенко Н.М., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу. Номер запису про право власності: 37448449. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Для державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно було подано пакет документів, який відповідав переліку, визначеному частиною 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Право власності попереднього власника нерухомого майна було належним чином підтверджено та зареєстровано в установленому законом порядку. Тобто, ОСОБА_1 набула право власності на об`єкт нерухомого майна на законних на те підставах внаслідок укладання відплатного цивільного договору. Майно було придбано у громадянина Турецької Республіки Єшілбаш Фатіх як у особи, яка мала належним чином зареєстроване право приватної власності на об`єкт нерухомого майна та право користування земельною ділянкою, розташованою під таким об`єктом нерухомості. До позовної заяви не було долучено жодного доказу, який би підтверджував наявність самочинного будівництва та обізнаність ОСОБА_1 про нього. У ОСОБА_1 не було (і не мало бути) обґрунтованих підстав сумніватися у правомірності розпорядження нерухомим майном. Виходячи зі змісту позовної заяви, встановлено, що вперше право власності на нерухоме майно за адресою вулиця Степана Рудницького (попередня назва АДРЕСА_1 набуло ПП «Світлана» на підставі договорів забудови від 15.02.2002, 13.02.2002 та 16.02.2002 укладених із ПП «Буд СВ», що підтверджується пунктом 1.3. договору купівлі продажу б/н від 05.11.2002, укладеного між ПП «Світлана» і ПП «Ковчег» (). Право власності в ПП «Світлана» на Нерухоме майно виникло незалежно від моменту державної реєстрації права власності, а з моменту передачі майна за договором купівлі-продажу у 2002 році. ПП «Світлана» набула право власності на нерухоме майно на підставах, що не заборонені законом. Правовідносини щодо створення нерухомого майна, його відчуження першим власником на користь ПП «Ковчег» відбувалось до прийняття та набрання чинності Цивільним кодексом України у 2003 році, яким було визначено правовий режим самочинно збудованого майна, як такого. Відповідач зазначає, що відповідно до змісту долучених до матеріалів справи документів вбачається, що нерухоме майно за адресою вул. Шолохова, 1В, м. Дніпро є об`єктом закінченого будівництва, відповідає Державним будівельним нормам та функціональному призначенню, встановленому та визначеному згідно даних технічної інвентаризації, не потребує додаткових документів. На земельній ділянці загальною площею 0,0106 га, кадастровий номер: :01:340:0178 за адресою АДРЕСА_1 об`єктів самочинного будівництва не зафіксовано. Зобов`язання в примусовому порядку звільнити земельну ділянку фактично означає знесення майна, що належить ОСОБА_1 на праві власності, що є порушенням її права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України. ОСОБА_1 не знала і не могла знати про обставини, не могла припустити наявність перешкод для переходу права власності та відчуження спірного нерухомого майна. Зазначає, що прокурором не наведено будь-яких доказів, що правочини, які він уважає нікчемними, є такими, що порушують публічний порядок. Оскільки спірне нерухоме майно не є самочинно збудованим, то відповідно й вказані правочини не спрямовані на заволодіння земельною ділянкою. Втручання в право власності не відповідає принципу непорушності права власності та пропорційності, який вимагає досягнення розумного співвідношення між інтересами особи та суспільства. Наразі Лівобережною окружною прокуратурою міста Дніпра не обґрунтовано в чому полягають інтереси суспільства, якщо власник землі не заперечує проти розташування на земельній ділянці спірного майна ОСОБА_1 , не вбачає порушень його майнових прав, а ОСОБА_1 за договором оренди землі сплачує плату за землю та податковий борг відсутній, що підтверджується долученою відповіддю від Гу ДПС у Дніпропетровській області №11756/5/04-36-24-12-15 від 13.03.2025. У зв`язку із чим відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

12.05.2025 прокурор подав до суду відповідь на відзив.

19.05.2025 відповідач подав до суду заперечення.

Розпорядженням заступника керівника апарату Господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2025 № 164 призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи № 904/1817/25, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 з посади.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 23.06.2025 справу № 904/1817/25 передано судді Мілєвій Ірині Вікторівні.

Суд ухвалою від 25.06.2025 прийняв справу № 904/1817/25 до свого провадження. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання на 02.07.2025.

В підготовче засідання 02.07.2025 з`явився прокурор. Представники позивача та відповідача в підготовче засідання не з`явились. 01.07.2025 відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд ухвалою від 02.07.2025 відклав підготовче засідання на 13.08.2025.

11.08.2025 відповідач подав до суду клопотання про відкладення судового засідання.

В підготовче засідання 13.08.2025 з`явився прокурор та представник позивача. Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився.

Суд ухвалою від 13.08.2025 продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів до 24.09.2025 включно. Відклав підготовче засідання на 10.09.2025.

09.09.2025 відповідач подав до суду заяву про зупинення провадження у справі № 904/1817/25 на час проведення експертизи.

В підготовче засідання 10.09.2025 з`явились прокурор, представники позивача та відповідача.

Суд ухвалою від 10.09.2025 у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовив та відклав підготовче засідання на 24.09.2025.

24.09.2025 відповідач подав до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів.

В підготовче засідання 24.09.2025 з`явились прокурор, представники позивача та відповідача. Прокурор в підготовчому засіданні заявив усне клопотання про зупинення провадження у справі № 904/3169/23 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 908/2388/21. Представники позивача та відповідача не заперечували щодо задоволення клопотання та зупинення провадження у справі.

Суд ухвалою від 24.09.2025 клопотання прокурора про зупинення провадження у справі - задовольнив. Зупинив провадження у справі № 904/1817/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 908/2388/21 (провадження № 12-73гс24).

Суд ухвалою від 16.02.2026 поновив провадження у справі № 904/1817/25 та призначив підготовче засідання на 23.02.2026.

23.02.2026 відповідач подав до суду пояснення.

В підготовче засідання 23.02.2026 з`явились прокурор та представник відповідача. Представник позивача в підготовче засідання не з`явився.

Суд ухвалою від 23.02.2026 закрив підготовче провадження та призначив справу для судового розгляду по суті у судове засідання на 16.03.2026.

У судове засідання 16.03.2026 з`явились прокурор, представники позивача та відповідача.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено скорочене рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

06.02.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О. за Приватним підприємством «Ковчег» () зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна будівлю магазину літ. А-1 загальною площею 63,7 кв.м., що складається з: 1- приміщення магазину площею 42,8 кв. м, 2 приміщення магазину площею 20,9 кв. м. по вул. Шолохова, 1В у м. Дніпро на підставі договору купівлі-продажу б/н від 05.11.2002, укладеного між ПП «Світлана» та ПП «Ковчег» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101). Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 1.1. договору купівлі-продажу від 05.11.2002 (т. 1 а.с. 59) визначено, що предметом договору є наступні об`єкти нерухомого майна: літ. А-1 загальною площею 67,9 кв.м (приміщення І-IV) по вул. Шолохова, 1Б; Літ. А-1 загальною площею 63,7 кв.м (приміщення І-ІІ) по вул. Шолохова 1В, літ. А-1 загальною площею 58,6 кв.м (приміщення І-IІІ) по вул. Шолохова, 1Г м. Дніпропетровська.

Згідно з п. 1.3. договору об`єкти нерухомості належать ПП «Світлана» на підставі договорів забудови від 15.02.2002, 13.02.2002 та 16.02.2002, укладених із ПП «Буд СВ» ().

Відповідно до п.11.3 договір підлягав реєстрації у Міському БТІ.

Згідно з рішенням міської ради від 20.09.2023 №76/41 «Про перейменування топонімів міста Дніпра, назви яких пов`язані з державою-агресором», вул. Шолохова перейменовано на вул. Степана Рудницького.

В подальшому ПП «Ковчег» відчужено вищезазначені об`єкти нерухомості на користь Єшілбаш Фатіх (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договорів купівлі-продажу частин даного майнового комплексу (по 1/2) на підставі договорів купівлі-продажу №197 та №200 від 03.03.2017, про що зроблено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В свою чергу Єшілбаш Фатіх відчужив вказаний об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі договорів купівлі-продажу частин даного майнового комплексу (по 1/2) на підставі договорів купівлі-продажу № 507 та № 509 від 13.07.2017, про що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. зроблено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В подальшому приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М. 23.07.2020 внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права приватної власності на вказаний об`єкт нерухомості у цілому за Єшілбаш Фатіх (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.2020 №1915.

19.07.2022 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. право приватної власності на об`єкт нерухомого майна будівлі магазину площею 63,7 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1992, виданого 19.07.2022, Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. Індексний номер рішення 64220336 від 19.07.2022; номер відомостей про речове право 47362298. Реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна 101.

Відповідно до інформаційної довідки КП «ДМБТІ» ДОР № 80 від 31.01.2017 (т. 1 а.с. 63), виданої директору ПП «Ковчег» щодо наявної реєстрації права власності на нерухоме майно, зокрема за адресою: вул. Шолохова, 1В у м. Дніпропетровську містяться відомості про право власності за ПП «Світлана» на підставі договору забудови від 13.02.2002 та зареєстровано в КП «ДМБТІ» за реєстровим №7НФ-85.

Проте, як зазначає прокурор, за інформацією КП «ДМБТІ» ДМР наданої листом № 3241 від 28.03.2025 (т. 1 а.с. 127) технічна інвентаризація та державна реєстрація права приватної власності на об`єкт нерухомого майна по вул. Шолохова, буд.1В, КП «ДМБТІ» ДМР не проводилась. Договір купівлі-продажу б/н від 05.11.2002, укладений між ПП «Світлана» та ПП «Ковчег», в КП ДМБТІ не реєструвався.

Прокурор стверджує, що за інформацією КП «ДМБТІ» ДМР інформаційна довідка КП «ДМБТІ» ДОР від 31.01.2017 № 80 на ім`я директора ПП «Ковчег» щодо наявної реєстрації права власності на нерухоме майно, в тому числі і за адресою вул. Шолохова, 1В у м. Дніпропетровську за реєстровим № 7НФ-85, підприємством не надавалась.

Відповідно до інформації, наданої Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради № 10/1-55 від 26.04.2024 (т. 1 а.с. 36), в Реєстрі будівельної діяльності електронної системи наявна реєстрація повідомлення про початок будівельних робіт від 08.11.2019 ДП 14 «Капітальний ремонт будівлі магазину по вул. Шолохова, 1В у м. Дніпро, 49000». Перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті будівництва за адресою вул. Шолохова, 1В у м. Дніпро Управлінням не проводились.

Згідно з листом міської ради № 7/11-99 від 16.01.2025 (т. 1 а.с. 50) декларація про готовність об`єкта до експлуатації після основного (первісного) будівництва по вул. Степна Рудницького, 1В у м. Дніпро - відсутня.

Вказане, як зазначає прокурор, свідчить про порушення вимог чинного законодавства щодо введення в експлуатацію об`єкта самочинного будівництва.

За інформацією Дніпровської міської ради, викладеною у листі від 22.03.2024 № 7/11-635 (т. 1 а.с. 28-29) за даними інформаційної бази містобудівного кадастру містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за адресою: вул. Степана Рудницького (колишня назва - вул. Шолохова), 1В Головним архітектурно-планувальним управлінням департаменту по роботі з активами ДМР не надавались. Інформація щодо надання дозволів на розміщення малих архітектурних форм за зазначеною адресою в Управлінні відсутня. Відповідно до даних містобудівного кадастру та Адресного плану міста адреса - вул. Степана Рудницького (колишня назва - вул. Шолохова), 1 В офіційно жодному об`єкту нерухомості на території міста не надавалась, відповідні документи, на підставі яких було присвоєно адресу, відсутні. У інформаційній автоматизованій підсистемі «Фіскальний кадастр» Муніципальної земельної інформаційної системи м. Дніпропетровська (МЗІС) за результатами пошуку земельної ділянки за адресою «вул. Шолохова, 1 В» виявлено реєстраційні записи щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та фізичними особами. У електронній базі обліку прийнятих рішень Дніпровської міської ради та її виконавчого комітету за пошуковими параметрами «вул. Степана Рудницького, 1 В», «вул. Шолохова, 1 В» виявлено рішення міської ради:

- від 25.09.2019 № 243/48 «Про передачу земельної ділянки по вул.Шолохова, 1В (Амур-Нижньодніпровський район) в оренду Кравченку О.В. по фактичному розміщенню будівлі магазину»;

- від 20.12.2023 № 209/45 «Про поновлення договору оренди землі від 30.10.2019 (державна реєстрація від 30.10.2019, номер запису про інше речове право 33914285) стосовно земельної ділянки по вул. Степана Рудницького, 1 В (Амур-Нижньодніпровський район) Цопіній В.І. по фактичному розміщенню будівлі магазину». Рішенням міської ради від 26.05.2021 № 87/7 «Про внесення змін до рішення міської ради від 19.09.2018 № 96/35 «Про затвердження Порядку передачі об`єктів (елементів) благоустрою міста Дніпра в тимчасове використання не за функціональним призначенням для здійснення господарської діяльності у сфері споживчого ринку та послуг» визначено, що з 01.06.2021 уповноваженим представником власника об`єктів (елементів) благоустрою міста, а саме органом контролю за використанням об`єктів благоустрою (елементів) не за функціональним призначенням, є Комунальне підприємство «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради (далі - КП «Дніпровські активи»). Заяви на оформлення договорів про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням до КП «Дніпровські активи» за адресою, вул. Степана Рудницького (Шолохова), 1В у м. Дніпро, не надходили, зазначені договори із суб`єктами господарювання не укладались. Окрім того, державним інспектором Інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради 28.02.2024 було здійснено виїзд для обстеження зазначеної земельної ділянки, за результатами якого складено акт від 28.02.2024 № 28/02/24-КР-4.

Так, відповідно до акту обстеження № 28/02/24-КР-4 від 28.02.2024 (а.с. 29-30) встановлено, що земельна ділянка розташована по фактичному розміщенню будівлі магазину із зовнішньою рекламою «Петриківка». На момент обстеження будівля магазину була відчинена та здійснювалась господарська діяльність. Дах обшитий темно-сірими алюмінієвими композитними панелями. Задня сторона стіни будівлі магазину з профнастилу темно-сірого кольору та виходить на проїзджу частину дороги вул. Степана Рудницького. З інших сторін стіни обшиті темно-сірими алюмінієвими композитними панелями. У нежитловій будівлі три вхідні двері. Територія навколо кіосків викладена бетонними тротуарними плитками. Кадастровий номер земельної ділянки :01:340:0178.

Як зазначає прокурор, первинна реєстрація права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна відбулась 06.02.2017 за ПП «Ковчег», в подальшому ПП «Ковчег» 03.03.2017 за двома договорами купівлі-продажу (№197, №200) відчужує по 1/2 частини ОСОБА_4 вказаний об`єкт нерухомого майна, в свою чергу ОСОБА_4 13.07.2017 також двома договорами купівлі-продажу (№507, 509) відчужує по 1/2 частини вказаний об`єкт нерухомого майна ОСОБА_3 , після чого останній 23.07.2020 знову здійснив відчуження будівлі магазину по АДРЕСА_1 , та вже останній 19.07.2022 за договором купівлі-продажу відчужив вказане нерухоме майно ОСОБА_1 , що свідчить про те, що будівництво будівлі магазину здійснено без правовстановлюючих документів на земельну ділянку та за відсутності дозвільних документів. З огляду на викладене відсутність висновків та дозвільних документів компетентних органів, які б підтверджували додержання відповідачем при будівництві архітектурних, екологічних, санітарних, протипожежних та іншим норм ставить під загрозу надійність та безпечність експлуатації самочинно збудованої будівлі. Також вказане свідчить про те, що зазначений об`єкт нерухомого майна є об`єктом самочинного будівництва, право власності на який проведено з порушенням вимог Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:340:0178, на якій розміщено самочинне будівництво, проведено 25.03.2019, тобто вже після дати державної реєстрації первинного права власності на об`єкт нерухомого майна 06.02.2017.

У державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація щодо оформлення права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :01:340:0178, загальною площею 0,0106га, яка проведена 30.10.2019 приватним нотаріусом ДМНО Сусловим М.Є. на підставі договору оренди земельної ділянки, серія та номер: 2724, виданого 30.10.2019, додаткової угоди до договору оренди землі, серія та номер: 263, виданий 01.02.2024, орендодавець Дніпровська міська рада, орендар Цопіна В.І.

Прокурор зазначає, що ПП «Ковчег» 06.02.2017 зареєстрував за собою право власності на об`єкт нерухомого майна, проте жодного речового права на земельну ділянку не мав. Тому об`єкт нерухомого майна є самочинним будівництвом. Про вказане останньому було відомо на момент подання документів для вказаної реєстрації. В подальшому спірне майно було відчужено Єшілбаш Фатіх, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , проте договір оренди земельної ділянки укладено між міською радою та Кравченко О.В. лише 30.10.2019, тобто на момент реєстрації права власності (13.07.2017) на вказане майно Кравченко О.В. не мав речового права на земельну ділянку. Тому об`єкт нерухомого майна є самочинним будівництвом. Про вказане останньому було відомо як на момент подання документів для вказаної реєстрації, так і на момент укладення спірного договору оренди. З метою отримання спірної земельної ділянки в оренду на неконкурентних засадах, ПП «Світлана», як забудовник, а в подальшому решта набувачів нерухомого майна ПП «Ковчег», ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 свідомо приховали від міської ради інформацію про здійснення самочинного будівництва та незаконної реєстрації права власності на нього, таким чином орган місцевого самоврядування було введено в оману. Таким чином, на момент державної реєстрації права власності законні правові підстави зайняття зазначеної земельної ділянки за ПП «Ковчег», а в подальшому за ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та за ОСОБА_1 відсутні. За таких обставин, будівля магазину загальною площею 63,7 кв.м є самочинним будівництвом, на яку право приватної власності, не зважаючи на державну реєстрацію права, ФОП Цопіна В.І. не набула. Державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна не означає виникнення у недобросовісного відповідача права власності на цей об`єкт і припинення правового режиму відповідного майна як самочинного будівництва. Договір оренди (зареєстрований в реєстрі за № 2724) від 30.10.2019 за відсутності для цього підстави, визначеної в абзаці другому частини другої статті 134 Земельного кодексу України, укладений без дотримання конкурентних засад, тобто спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності, а відтак такий договір згідно з частинами першою та другою статті 228 Цивільного кодексу України є нікчемним.

З огляду на викладене, оскільки власником спірної земельної ділянки є територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, а договір оренди є нікчемним, прокурор вважає, що слід застосувати наслідки виконання недійсного правочину та зобов`язати Цопіну В.І. повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді. Крім того, з підстав нікчемності договору оренди підлягає скасуванню і державна реєстрація права оренди земельної ділянки площею 0,0106 га з кадастровим номером :01:340:0178, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного прокурор просить суд:

- скасувати державну реєстрацію права приватної власності за Цопіною Валентиною Іванівною на об`єкт нерухомого майна - будівлю магазину загальною площею 63,7 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , проведену 19.07.2022 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер відомостей про речове право: 47362298);

- скасувати державну реєстрацію права оренди за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0106 га з кадастровим номером :01:340:0178, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Степана Рудницького (попередня назва вул. Шолохова), 1В, проведену 30.10.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер відомостей про речове право 33914285);

- зобов`язати Фізичну особу-підприємця Цопіну Валентину Іванівну повернути Дніпровській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:340:0178 площею 0,0106 га, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Степана Рудницького (Шолохова), 1В, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, а саме: будівлі магазину літ.А-1 загальною площею 63,7 кв.м., що складається з: 1-приміщення магазину площею 42,8 кв.м, 2-приміщення магазину площею 20,9 кв.м по вулиці Степана Рудницького (попередня назва - Шолохова), 1 В у місті Дніпро.

Згідно з положеннями статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 Цивільного кодексу України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.

Стаття 376 Цивільного кодексу України розміщена у главі 27 "Право власності на землю (земельну ділянку)", тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.

Відповідно до частини другої статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

При цьому формулювання положень статті 376 Цивільного кодексу України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 Цивільного кодексу України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.

З огляду на викладене самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.

Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 Цивільного кодексу України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України).

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України).

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України).

Правовий аналіз ст. 376 Цивільного кодексу України дозволяє виділити наступні ознаки самочинного будівництва:

- об`єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку;

- відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва;

- створення об`єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об`єкт нерухомого майна самочинним будівництвом. Тому, при вирішенні спору, що виникає у зв`язку з будівництвом на земельній ділянці об`єкта нерухомості, повинно досліджуватися питання наявності дозвільної документації на будівництво спірних об`єктів і документів про виділення земельної ділянки.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 Цивільного кодексу України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.

Так, частинами 3 - 5 статті 376 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Таким чином, знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1 та 2 ст. 319 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ч. 1 ст. 373 Цивільного кодексу України). Елементом особливої правової охорони землі є норма ч. 2 ст. 14 Конституції України про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України.

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (ч. 4 ст. 373 Цивільного кодексу України).

Належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.

Формулювання положень ст. 376 Цивільного кодексу України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів ч. 2 ст.76 Цивільного кодексу України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1,2 ст. 319 Цивільного кодексу України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. (ст.391 Цивільного кодексу України).

У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем повинна бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то й відпадає підстава для пред`явлення негаторного позову. Власник має право у даному випадку вимагати лише відшкодування збитків або застосувати інший спосіб захисту свого права. Характерною ознакою такого позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України).

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України).

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки (ч. 2 ст. 212 Земельного кодексу України).

Отже, залежно від ознак самочинного будівництва особи, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. При цьому знесення самочинного будівництва можливе добровільно особою, яка його здійснила (здійснює), а також, за наявності для цього підстав, примусово, однак лише за рішенням суду, зокрема, ухваленим за позовом відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності.

Державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту.

Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 Цивільного кодексу України не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації.

Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ). До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.

Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно (пункт 152 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22).

З наявних матеріалів справи вбачається, що 06.02.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О. за Приватним підприємством «Ковчег» () зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна будівлю магазину літ. А-1 загальною площею 63,7 кв.м, що складається з: 1- приміщення магазину площею 42,8 кв. м, 2 приміщення магазину площею 20,9 кв. м по вул. Шолохова, 1В у м. Дніпро на підставі договору купівлі-продажу б/н від 05.11.2002, укладеного між ПП «Світлана» та ПП «Ковчег» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101). Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 1.1. договору купівлі-продажу від 05.11.2002 (т. 1 а.с. 59) визначено, що предметом договору є, зокрема, об`єкт нерухомого майна: нежитлова одноповерхова будівля Літ. А-1 загальною площею 63,7 кв.м (приміщення І-ІІ) по вул. Шолохова 1В.

Згідно з п. 1.3. договору об`єкти нерухомості належать ПП «Світлана» на підставі договорів забудови від 15.02.2002, 13.02.2002 та 16.02.2002, укладених із ПП «Буд СВ» ().

В матеріалах справи міститься технічний паспорт на громадський будинок: нежитлова будівля літ А-1 за адресою вул. Шолохова, 1В, м. Дніпро, замовник ПП «Ковчег», виготовлений станом на 13.12.2016 (т. 1 а.с. 60-62).

В подальшому ПП «Ковчег» відчужено вищезазначений об`єкт нерухомості на користь Єшілбаш Фатіх (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договорів купівлі-продажу частин даного майнового комплексу (по 1/2) на підставі договорів купівлі-продажу №197 та №200 від 03.03.2017, про що зроблено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В матеріалах справи міститься технічний паспорт на громадський будинок магазин за адресою АДРЕСА_1 (замовник Єшілбаш Фатіх), виготовлений станом на 26.05.2017 ФОП Пазієм О.Л. (т. 1 а.с. 63-66).

26.05.2017 експертом, інженером з інвентаризації нерухомого майна Пазієм О.Л., при обстеженні магазину, розташованого за адресою вул. Шолохова, 1В, м. Дніпро, складено акт (т. 1 а.с. 66), яким встановлено наступне. Технічна інвентаризація будівлі виконана відповідно до Інструкції (зі змінами і доповненнями від 09.08.2012 № 404; 28.12.2012 № 658; 08.01.2013 № 2) про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 582/5773. Нежитлова будівля літ. «А-1» за призначенням була змінена на магазин. Згідно п. 3.2 Інструкції не належать до самочинного будівництва для громадських та виробничих будівель (приміщень) «зміна призначень невиробничих приміщень». Таким чином, магазин літ. «А-1» не належить до самочинного будівництва та відповідно не підлягає узаконенню та додатковому введенню в експлуатацію. При цьому за адресою: м. Дніпро, вул. Шолохова буд. №1В необхідно вважати узаконеними: магазин літ. «А-1» загальною площею 63,7 кв.м.

В свою чергу Єшілбаш Фатіх відчужив вказаний об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 на користь Кравченко О.В. (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі договорів купівлі-продажу частин даного майнового комплексу (по 1/2) на підставі договорів купівлі-продажу № 507 та № 509 від 13.07.2017, про що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. зроблено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В матеріалах справи міститься технічний паспорт на нежитлову будівлю магазин за адресою АДРЕСА_1 (замовник Кравченко Олександр Вікторович), виготовлений станом на 11.09.2017 ФОП Пазієм О.Л. (т. 1 а.с. 72-75).

11.09.2017 експертом, інженером з інвентаризації нерухомого майна Пазієм О.Л., при обстеженні магазину, розташованого за адресою вул. Шолохова, 1В, м. Дніпро, складено акт (т. 1 а.с. 75), яким встановлено наступне. Технічна інвентаризація будівлі виконана відповідно до Інструкції (зі змінами і доповненнями від 09.08.2012 № 404; 28.12.2012 № 658; 08.01.2013 № 2) про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 582/5773. Нежитлова будівля літ. «А-1» за призначенням була змінена на магазин. Згідно п. 3.2 Інструкції не належать до самочинного будівництва для громадських та виробничих будівель (приміщень) «зміна призначень невиробничих приміщень». Таким чином, магазин літ. «А-1» не належить до самочинного будівництва та відповідно не підлягає узаконенню та додатковому введенню в експлуатацію. При цьому за адресою: АДРЕСА_1 , необхідно вважати узаконеними: магазин літ. «А-1» загальною площею 63,7 кв.м.

28.03.2019 ОСОБА_3 звернувся до Дніпровської міської ради із клопотанням від 27.03.2019 (т. 1 а.с. 58), в якому на підставі рішення міської ради від 20.12.2017 № 141/28 «Про надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню будівлі магазину, просив надати доручення відповідним службам підготувати проект рішення міської ради щодо затвердження зазначеного проекту землеустрою та передачі земельної ділянки по вул. Шолохова, 1 В по фактичному розміщенню будівлі магазину. До клопотання додано: проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, які додаються до рішення міської ради; витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку.

25.09.2019 Дніпровська міська рада прийняла рішення № 243/48 від (т. 1 а.с. 57-58), яким вирішила зареєструвати право комунальної власності на земельну ділянку, площею 0,0106 га (кадастровий номер :01:340:0178), по вул. Шолохова, 1 В за територіальною громадою м. Дніпра, в особі Дніпровської міської ради. Затвердити проект землеустрою, розроблений ТОВ "Інфініт Ленд", щодо відведення земельної ділянки та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження, і передати гр. ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , земельну ділянку (план земельної ділянки додається), площею 0,0106 га (кадастровий номер :01:340:0178), по АДРЕСА_1 за рахунок земель, не переданих у власність або користування, в оренду строком на п`ять років по фактичному розміщенню будівлі магазину, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 03.07 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі).

30.10.2019 між Дніпровською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір оренди землі (т. 1 а.с. 81-84), відповідно до п. 1. якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку по фактичному розміщенню будівлі магазину, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки (код КВЦПЗ) 03.07 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), з кадастровим номером :01:340:0178. Підставою для укладання цього договору оренди землі є рішення міської ради від 25.09.2019 № 243/48. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. та зареєстрований в реєстрі за № 2724.

В подальшому приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М. 23.07.2020 внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права приватної власності на вказаний об`єкт нерухомості у цілому за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.2020 №1915.

19.07.2022 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. право приватної власності на об`єкт нерухомого майна будівлі магазину площею 63,7 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1992, виданого 19.07.2022 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М., індексний номер рішення 64220336 від 19.07.2022; номер відомостей про речове право 47362298. Реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна 101.

01.02.2024 між Дніпровською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) було укладено додаткову угоду до договору оренди землі (т. 1 а.с. 88-89), в якій вирішено поновити договір оренди землі від 30.10.2019 (державна реєстрація від 30.10.2019, номер запису про інше речове право 33914285), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстрований в реєстрі за № 2724, укладений на підставі рішення міської ради від 25.09.2019 № 243/48 на 15 років, починаючи з 31.10.2024. Пункт 1 Розділу "Предмет договору" викладено у наступній редакції: Орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку по фактичному розміщенню будівлі магазину, яка розташована по АДРЕСА_1 ) призначення земельної ділянки (код класифікатора видів цільового призначення земельних ділянок) 03.07 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) з кадастровим номером :01:340:0178. Абзац 3 пункту 2 Розділу "Об`єкт оренди" викласти у наступній редакції: Цільове призначення земельної ділянки (код класифікатора видів цільового призначення земельних ділянок): 03.07 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі).

Господарський суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у п. 178 постанови від 17.12.2025 по справі № 908/2388/21 зауважила, що «процесуальний статус останнього набувача прав на об`єкт самочинного будівництва як відповідача надає такій особі можливість використовувати всі передбачені процесуальним законом засоби для захисту своїх прав та інтересів. Також суд під час розгляду справи зможе оцінити добросовісність відповідача та пропорційність застосовуваних до нього засобів».

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Цивільного кодексу України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 19.07.2022 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не було ознак відсутності права відчужувати вказане майно.

Останній покупець ( ОСОБА_1 ), набуваючи у власність спірний об`єкт нерухомості, добросовісно покладалась на дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де неодноразово та зі значними проміжками у часі відбувалось його відчуження.

Положеннями статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 07 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого Протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі "Трегубенко проти України").

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах. Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) зазначено, що застосовуючи до спірних правовідносин статтю 1 Першого протоколу до Конвенції, суд на підставі зібраних доказів має проаналізувати:

1) чи здійснює власник земельної ділянки, який звернувся до суду, втручання відповідно до приписів національного законодавства у право відповідача на мирне володіння майном останнього, зокрема з огляду на норми права у сфері містобудування й охорони культурної спадщини;

2) чи переслідує таке втручання власника земельної ділянки через здійснення відповідачем самочинного будівництва на земельній ділянці легітимну мету, зокрема, чи є вимога власника цієї ділянки зобов`язати відповідача знести самовільно побудовану на такій ділянці споруду заходом з контролю власником за користуванням його ділянкою відповідно до загальних інтересів, у тому числі інтересів в охороні культурної спадщини;

3) чи є захід із втручання у право відповідача пропорційним визначеній меті (зокрема з огляду на те, що законодавче визначення правових наслідків самочинного будівництва ґрунтується на пріоритеті захисту прав власника земельної ділянки над інтересами особи, яка хоче спорудити певний об`єкт на цій ділянці), та чи не становитиме для відповідача задоволення вимоги про знесення самочинно побудованої на чужій земельній ділянці споруди такого індивідуального тягаря, який є надмірним з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема з урахуванням поведінки відповідача у відносинах з власником земельної ділянки, а також суспільних інтересів у збереженні культурної спадщини.

У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 в справі №461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) зроблено висновок, що: «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. Постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо».

Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар (постанова Верховного суду від 15.03.2023 по справі № 725/1824/20).

За приписами ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України об`єкт самочинного будівництва підлягає знесенню у разі, якщо продовження фізичного існування нерухомого майна (тобто збереження об`єкта) порушує права інших осіб.

Окрім того, за приписами ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України об`єкт самочинного будівництва (за умови неможливості перебудови чи відмови особи від проведення перебудови) підлягає знесенню також і у разі: 1) істотного відхилення від проекту, обтяженого суперечністю суспільним інтересам або порушенням прав інших осіб; 2) істотного порушення будівельних норм і правил.

Під час вирішення питання про те, чи є відхилення від проєкту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавцем чітко визначено випадки, у яких відповідний орган державної влади має право на звернення до суду з певними позовними вимогами (позовом): 1) про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову у разі наявності фактів: а) відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; б) істотного порушення будівельних норм і правил); 2) про знесення за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво у разі наявності факту: а) якщо проведення такої перебудови є неможливим; б) особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення.

Отож, приведений перелік позовних вимог, з якими позивач вправі звертатись до суду, застосовується за наявності чітко визначених випадків та є взаємовиключними.

З викладеного вбачається, що для задоволення позову про зобов`язання знести самочинне будівництво необхідно встановити наявність таких фактів як:

- неможливість перебудови об`єкту;

- або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Європейський суд з прав людини у справі "Іванова і Черкезов проти Болгарії" [Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria] (№46577/15) від 21.04.2016р., вказав, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Отже, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Проте, у даній справі прокурором та/або позивачем не надано доказів неможливості перебудови об`єкта або відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Крім того, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

В той же час рішення суду щодо проведення перебудови спірного об`єкту нерухомості відсутнє.

Також, у постанові Верховного Суду від 23.07.2024 у справі №359/1365/22 зазначено, що знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Законність знесення самочинного будівництва має бути оцінена на предмет пропорційності такого втручання.

Передумовами для пред`явлення позову про знесення самочинно збудованого об`єкта передують такі дії: 1) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; 2) визначення такого об`єкту таким, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою; 3) винесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.

В матеріалах справи відсутні докази складання органами державного архітектурно-будівельного контролю протоколів про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та винесення приписів, в тому числі за зверненнями органів прокуратури.

Господарський суд зауважує, що сама лише кваліфікація нерухомого майна, як об`єкта самочинного будівництва, не призводить до виникнення абсолютного наслідку у вигляді безумовного знесення такого об`єкта.

Так, за правилом ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, законом передбачено, що дефект у підставі речового права на земельну ділянку може бути нівельований зацікавленою особою шляхом одержання правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Господарський суд наголошує, що 01.02.2024 між Дніпровською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) було укладено додаткову угоду до договору оренди землі (т. 1 а.с. 88-89), в якій сторони вирішили поновити договір оренди землі від 30.10.2019 (державна реєстрація від 30.10.2019, номер запису про інше речове право 33914285), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстрований в реєстрі за № 2724, укладений на підставі рішення міської ради від 25.09.2019 № 243/48 на 15 років, починаючи з 31.10.2024. Пункт 1 Розділу "Предмет договору" викласти у наступній редакції: Орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку по фактичному розміщенню будівлі магазину, яка розташована по АДРЕСА_1 ) призначення земельної ділянки (код класифікатора видів цільового призначення земельних ділянок) 03.07 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) з кадастровим номером :01:340:0178. Абзац 3 пункту 2 Розділу "Об`єкт оренди" викласти у наступній редакції: Цільове призначення земельної ділянки (код класифікатора видів цільового призначення земельних ділянок): 03.07 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі).

Варто врахувати, що конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар.

З урахуванням наведеного, з матеріалів даної справи не вбачається, що втручання держави у право на мирне володіння відповідачем майном, набутим за відплатним договором, має легітимну мету та здійснюється з метою захисту суспільного, публічного чи загального інтересу, а також є пропорційним між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами відповідача, який втрачає належне йому майно без будь-якої компенсації.

З огляду на викладене, господарський суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни повернути Дніпровській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:340:0178 площею 0,0106 га, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Степана Рудницького (Шолохова), 1В, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, а саме: будівлі магазину літ.А-1 загальною площею 63,7 кв.м, що складається з: 1-приміщення магазину площею 42,8 кв.м, 2-приміщення магазину площею 20,9 кв.м по вулиці Степана Рудницького (попередня назва - Шолохова), 1 В у місті Дніпро.

З огляду на те, що позовні вимоги про скасування державної реєстрації права приватної власності за Цопіною Валентиною Іванівною на об`єкт нерухомого майна - будівлю магазину загальною площею 63,7 кв.м, розташовану за адресою: вулиця Степана Рудницького (попередня назва вул. Шолохова), 1В у місті Дніпро, проведену 19.07.2022 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер відомостей про речове право: 47362298) та скасування державної реєстрації права оренди за Цопіною Валентиною Іванівною на земельну ділянку площею 0,0106 га з кадастровим номером :01:340:0178, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Степана Рудницького (попередня назва вул. Шолохова), 1В, проведену 30.10.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер відомостей про речове право 33914285), є похідними від розглянутої вище вимоги, у суду також відсутні підстави для їх задоволення.

Господарський суд зазначає, що враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29).

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини також зазначено, що вимога щодо обґрунтованості рішень не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Тому суд вважає за необхідне відзначити, що інші доводи та міркування учасників справи судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Господарський суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Таким чином "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 (п.п. 68,69,70 постанови).

Разом із цим, чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

Нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів».

Крім того, жодним нормативним актом не визначено переліку доказів, виключно на підставі яких суд має встановлювати наявність у прокурора підстав для реалізації конституційної функції представництва інтересів держави в суді.

В постанові від 24.04.2019 по справі № 911/1292/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив:

"18. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

19. Водночас, є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

20. ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи."

Про виявлені порушення, наявність підстав для вжиття заходів, направлених на скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою Лівобережною окружною прокуратурою міста Дніпра в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» направлено на адресу Дніпровської міської ради листи (запити) №52-6231вих-24 від 09.07.2024 (т. 1 а.с. 38-39), №52-9665вих-24 від 29.10.2024 (т. 1 а.с. 45-46), №52-10333вих-24 від 15.11.2024 (т. 1 а.с. 48-49) щодо виявлених порушень інтересів держави та вжиття заходів реагування.

Дніпровською міською радою надано відповіді № 7/11-635 від 22.03.2024 (т. 1 а.с. 28-29), № 7/11-2008 від 02.09.2024 (т. 1 а.с. 40), № 7/11-2691 від 04.12.2024 (т. 1 а.с. 47) та № 7/11-99 від 16.01.2025 (т. 1 а.с. 50), згідно з якими встановлено, що міською радою заходи щодо скасування державної реєстрації права власності ФОП Цопіної В.І., розірвання договору оренди та знесення об`єктів самочинного будівництва не вживалися.

На виконання ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Лівобережною окружною прокуратурою листом № 52-2076ВИХ-25 від 13.03.2025 (т. 1 а.с. 123) повідомлено Дніпровську міську раду про прийняття рішення стосовно представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 43).

Отже, у цій справі прокурор, звертаючись з позовом до суду, дотримався передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.

Як зазначалось вище, одночасно з позовом прокурором подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 18.04.2025 (суддя Скриннікова Н.С.) заяву прокурора задоволено. Заборонено Цопіній Валентині Іванівні та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним кадастровим реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії, щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна будівлі магазину, що знаходиться за адресою: вул. Степана Рудницького (Шолохова), 1В у м. Дніпро, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ч. 9 ст. 145 Господарсько процесуального кодексу України).

В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (ч. 10 ст. 145 Господарсько процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, відповідно до ч. 9 та 10 ст. 145 Господарсько процесуального кодексу України суд вважає за необхідне зазначити про скасування заходів забезпечення позову з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 7267,20 грн та витрати по сплаті судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову у розмірі 1211,20 грн покладаються на прокурора.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на прокурора.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2025 (щодо заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним кадастровим реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна будівлі магазину, що знаходиться за адресою: вул. Степана Рудницького (Шолохова), 1В у м. Дніпро, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 18.03.2026.

Суддя І.В. Мілєва