ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 910/3298/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мамалуй О.О. - головуючий, Баранець О.М., Кролевець О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Федорової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу державного підприємства "Гарантований покупець"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025

у складі колегії суддів: Гончаров С.А. - головуючий, Тищенко О.В., Сибіга О.М.

та на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 04.09.2025

суддя: Балац С.В.

у справі № 910/3298/25

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Квантс"

до державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 3 205 722, 56 грн,

за участю представників:

від позивача: не з?явилися,

від відповідача: Фартушна В.Л.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аякс Дніпро" (нова назва - ТОВ «Квантс») звернулося до господарського суду з позовом до державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 9 781 342,75 грн.

Надалі позивачем було зменшено розмір позовних вимог до 3 205 722,56 грн.

Короткий зміст судових рішень у даній справі і мотиви їх ухвалення

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.08.2025 провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 580 246, 96 грн закрито. Решту вимог задоволено повністю. Стягнуто з державного підприємства "Гарантований покупець" на користь ТОВ "Аякс Дніпро" основну заборгованість в сумі 2 313 176, 19 грн, 3 % річних в сумі 61 549, 58 грн, інфляційні втрати в сумі 250 749, 83 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 39 382, 14 грн.

Додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 04.09.2025 заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено повністю. Стягнуто з державного підприємства "Гарантований покупець" на користь ТОВ "Аякс Дніпро" витрати на правову допомогу в сумі 100 000, 00 грн.

Суд дійшов до висновку, що позивачем належними та достатніми доказами доведено понесені ним витрати на правничу допомогу по справі № 910/3298/25.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2025 та додаткове рішення господарського суду міста Києва від 04.09.2025 у справі №910/3298/25 залишено без змін.

Постанова апеляційного господарського суду мотивована тим, що оскільки факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 2 313 176,19 грн.

Разом з тим суд зазначив, що позивачем належними та достатніми доказами доведено понесені ним витрати на правничу допомогу.

Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

Державне підприємство "Гарантований покупець" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 та на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 04.09.2025 у справі № 910/3298/25, в якій просить додаткове рішення та постанову в частині оскарження додаткового рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні заяви ТОВ «Аякс Дніпро» (нова назва - ТОВ «Квантс») до державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Скаргу подано на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України

Відповідач вважає вказане додаткове рішення та постанову такими, що ухвалені без урахування висновків щодо застосування ст. 1, 19, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ст. ст. 126, 129 ГПК України викладених у постановах Верховного Суду. Зокрема посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, додаткову постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 27.10.2022 у справі №904/8800/21, від 08.04.2020 у справі №922/2685/19, від 28.02.2023 у справі №910/20293/21, від 30.11.2020 у справі №922/2869/19, від 26.02.2020 у справі №910/5744/18

На думку скаржника в додатковому рішенні не було надано належної оцінки запереченням відповідача щодо необхідності зменшення витрат на правничу допомогу, не надано жодного обґрунтування щодо відхилення доводів відповідача відносно необхідності обмеження розміру компенсації витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню на користь позивача та іншим аргументам відповідача.

Також стверджує, що судами не здійснено пропорційний розподіл судових витрат

задоволеним позовним вимогам згідно з п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Скаржник зауважує, що суди не врахували складного фінансового стану відповідача та віднесення останнього до підприємств критичної інфраструктури

електроенергетичного комплексу.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Позивач у відзиві на касаційну скаргу вказує, що касаційна скарга не спростовує законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій; доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення відповідачем обставин, які з процесуальної точки зору не мають впливати на склад та здійснення розподілу судових витрат при винесені судових рішень.

Позиція Верховного Суду

Предметом касаційного оскарження є додаткове рішення господарського суду господарського суду міста Києва від 04.09.2025 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 в частині перегляду додаткового рішення.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

За змістом статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 30 ГПК України гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частиною 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У частині 2 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (частина 4 статті 126 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Частиною 1 ст. 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позивач у позовній заяві вказав попередню (орієнтовну) суму судових витрат на професійну правничу допомогу, яка становить 100000 грн.

Тобто, позивач, на виконання приписів ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору подав до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Крім того, в позовній заяві позивач вказує на те, що документи на підтвердження отримання правничої допомоги будуть надані до суду у строк, передбачений ч. 8 ст. 129 ГПК України, та просив здійснити розподіл судових витрат.

Судом першої інстанції рішення у цій справі проголошено 11.08.2025.

Позивач 14.08.2025 подав до суду заяву про стягнення судових витрат разом з доказами на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, тобто в межах строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Таким чином, позивач виконав обов`язкові етапи практичної реалізації принципів відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Як встановлено господарськими судами попередній інстанцій, позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 07.09.2020 укладений між ТОВ "Аякс Дніпро", як замовником та адвокатом Чуміною Катериною Григорівною, як виконавцем; додаткову угоду № 10 від 03.03.2025 до договору про надання правової допомоги від 07.09.2020; акт приймання-передавання наданих послуг від 12.08.2025 до додаткової угоди № 10 від 03.03.2025 до договору про надання правової допомоги від 07.09.2020 із переліком наданих послуг з правової допомоги; ордер серії АЕ №1367609 від 12.03.2025; свідоцтво серія ДН № 5860 від 26.08.2020.

Відповідно до пунктів 1.2 та 2 додаткової угоди № 10 від 03.03.2025 до договору про надання правової допомоги від 07.09.2020 орієнтований час, витрачений на надання правової допомоги замовнику, за цією додатковою угодою: не менше 15 годин. Сторони узгодили, що вартість послуг виконавця з урахуванням їх обсягу та часу, витраченого на надання правової допомоги під час розгляду справи у суді першої інстанції складає фіксовану суму у розмірі 100 000,00 грн без ПДВ та сплачується замовником шляхом перерахування безготівкових коштів у національній валюті України на рахунок виконавця на підставі виставленого виконавцем рахунку протягом 5 календарних днів після набрання законної сили рішенням за результатом розгляду справи за позовом ТОВ "Аякс Дніпро" до державного підприємства "Гарантований покупець", поданого в рамках виконання цієї додаткової угоди.

Отже, погоджена сторонами сума послуг з надання правової допомоги згідно умов додаткової угоди № 10 від 03.03.2025 до договору про надання правової допомоги від 07.09.2020 становить 100 000,00 грн, як фіксований гонорар.

Згідно п. 2 акту приймання-передавання наданих послуг від 12.08.2025 до додаткової угоди № 10 від 03.03.2025 до договору про надання правової допомоги від 07.09.2020 при наданні правової допомоги виконавцем було витрачено 18 годин.

При цьому, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Як вбачається з матеріалів справи, позивача в шести судових засіданнях представляв адвокат Чуміна К.Г., що підтверджується протоколами судових засідань.

Крім того, Верховний Суд приймає до уваги, що позивач отримав такі послуги, як складання підготовка позовної заяви, відповіді на відзив, підготовка заяви про зменшення позовних вимог у зв`язку з частковим погашенням заборгованості, підготовка заяви про закриття провадження в частині у зв?язку з частковим зарахуванням вимог, що підтверджується цими документами.

Тобто витрати позивача на правничу допомогу є реальними та такими, які безпосередньо пов`язані з розглядом справи.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що судами попередніх інстанцій досліджені надані позивачем докази, здійснена їх оцінка з дотриманням статей 2, 86, 123, 126, 129, 210 ГПК України, а також надано оцінку доводам відповідача, зазначеним в запереченнях на подану заяву.

Верховний Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваних судових рішень.

З доводів касаційної скарги не вбачається того, у зв`язку з чим Верховний Суд міг би замінити висновки судів першої та апеляційної інстанцій власною оцінкою, визначити інший розмір судових витрат, ніж той, що був доведений стороною в судах попередніх інстанцій.

Здійснивши аналіз постанов Верховного Суду, висновки яких, на думку скаржника, не було враховано судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень, Суд дійшов висновку про те, що застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в оскаржуваних судових рішеннях не суперечить жодному з вказаних скаржником висновків суду касаційної інстанції.

Верховний Суд при касаційному перегляді оскаржуваних судових рішень не виявив у діях судів попередніх інстанцій порушень приписів статей 126, 129 ГПК України, неправильного застосування норм матеріального або процесуального права, які б призвели до ухвалення судами незаконних рішень.

Аргументи скаржника щодо неправильної оцінки судом доказів щодо обставин надання послуг професійної правничої допомоги, процесуальних дій, зводяться до їх переоцінки і не можуть бути предметом розгляду в касаційному порядку, оскільки відповідно до частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, Верховним Судом не встановлено порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, як необхідної передумови для скасування ухвалених судових рішень, а відтак підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Щодо посилання скаржника на те, що судами попередніх інстанцій не враховано фінансовий стан відповідача, внаслідок чого покладено на нього необґрунтовано завищені витрати на правничу допомогу позивача, колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій, надавши оцінку заяві позивача, доданим до заяви документам, розглянувши заперечення відповідача на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, дійшли висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача всієї суми адвокатських витрат. Отже, немає підстав вважати, що судами попередніх інстанцій не дано оцінку запереченню відповідача на заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та не враховано всі обставини, якими це заперечення обґрунтоване.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків судів попередніх інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятих у справі судових рішень.

За таких обставин, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення і постанова - без змін.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства "Гарантований покупець" залишити без задоволення.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 та додаткове рішення господарського суду міста Києва від 04.09.2025 у справі №910/3298/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді О. М. Баранець

О. А. Кролевець