ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 912/1769/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С. В. головуючий (доповідач), Кібенко О.Р., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,

представників:

позивача - Момот О.М., Вірчака В.Т.,

відповідача-1 - не з`явились,

відповідача-2 - Чоломбитько Ю.О., Крайз О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "НОВААГРО"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.04.2025 (головуючий суддя - Кощеєв І.М., судді: Чус О.В., Дармін М.О.) та рішення Господарського суду Кіровоградської області від 05.11.2024 (суддя Коваленко Н.М.)

у справі №912/1769/24

за позовом Головного управління ДПС у Кіровоградській області

до 1. Фермерського господарства "Колос Агрогруп",

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "НОВААГРО",

про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

1. Головне управління ДПС у Кіровоградській області звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Фермерського господарства "Колос Агрогруп" (далі також ФГ "Колос Агрогруп") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "НОВААГРО" (далі також ТОВ "ТБ "НОВААГРО") про визнання договорів поставки №Д250221В від 25.02.2021, №Д220221В від 22.02.2022 та №Д210221В від 21.02.2021, укладених між ФГ "Колос Агрогруп" та ТОВ "ТБ "НОВААГРО", недійсними.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що зазначені договори поставки підлягають визнанню недійсними з огляду на невідповідність інтересам держави і суспільства, оскільки має місце безтоварність господарських операцій з формальним складенням первинних документів з метою безпідставного формування податкового кредиту з ПДВ та витрат з податку на прибуток підприємств, що завдає шкоди Державному бюджету України та державі в цілому. З огляду на викладене позивач просив визнати договори поставки недійсними на підставі частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.

3. Між ФГ "Колос Агрогруп" (постачальник) та ТОВ "ТБ "НОВААГРО" (покупець) укладено такі договори:

1) договір поставки №Д210221В від 21.02.2021, відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.4 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити соняшник українського походження, врожаю 2020 року (кількість - 480,000 т), на умовах, зазначених у цьому договорі на суму 10 655 078,40 грн. Строк поставки не пізніше 25.02.2021. У пункті 2.3 договору передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах - СРТ за адресою (склад ТОВ АПК "НОВААГРО" (Харківська обл., Харківський р-н, смт Васищево, вул. Овочева, 13) у відповідності до правил Інкотермс-2010;

2) договір поставки №Д220221В від 22.02.2022, відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.4 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити соняшник українського походження, врожаю 2020 року (кількість - 430,000 т), на умовах, зазначених у цьому договорі на суму 9 724 020,00 грн. Строк поставки не пізніше 28.02.2021. У пункті 2.3 договору передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах - СРТ за адресою (склад ТОВ АПК "НОВААГРО" (Харківська обл., Харківський р-н, смт Васищево, вул. Овочева, 13) у відповідності до правил Інкотермс-2010;

3) договір поставки №Д250221В від 25.02.2021, відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.4 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити соняшник українського походження, врожаю 2020 року, (кількість - 493,440 т), на умовах, зазначених у цьому договорі на суму 11 404 385,28 грн. Строк поставки не пізніше 28.02.2021. У пункті 2.3 договору передбачено, що передача права власності від постачальника до покупця на складі постачальника за адресою: Харківська область, Дворічанський р-н, смт Дворічна шляхом надання продавцем товару в розпорядження покупця на складі продавця на базисі поставки для подальшого вивезення товару автотранспортом за рахунок постачальника.

4. На підтвердження виконання умов договорів ФГ "Колос Агрогруп" надано такі первинні документи: - видаткові накладні: за договором №Д210221В від 21.02.2021: №30 від 21.02.2021 на суму 2 636 687,94 грн, №31 від 22.02.2021 на суму 1 890 388,49 грн, №32 від 23.02.2021 на суму 1 335 880,45 грн, №33 від 24.02.2021 на суму 2 716 157,06 грн, №34 від 25.02.2021 на суму 2 154 545,64 грн; за договором №Д220221В від 22.02.2021: №35 від 25.02.2021 на суму 1 454 563,36 грн, №36 від 26.02.2021 на суму 6 470 907,31 грн, №37 від 27.02.2021 на суму 2 005 904,38 грн; за договором №Д250221В від 25.02.2021: №39 від 26.02.2021 на суму 11 404 385,28 грн; - товарно-транспортні накладні, долучені до матеріалів справи; - виписки по особовому банківському рахунку на підтвердження оплати за товар.

5. Однак, за твердженням Головного управління ДПС у Кіровоградській області, первинні документи за спірними договорами не відповідають вимогам Закону "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", оскільки складені не за результатом реальної господарської операції. Позивач вважає, що мають місце безтоварні господарські операції з формальним складенням первинних документів, метою укладання яких є формування безпідставних податкових вигод іншим суб`єктам господарювання. Тому, за доводами позивача, спірні договори підлягають визнанню недійсними з огляду на невідповідність інтересам держави і суспільства.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

6. Господарський суд Кіровоградської області рішенням від 05.11.2024 у справі №912/1769/24, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.04.2025, позов задовольнив повністю. Визнав недійсними договори поставки №Д210221В від 21.02.2021, №Д220221В від 22.02.2021 та №Д250221В від 25.02.2021, укладені між ФГ "Колос Агрогруп" та ТОВ "ТБ "НОВААГРО". Стягнув з ФГ "Колос Агрогруп" на користь Головного управління ДПС у Кіровоградській області 3 633,60 грн судового збору. Стягнув з ТОВ "ТБ "НОВААГРО" на користь Головного управління ДПС у Кіровоградській області 3 633,60 грн судового збору.

7. Рішення судів мотивовані таким:

- установлюючи правовий наслідок правочину, який вчинено без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, частина третя статті 228 ЦК, так само як і інші правові норми, не визначають ознаки такого правочину. До кола таких правочинів належать, зокрема, правочини, які вчинені з метою ухилення від оподаткування, отримання незаконної податкової вигоди;

- виходячи з системного тлумачення наведених положень, вбачається, що контролюючі органи законодавчо уповноважені звертатись до суду з позовами щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними. Водночас, обов`язковою умовою визнання правочину недійним є встановлення обставин вчинення такого правочину;

- Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 25.07.2022, яке Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 24.04.2023 залишив без змін, у справі №520/990/22 визнав протиправними та скасував рішення комісії Головного управління ДПС у Харківській області №3528699/42709899 від 15.12.2021, №3528697/42709899 від 15.12.2021, №3528695/42709899 від 15.12.2021, №3528696/42709899 від 15.12.2021, №3528698/42709899 від 15.12.2021, якими відмовлено в реєстрації податкових накладних. Зобов`язав Державну податкову службу України здійснити реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, виписаних ФГ "Колос Агрогруп", №31 від 26.02.2021, №29 від 25.02.2021, №30 від 26.02.2021, №32 від 27.02.2021, №28 від 25.02.2021 датою подання - 06.10.2021. Суди зазначили, що при вирішенні питання про реєстрацію податкових накладних/розрахунку коригування не досліджують зміст господарських правовідносин, їх реальність тощо. Також суди звернули увагу на те, що в межах спірних правовідносин приймаючи рішення про реєстрацію розрахунку коригування, контролюючий орган не повинен здійснювати повний аналіз господарських операцій позивача на предмет їх реальності. Змістовна оцінка господарської операції може бути проведена лише за результатом здійснення податкової перевірки, підстави та порядок проведення якої визначено нормами Податкового кодексу України. У свою чергу, при реєстрації податкових накладних фактично проводиться моніторинг операції чи платника податків лише за зовнішніми (формальними) критеріями. Тому і суд за результатами розгляду цієї справи не робить висновків щодо "товарності (реальності)" операцій поставки за участю позивача, а лише оцінює наявність чи відсутність підстав для реєстрації податкової накладної;

- у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2024 у справі №520/990/22 за наслідками апеляційного оскарження ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 15.03.2024, якою відмовлено у задоволенні заяви Державної податкової служби України про скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 у справі №520/990/22 за нововиявленими обставинами, колегія суддів звернула увагу, що в межах справи №520/990/22 судом не досліджувалось питання реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом, а вирішувалось питання наявності підстав для реєстрації податкових накладних у розрізі прийнятих відповідачем рішень про відмову у їх реєстрації, а також підстави віднесення позивача до ризикових платників податків;

- з огляду на предмет договорів поставки, що є власно вирощеною продукцією ФГ "Колос Агрогруп", то необхідною умовою для підтвердження реальності даних господарських операцій є наявність власної чи орендованої сільськогосподарської техніки;

- у товарно-транспортних накладних № 235/12 від 26.02.2021 та №227/1 від 26.02.2021 вказана недостовірна інформація, що у свою чергу спростовує факт перевезення соняшнику вказаним транспортним засобом;

- інформація від Регіонального сервісного центру РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області свідчить про те, що зазначені в ТТН дані щодо транспортних засобів (перевізників) є недостовірними. Внесення ФГ "Колос Агрогруп" недостовірних відомостей до первинних документів вказує на відсутність факту перевезення як господарської події та відповідно свідчить про відсутність факту поставки соняшнику українського походження врожаю 2020 року на адресу ТОВ "ТБ "НОВААГРО". ФГ "Колос Агрогруп" не здійснено реальних господарських операцій з поставки товару на виконання умов спірних договорів;

- прослідковуються дії відповідачів, спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди, які, відповідно, суперечать інтересам держави і суспільства, оскільки порушують встановлений правовий порядок як у сфері господарської діяльності, так і в податкових правовідносинах, відповідно, укладені Договори не направлені на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними;

- оскільки наслідки за спірними правочинами не настали, тому позов про визнання договорів недійсними є ефективним способом захисту

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи іншої сторони.

8. ТОВ "ТБ "НОВААГРО" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 05.11.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.04.2025 у справі №912/1769/24, в якій просило скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити повністю в задоволені позовних вимог.

9. ТОВ "ТБ "НОВААГРО" вважає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували/порушили:

- норми, передбачені пунктом 2 частини другої статті 16, частини першої статті 216 ЦК та не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26.05.2023 у справі №905/77/21, від 21.09.2022 у справі №908/976/19;

- норми, передбачені статтями 16, 203, 215 ЦК та не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29.08.2023 у справі №910/5958/20;

- норму, передбачену статтею 228 ЦК та не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №2а-12868/12/2670;

- принцип змагальності сторін, передбачений статтею 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), при цьому не врахувавши висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.11.2022 у справі №821/2986/15-а, від 13.11.2023 у справі №380/8731/22;

- порушили статтю 20 ГПК, а саме - неправильно визначили предметну юрисдикцію спору у справі №912/1769/24 та не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №911/1834/18, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №914/2006/17, від 04.09.2018 у справі №823/2042/16, від 18.09.2018 у справі №823/218/17, від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, від 02.04.2019 у справі №137/1842/16-а, від 18.12.2019 у справі №826/2323/17, від 18.12.2019 у справі №263/6022/16-ц, від 19.02.2020 у справі №520/5442/18, від 26.02.2020 у справі №1240/1981/18, від 01.04.2020 у справі №520/13067/17, від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, від 29.09.2020 у справах №368/561/19 і №712/5476/19, від 08.10.2020 у справі №9901/393/19, від 13.10.2020 у справі №640/22013/18, від 23.11.2021 у справі №175/1571/15, від 08.06.2022 у справі №362/643/21.

10. Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому, зазначаючи про безпідставність викладених у скарзі доводів, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

11. Відзив мотивований таким:

- позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом;

- законодавством визначено та надано право контролюючому органу звертатися з подібними позовними вимогами до судів, навіть якщо державний орган не є безпосередньо стороною (учасником) оспорюваних правочинів (правочину). Проте, роль такого органу полягає в доведенні тієї обставини, що такий правочин було укладено між учасниками господарських відносин з метою ухилення від сплати податків або з іншими цілями, які суперечать інтересам держави;

- виходячи з системного тлумачення положень статті 228 ЦК вбачається, що контролюючі органи законодавчо уповноважені звертатись до суду з позовами щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними. Водночас, обов`язковою умовою визнання правочину недійним є встановлення обставин вчинення такого правочину;

- Господарським судом Кіровоградській області та Центральним апеляційним господарським судом була прийнята до уваги та досліджена інформація й докази, що надавалися контролюючим органом стосовно підтвердження поставки соняшнику українського походження 2020 року - товарно-транспортні накладні, які надавалися ФГ "Колос Агрогруп", та докази, що спростовують їх справжність;

- сторони відповідачів не спростували встановлені судами обставини про те, що мають місце безтоварні господарські операції з формальним складенням первинних документів, метою укладання яких є формування безпідставних податкових вигод іншим суб`єктам господарювання;

- Головне управління ДПС у Кіровоградській області попередньо вже зверталося до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до ФГ "Колос Агрогруп" та ТОВ "ТБ "НОВААГРО" про визнання договорів недійсними. Проте, 28.03.2024 Кіровоградським окружним адміністративним судом було винесено ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Кіровоградській області до ФГ "Колос Агрогруп" та ТОВ "ТБ "НОВААГРО" про визнання договорів недійсними. У цій же ухвалі адміністративним судом було роз`яснено податковому органу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду;

- зважаючи на висновки Великої Палати Верховного Суду, що відображені у постанові від 29.02.2024 у справі №580/4531/23, Головне управління ДПС у Кіровоградській області звернулося до Господарського суду Кіровоградської області із цим позовом. Спір за позовом контролюючого органу до суб`єктів господарювання про визнання недійсним правочину (договору) через невідповідність інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та застосування наслідків недійсності правочину відповідно до частини третьої статті 228 ЦК підлягає розгляду в порядку господарського судочинства;

- Головне управління ДПС у Кіровоградській області обґрунтовано вважає, що договори поставки №Д250221В від 25.02.2021, №Д220221В від 22.02.2021 та №Д210221В від 21.02.2021, укладені між ФГ "Колос Агрогруп" та ТОВ "ТБ "НОВААГРО", не спрямовані на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ними, натомість складені з метою безпідставного заволодіння майновими активами держави у вигляді податкового кредиту з податку на додану вартість, всупереч інтересам держави і суспільства, що обумовлює його недійсність.

12. 19.06.2025 ТОВ "ТБ "НОВААГРО" подало до Суду заяву про закриття провадження у справі №912/1769/24, яке мотивоване тим, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.05.2025 у справі №420/12471/22, у межах аналогічних спірних правовідносин, як ті, які є предметом спору в справі №912/1769/24, досліджувалося питання предметної юрисдикції спорів за участі контролюючого органу про недійсність господарських договорів між приватними суб`єктами господарювання у зв`язку з недодержанням ними вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральних засад, за наслідком якого Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків про те, що такі справи належать до юрисдикції адміністративних судів.

13. 07.10.2025 від ТОВ "ТБ "НОВААГРО" надійшло клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

14. ТОВ "ТБ "НОВААГРО" вважає наявними підстави для перегляду Великою Палатою Верховного Суду підходу щодо предметної юрисдикції розгляду спорів за позовами контролюючого органу про визнання недійсними правочинів, вчинених між суб`єктами господарювання як таких, що суперечать інтересам держави та суспільства (частина третя статті 228 ЦК) та, зокрема, відступлення від висновку, зробленого у постанові від 29.02.2024 у справі №580/4531/23, оскільки за наведених вище обставин такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Позиція Верховного Суду.

Щодо юрисдикції спору, заяви про закриття провадження у справі та клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

15. У касаційній скарзі ТОВ "ТБ "НОВААГРО" зазначає, що спір у справі №912/1769/24 не належить до юрисдикції господарських судів, натомість має вирішуватись в рамках адміністративного судочинства.

16. Наведені доводи скаржник обґрунтовує посиланням на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №911/1834/18, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №914/2006/17, від 04.09.2018 у справі №823/2042/16, від 18.09.2018 у справі №823/218/17, від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, від 02.04.2019 у справі №137/1842/16-а, від 18.12.2019 у справі №826/2323/17, від 18.12.2019 у справі №263/6022/16-ц, від 19.02.2020 у справі №520/5442/18, від 26.02.2020 у справі №1240/1981/18, від 01.04.2020 у справі №520/13067/17, від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, від 29.09.2020 у справах №368/561/19 і №712/5476/19, від 08.10.2020 у справі №9901/393/19, від 13.10.2020 у справі №640/22013/18, від 23.11.2021 у справі №175/1571/15, від 08.06.2022 у справі №362/643/21, відповідно до якого до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні), відповідно, зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

17. Зазначені доводи колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

18. У постанові від 29.02.2024 у справі №580/4531/23 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що вирішуючи питання предметної юрисдикції спору за позовом суб`єкта владних повноважень до суб`єктів приватного права щодо оспорення вчинених ними правочинів, необхідно враховувати, що статус позивача та/чи зазначені ним мотиви звернення до суду не є достатнім чи визначальним критерієм для віднесення такого спору до предметної юрисдикції адміністративних судів.

Під час визначення предметної юрисдикції справ за таким позовом відповідно до статі 19 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС), статті 20 ГПК, статті 19 Цивільного процесуального кодексу України судам необхідно виходити, окрім складу сторін, також із суті права та/або інтересу, що оспорюється або за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, обраного способу захисту та характеру спірних правовідносин у сукупності.

Застосування зазначених критеріїв дає підстави виснувати, що, оспорюючи правочин, вчинений суб`єктами приватного права та спрямований на набуття, зміну або припинення ними цивільних прав чи обов`язків, суб`єкт владних повноважень передусім втручається у приватноправові відносини та застосовує спосіб захисту, властивий саме цим відносинам, тому, незважаючи на обґрунтування позовних вимог, такий спір є приватноправовим, а справа в такому спорі відноситься до предметної юрисдикції загальних чи господарських судів залежно від складу сторін спору, якщо законом не встановлено інше правило предметної юрисдикції таких спорів.

19. Отже за вказаною правовою позицією спір у справі №912/1769/24 належить до юрисдикції господарських судів.

20. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, від 03.07.2019 у справі №127/2209/18, від 10.11.2021 у справі №825/997/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, в яких викладено правову позицію, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

21. З огляду на викладене колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на неврахування судами правових позицій Верховного Суду наведених у пункті 18 цієї постанови, оскільки для вирішення цього спору мають застосовуватися останні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені щодо аналогічних правовідносин у постанові від 29.02.2024 у справі №580/4531/23.

22. Колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.05.2025 у справі №420/12471/22 дійшла висновку про те, що справи за позовами контролюючого органу про визнання правочинів, укладених підприємствами, які не здійснювали господарської діяльності, що встановлено вироком суду, недійсними та застосування визначених законом наслідків їх недійсності підлягають розгляду адміністративними судами за правилами КАС, оскільки такі спори пов`язані з реалізацією органами Державної податкової служби України компетенції щодо здійснення податкового контролю, а отже, є публічно-правовими.

23. Отже, за вказаною правовою позицією Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що адміністративні суди мають юрисдикцію щодо розгляду справ за позовами контролюючого органу про визнання правочинів недійсними, укладених підприємствами, які не здійснювали господарської діяльності, що встановлено вироком суду.

24. Разом з тим, враховуючи, що такі обставини (оспорювані правочини укладені між суб`єктами господарювання, які не здійснювали господарської діяльності, наявність вироку суду щодо цих обставин) не доводились Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області у заявленому у справі №912/1769/24 позові та не були встановлені судами під час вирішення спору, зазначена справа належить до юрисдикції господарських судів.

25. Отже подана ТОВ "ТБ "НОВААГРО" заява про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню.

26. Щодо клопотання ТОВ "ТБ "НОВААГРО" про передачу справи №912/1769/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновку, викладеного у постанові від 29.02.2024 у справі №580/4531/23.

27. Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) і стабільності. Єдність однакового застосування закону забезпечує правову визначеність та втілюється шляхом однакового застосування судом того самого закону в подібних справах.

28. У пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v.United Kingdom) ЄСПЛ наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

29. Верховний Суд звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумачення судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

30. Задля гарантування юридичної визначеності Верховний Суд має відступати від попередніх висновків Верховного Суду лише за наявності для цього належної підстави. Так, вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання (такий висновок сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 (пункти 43- 45), від 05.12.2018 у справах №757/1660/17-ц (пункти 43- 44) і №818/1688/16 (пункти 44- 45), від 15.05.2019 у справі №227/1506/18 (пункт 54), від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц (пункти 44- 45), від 21.08.2019 у справі №2-836/11 (пункт 24), від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц (пункт 23), від 23.06.2020 у справі №179/1043/16-ц (пункт 48), від 30.06.2020 у справах №264/5957/17 (пункт 41) і №727/2878/19 (пункт 39), від 07.07.2020 у справі №712/8916/17 (пункт 35), від 09.09.2020 у справі №260/91/19 (пункти 58- 59), від 29.09.2020 у справі №712/5476/19 (пункт 40), від 25.05.2021 у справі №149/1499/18 (пункт 29); від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 (пункт 7.19), від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 (пункт 34), від 02.11.2021 у справі №917/1338/18 (пункт 90), від 09.11.2021 у справі №214/5505/16 (пункт 31), від 14.12.2021 у справі №147/66/17 (пункт 49), від 08.06.2022 у справі №362/643/21(пункт 45).

31. Отже, необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, Суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування.

32. Проте скаржник у клопотанні про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не навів вагомих і достатніх аргументів, які би дійсно свідчили про обґрунтованість необхідності відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 29.02.2024 у справі №580/4531/23, а саме не довів наявності причин для такого відступу (неефективність, помилковість, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість судового рішення; зміна суспільного контексту). Скаржник, на обґрунтування клопотання, лише наводить фрагменти з окремих думок які викладені щодо постанови від 08.05.2025 у справі №420/12471/22, а також щодо ухвали від 08.09.2025 у справі №912/1769/24, однак не зазначає фундаментальних обґрунтувань щодо підстав для відступу від правової позиції, вміщеної в такі постанові.

33. З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для передачі справи №912/1769/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Щодо неврахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №2а-12868/12/2670.

34. Вирішуючи спір у справі №2а-12868/12/2670, Верховний Суд, зокрема, зазначив таке:

"Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, визначені положеннями статті 228 ЦК України, відповідно яких правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (частина третя статті 228 ЦК України).

Отже зміст наведених норм свідчить про те, що законодавець відокремив порушення публічного порядку від інших підстав нікчемності правочинів та передбачив наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок (щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо) сторонами правочину або однією зі сторін й повинна бути встановлена лише вироком суду, постановленим у кримінальній справі, що відповідає частині першій статті 62 Конституції України.

Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що ухилення від сплати податків (безпідставне формування валових витрат та сум податкового кредиту і зобов`язань з ПДВ), на обставини чого посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, є злочином, відповідальність за який встановлена Кримінальним кодексом України, а тому за обставин, які склалися у даній справі, визначенню правочину як такого, що порушує публічний порядок, повинен передувати вирок суду про притягнення учасника (учасників/виконавців) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили. ".

35. Отже, у вказаній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про те, що обов`язковою підставою для визнання правочину недійсним як такого, що порушує публічний порядок, оскільки його мета спрямована на отримання незаконних вигод у сфері оподаткування (ухилення від сплати податків, безпідставного нарахування, відшкодування податку на додану вартість (далі - ПДВ) тощо), є наявність вироку суду про притягнення учасника (учасників/виконавців) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили.

36. Разом з тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.05.2025 у справі №420/12471/22 зазначила:

"При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.".

37. Так, за вказаною позицією Великої Палати Верховного Суду вирок суду у кримінальній справі не є єдиним доказом, який може підтверджувати наявність умислу на вчинення правочину з метою, що порушує інтереси держави.

38. Колегія суддів знову звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постановах від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, від 03.07.2019 у справі №127/2209/18, від 10.11.2021 у справі №825/997/17, відповідно до яких незалежно від того, чи перераховані всі постанови, в яких викладено правову позицію, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Щодо неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 29.08.2023 у справі №910/5958/20 про застосування норм статей 16, 203, 215 ЦК.

39. Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми, передбачені статтями 16, 203, 215 ЦК та не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм, викладених у постанові від 29.08.2023 у справі №910/5958/20.

40. Колегія суддів вважає наведені доводи безпідставними, оскільки як зазначила об`єднана палата Касаційного господарського суду в ухвалі від 08.09.2025 у справі №912/1769/24:

"…у справі № 910/5958/20 колегія суддів Касаційного господарського суду не робила власних правових висновків щодо застосування норм статей 16, 203, 215, 228 ЦК України, а лише здійснила правову оцінку застосування судами попередніх інстанцій ст. 5, 14 ГПК України у спірних відносинах в межах встановлених судами попередніх інстанцій обставин конкретної справи.".

41. Водночас колегія суддів враховує, що відповідно до підпункту 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі - ПК) контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду, у тому числі, подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

42. Контролюючими органами є податкові органи (підпункт 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК).

43. Отже, законодавством визначено та надано право контролюючому органу звертатися з подібними позовними вимогами до судів, навіть якщо державний орган не є безпосередньо стороною (учасником) оспорюваних правочинів (правочину). Проте роль такого органу полягає в доведенні тієї обставини, що такий правочин було укладено між учасниками господарських відносин з метою ухилення від сплати податків або з іншими цілями, які суперечать інтересам держави.

44. Частинами першою, другою статті 53 ГПК визначено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, які звертаються до суду за захистом прав і інтересів інших осіб, повинні надати суду документи, які підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах таких осіб.

45. При цьому у спорах, які подаються до суду в указаному вище порядку, до предмету доказування входить встановлення обставин саме порушення інтересів держави, а не органу, який безпосередньо подає такий позов.

46. З огляду на викладене колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про неправильне застосування судами статей 16, 203, 215 ЦК.

Щодо неврахування висновків, викладених у постановах від 18.11.2022 у справі №821/2986/15-а, від 13.11.2023 у справі №380/8731/22, та порушення принципу змагальності сторін.

47. Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували надані ТОВ "ТБ "НОВААГРО" докази та заперечення, чим порушили принцип змагальності сторін. Внаслідок однобічного дослідження обставин справи, суди попередніх інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про безтоварність господарських операцій та наявності підстав для кваліфікації укладених між відповідачами договорів за статтею 228 ЦК.

48. Обставинами, якими за доводами скаржника суди не надали оцінку є:

- позивач посилався на недоліки в товаротранспортних накладних, за якими перевозився товар лише на 429,19 т, що є значно меншим за загальну вагу товару, що був поставлений за оскаржуваними договорами - 1351,82 т;

- інформація, зазначена в листі Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (далі - Держпродспоживслужба), надана станом на 02.01.2024, Витяг з нерухомості сформований станом 17.01.2024. Натомість господарські операції між ФГ "КОЛОС АГРОГРУП" та ТОВ "ТБ "НОВААГРО" мали місце взимку 2022 року.

49. Щодо наведених доводів колегія суддів зазначає таке.

50. Предметом спору є укладені між ФГ "Колос Агрогруп" (постачальник) та ТОВ "ТБ "НОВААГРО" (покупець) договори поставки, відповідно до пунктів 1.1 яких постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар українського походження, врожаю 2020 року, на умовах, зазначених у цьому договорі.

51. Відповідно до пунктів 1.5 договорів постачальник гарантує, що продукція, яку він реалізує, є його продукцією власного виробництва, а сам товаровиробник є сільськогосподарським товаровиробником.

52. Як слушно зазначили суди попередніх інстанцій, з огляду на предмет договорів поставки, що є власно вирощеною продукцією ФГ "Колос Агрогруп", необхідною умовою для підтвердження реальності даних господарських операцій є наявність власної чи орендованої сільськогосподарської техніки, а також власних чи орендованих земельних ділянок.

53. Разом з тим, відповідно до інформації Держпродспоживслужби, викладеної у листі №10.0-057/2/58-24 від 03.01.2024, згідно з реєстром реєстрації техніки, за ФГ "Колос Агрогруп" на праві власності сільськогосподарська техніка, самохідні машини та механізми в Держпродспоживслужбі не обліковуються.

54. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - юридичної особи за кодом ЄДР 42709899 у власності та/або користуванні ФГ "Колос Агрогруп" відсутні земельні ділянки (інформаційна довідка №362173789 від 17.01.2024).

55. Відповідно до пунктів 1.1, 2.3 договорів постачальник зобов`язується поставити товар на умовах поставки - СРТ за адресою (склад ТОВ АПК "НОВААГРО" (Харківська обл., Харківський р-н, смт Васищево, вул. Овочева, 13) у відповідності до правил Інкотермс-2010.

56. На підтвердження поставки соняшнику українського походження 2020 року, надано копії товарно-транспортних накладних щодо перевезення соняшнику на адресу: Харківська область, смт Васищево, вул. Овочева, 13, зокрема, транспортним засобом з номерним знаком: НОМЕР_1 (ТТН №235/12 від 26.02.2021 та №227/1 від 26.02.2021).

57. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.12.2019 у справі №826/16776/18, наявність у платника ПДВ первинних документів, які складені для оформлення операції з постачання, не є безумовною підставою для визнання за платником податку права на податковий кредит. Обов`язковою умовою є достовірність цих документів.

58. Товарно-транспортна накладна (далі - ТТН) підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів (якщо таке перевезення здійснюється на договірних умовах), документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської операції з постачання товарів. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 29.04.2021 у справі №810/3713/16.

59. Відповідно до інформації РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області власником транспортного засобу ЗАЗ 110307-42 з номерним знаком НОМЕР_1 є ОСОБА_1 . У відповіді ОСОБА_1 на запит №25657/5/20-40-05-07-09 від 13.12.2023 Головне управління ДПС у Харківській області повідомлено про те, що у період з 2016 по 2023 роки у власності ОСОБА_1 перебувало авто марки ЗАЗ 110307, д.н.з. НОМЕР_1 , яке станом на 18.12.2023 продано. При цьому вказано, що ОСОБА_1 не має відношення до господарських взаємовідносин із ФГ "Колос Агрогруп" та ТОВ "ТБ "НОВААГРО", не володіє інформацією стосовно перевезення соняшнику.

60. Отже, як обґрунтовано зазначено судами - у ТТН №235/12 від 26.02.2021 та №227/1 від 26.02.2021 вказана недостовірна інформація, що, у свою чергу, спростовує факт перевезення соняшнику зазначеним транспортним засобом.

61. Крім того, господарськими судами було враховано інформацію щодо транспортних засобів та їх номерних знаків, зазначених в інших ТТН, відповідно до якої: 1) згідно з інформацією, вказаною у ТТН №235/7 від 26.02.2021, перевезення соняшнику в кількості 30,350 т здійснювалось транспортним засобом МАЗ з номерним знаком НОМЕР_2 , проте відповідно до інформації, наявної в РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області, транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_2 є SKODA OCTAVIA F5, а не МАЗ, як про це вказано в ТТН; 2) згідно з інформацією, вказаною у ТТН №235/8 від 26.02.2021, перевезення соняшнику в загальній кількості 25,8 т здійснювалось транспортним засобом МАЗ з номерним знаком НОМЕР_3 , хоча відповідно до інформації, наявної в РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області, транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_3 є ВАЗ 2101, а не МАЗ, як про це вказано в ТТН; 3) згідно з інформацією, вказаною у ТТН №235/12 від 26.02.2021 та №227/1 від 26.02.2021, перевезення соняшнику в загальній кількості 67,66 т здійснювалось транспортним засобом МАН з номерним знаком НОМЕР_1 , хоча відповідно до інформації, наявної в РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області, транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_1 є ЗАЗ 110307-42, а не МАН, як про це вказано в ТТН; 4) згідно з інформацією, вказаною у ТТН №227/9 від 26.02.2021 та №235/10 від 26.02.2021, перевезення соняшнику в загальній кількості 16 т здійснювалось транспортним засобом КАМАЗ з номерним знаком НОМЕР_4 , проте відповідно до інформації, наявної в РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області, транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_4 є ГАЗ 2705, а не КАМАЗ, як про це вказано в ТТН; 5) згідно з інформацією вказаною у ТТН №227/4 від 26.02.2021 та №228/2 від 27.02.2021, перевезення соняшнику в кількості 18,250 т та 26,910 т відповідно здійснювалось транспортним засобом КАМАЗ з номерним знаком НОМЕР_5 , хоча відповідно до інформації, наявної в РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області, транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_5 є ВАЗ 21011, а не КАМАЗ, як про це вказано в ТТН; 6) згідно з інформацією, вказаною у ТТН №227/2 від 26.02.2021, перевезення соняшнику в загальній кількості 29,650 т здійснювалось транспортним засобом МАН з номерним знаком НОМЕР_6 , проте відповідно до інформації, наявної в РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області, транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_6 є OPEL VIVARO, а не МАН, як про це вказано в ТТН; 7) згідно з інформацією, вказаною у ТТН №235/16 від 26.02.2021, перевезення соняшнику в загальній кількості 31,230 т здійснювалось транспортним засобом МАН з номерним знаком НОМЕР_7 , хоча відповідно до інформації, наявної в РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області, транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_7 є SKODA OCTAVIA, а не МАН, як про це вказано в ТТН; 8) згідно з інформацією, вказаною у ТТН №227/3 від 26.02.2021, перевезення соняшнику в загальній кількості 33,750 т здійснювалось транспортним засобом МАН з номерним знаком НОМЕР_8 , проте відповідно до інформації, наявної в РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області, транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_8 є RENAULT KANGOO, а не МАН, як про це вказано в ТТН.

62. Відповідно до пунктів 2.5 договорів при поставці товару постачальник зобов`язується надати покупцю: рахунок-фактуру; податкову накладну; видаткову накладну; посвідчення (сертифікат) якості та товар. Однак зазначених документів судам попередніх інстанцій надано не було.

63. Отже, суди правильно зазначили, що інформація від Регіонального сервісного центру РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області свідчить про те, що указані в ТТН дані щодо транспортних засобів (перевізників) є недостовірними. У свою чергу внесення ФГ "Колос Агрогруп" недостовірних відомостей до первинних документів вказує на відсутність факту перевезення як господарської події та, відповідно, свідчить про відсутність факту поставки соняшнику українського походження врожаю 2020 року на адресу ТОВ "ТБ "НОВААГРО" на виконання умов спірних договорів.

64. Суди також врахували, що про неможливість виконання зобов`язань ФГ "Колос Агрогруп" за договорами поставки №Д250221В від 25.02.2021, №Д220221В від 22.02.2022 та №Д210221В від 21.02.2021, свідчить відсутність промислового майданчика, який ФГ "Колос Агрогруп" нібито орендувало у ТОВ "Східагроконтракт".

65. У відповіді ТОВ "Східагроконтракт" на запит №19789/5/20-40-05-07-09 від 09.10.2023 Головне Управління ДПС у Харківській області повідомлено, що з моменту реєстрації підприємства з 07.09.2021, ТОВ "Східагроконтракт" не мало жодних господарських взаємовідносин з ФГ "Колос Агрогруп", довгостроковий договір суборенди промислового майданчика та договір складського зберігання газу та нафтопродуктів не укладалися і не підписувалися.

66. З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дії відповідачів, пов`язані з укладенням оспорюваних правочинів, спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди, які, відповідно, суперечать інтересам держави і суспільства, оскільки порушують встановлений правовий порядок як у сфері господарської діяльності, так і в податкових правовідносинах, а тому укладені договори не направлені на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

67. При цьому колегія суддів враховує, що висновки судів про безтоварність операцій обґрунтовані не лише посиланнями на зміст ТТН щодо перевезення товару на 429,19 т, а й на обставини, підтверджені іншими наявними у справі доказами про те, що сторони спірного правовідношення не мали реальної можливості виконувати такі зобов`язання. Зокрема, суди установили відсутність у власності чи користуванні постачальника за оспорюваними договорами сільськогосподарської техніки, земельних ділянок, які б могли підтверджувати реальність поставки власної сільськогосподарської продукції, яка є предметом договорів.

68. Частиною першою статті 74 ГПК встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

69. Водночас наведені вище обставини щодо неможливості фактичного виконання оспорюваних договорів, не були спростовані скаржником в судах попередніх інстанцій.

70. Скаржник зазначає, що інформація, вказана у листі Держпродспоживслужби, надана станом на 02.01.2024, Витяг з нерухомості сформований станом на 17.01.2024. Натомість господарські операції між ФГ "Колос Агрогруп" та ТОВ "ТБ "НОВААГРО" мали місце взимку 2022 року.

71. Колегія суддів вважає, що наведені доводи не спростовують висновків судів про доведеність позовних вимог, оскільки скаржник у попередніх судових інстанціях не довів, що станом на час здійснення господарських операцій фактичні обставини відрізнялися від тих, які були доведені позивачем станом на 17.01.2024, та що у 2020-2022 роках ФГ "Колос Агрогруп" мало основні засоби, необхідні для виконання оскаржуваних договорів.

72. Доводи скаржника про ненадання судами належної оцінки доказам ланцюга господарський операцій проведених ТОВ "ТБ "НОВААГРО" щодо придбання у ФГ "Колос Агрогруп" соняшника, його переробки та подальшого продажу третім особами, колегія суддів відхиляє, оскільки обставини щодо переробки насіння соняшника не впливають на правильність вирішення цієї справи, адже податковий орган зазначав про те, що насіння соняшнику українського походження 2020 року врожаю, взагалі ФГ "Колос Агрогруп" на адресу ТОВ "ТБ "НОВААГРО" не поставлялося.

73. Посилання скаржника на неврахування судами висновків Верховного Суду про те, що недоліки в оформленні ТТН не є підставою для визнання господарських операцій нереальними, якщо інші дані свідчать про фактичний рух активів або зміну у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку із його господарською діяльністю, колегія суддів відхиляє, оскільки у цій справі суди встановили не наявність недоліків у товарно-транспортних документах, а свідомо внесені у такі документи недостовірні дані. Суди задовольнили позов з огляду на сукупність встановлених ними обставин, які підтверджують як неможливість виконання договору, так і недостовірність відомостей, які містилися в документах, складених на підтвердження його виконання.

74. З огляду на викладене колегія суддів відхиляє доводи скаржника про порушення судами принципу змагальності сторін.

Щодо доводів про неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26.05.2023 у справі №905/77/21, від 21.09.2022 у справі №908/976/19.

75. Скаржник зазначає про неврахування судами висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 26.05.2023 у справі №905/77/21, відповідно до якого: "Позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/ частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.".

76. Скаржник вважає, що оскільки предметом спору у справі №912/1769/24 є виключно вимоги про визнання недійсними договорів, які не поєднані з вимогами про застосування наслідків їх недійсності, такий позов не може відновити прав, на захист яких його подано.

77. Колегія суддів відхиляє зазначені доводи, оскільки за наведеним висновком Верховного Суду у справі №905/77/21 необхідність поєднання вимоги про визнання договору недійсним з вимогами про застосування наслідків його недійсності, як ефективного способу захисту права, стосується випадків коли оспорюваний договір було повністю або частково виконано.

78. Однак, оскільки наслідки за спірними правочинами не настали, тому позов про визнання договорів недійсними є ефективним способом захисту.

79. Скаржник також вказує, що суди не врахували висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 21.09.2022 у справі №908/976/19, у контексті того, що податковий орган звернувся до суду у справі №912/1769/24 з вимогою про визнання недійсними договорів з метою встановлення преюдиції нереальності господарських операцій за договорами з метою звернення до суду із заявою про перегляд справи №520/990/22 за нововиявленими обставинами, що призвело до порушення завдання господарського судочинства.

80. Щодо наведених доводів колегія суддів зазначає таке.

81. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.09.2022 у справі №908/976/19 (пункт 5.29), "Визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині першій статті 2 ГПК України (частині першій статті 2 ЦПК України).".

82. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала, що: "5.36. З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що визнання недійсними результатів аукціону та укладеного за їх наслідками відповідачами спірного договору не призведе до поновлення майнових прав заявниці (до введення її як власниці у володіння квартирою), що свідчить про неефективність означених способів захисту та наявність підстав для відмови в позові у цій частині.

5.37. Натомість задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає характеру спірних правовідносин і призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 125), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 146), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.43), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 92), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 44))".

83. Отже, суть наведеного висновку зводиться до того, що обраний спосіб захисту має бути ефективним та забезпечувати відновлення порушеного права.

84. У цій справі податковий орган звернувся до суду з метою захисту інтересів держави від неправомірних дій, які полягають у безпідставному отриманні учасниками спірних правовідносин сум податкового кредиту з ПДВ, які нараховувалися за операціями, проведеними на підставі оспорюваних договорів.

85. Колегія суддів вважає, що вирішення цього спору може бути самостійною підставою для відновлення прав та інтересів держави, на захист яких подано позов, оскільки встановлення судом факту безтоварності господарських операцій та визнання недійсними оспорюваних договорів, є підставою для скасування податкових нарахувань.

86. Крім того колегія суддів враховує, що вирішуючи спір у справі, суди встановили, що Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 25.07.2022 у справі №520/990/22 визнав протиправними та скасував рішення комісії Головного управління ДПС у Харківській області №3528699/42709899 від 15.12.2021, №3528697/42709899 від 15.12.2021, №3528695/42709899 від 15.12.2021, №3528696/42709899 від 15.12.2021, №3528698/42709899 від 15.12.2021, якими відмовлено в реєстрації податкових накладних. Зобов`язав Державну податкову службу України здійснити реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних виписаних ФГ "Колос Агрогруп", №31 від 26.02.2021, №29 від 25.02.2021, №30 від 26.02.2021, №32 від 27.02.2021, №28 від 25.02.2021 податкових накладних датою подання - 06.10.2021.

87. Під час розгляду адміністративної справи №520/990/22 за позовом ФГ "Колос Агрогруп" до Головного управління ДПС у Харківській області Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, адміністративним судом встановлено, що на виконання умов договорів ФГ "Колос Агрогруп" складено податкові накладні: №31 від 26.02.2021, №29 від 25.02.2021, №30 від 26.02.2021, №32 від 27.02.2021, №28 від 25.02.2021, які направлено для реєстрації в реєстрі податкових накладних. Однак, за рішеннями комісії Головного управління ДПС у Харківській області №3528699/42709899 від 15.12.2021 (щодо податкової накладної №31 від 26.02.2021), №3528697/42709899 від 15.12.2021, №3528695/42709899 від 15.12.2021, № 3528696/42709899 від 15.12.2021 (щодо податкових накладних №29 від 25.02.2021, №30 від 26.02.2021, №32 від 27.02.2021), №3528698/42709899 від 15.12.2021 (щодо податкової накладної №28 від 25.02.2021) відмовлено в реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

88. У вказаному судовому рішенні зазначено, що в даній справі суд не надає оцінку реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки це питання повинно досліджуватись під час здійснення податкового контролю, що відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК включає в себе систему заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, зокрема шляхом здійснення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

89. Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 24.04.2023 залишив без змін рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 у справі №520/990/22. Колегія суддів апеляційної інстанції зауважила, що при вирішенні питання про реєстрацію податкових накладних/розрахунку коригування адміністративний суд не досліджує зміст господарських правовідносин, їх реальність тощо. Також колегія суддів звернула увагу на те, що в межах спірних правовідносин, приймаючи рішення про реєстрацію розрахунку коригування, контролюючий орган не повинен здійснювати повний аналіз господарських операцій позивача на предмет їх реальності. Змістовна оцінка господарської операції може бути проведена лише за результатом здійснення податкової перевірки, підстави та порядок проведення якої визначено нормами ПК. У свою чергу, при реєстрації податкових накладних фактично проводиться моніторинг операції чи платника податків лише за зовнішніми (формальними) критеріями. Тому і суд за результатами розгляду цієї справи не робить висновків щодо "товарності (реальності)" операцій поставки за участю позивача, а лише оцінює наявність чи відсутність підстав для реєстрації податкової накладної.

90. У постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2024 у справі №520/990/22 за наслідками апеляційного оскарження ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 15.03.2024, якою відмовлено у задоволенні заяви Державної податкової служби України про скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 у справі № 520/990/22 за нововиявленими обставинами, колегія суддів звернула увагу, що в межах справи №520/990/22 судом не досліджувалось питання реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом, а вирішувалось питання наявності підстав для реєстрації податкових накладних у розрізі прийнятих відповідачем рішень про відмову у їх реєстрації, а також підстави віднесення позивача до ризикових платників податків.

91. Отже, за наслідками розгляду справи №520/990/22 було лише вирішено питання про те чи правомірно податковий орган не реєстрував податкові накладні щодо господарських операцій, проведених на підставі оспорюваних договорів. Натомість обставин щодо того, чи були господарські операції з поставки товару реальними, та чи правомірно на їх підставі сформовані суми податкового кредиту, під час розгляду справи не з`ясовувались. Водночас такі обставини входять у предмет доказування у справі №912/1769/24.

92. Відповідно, саме вирішення спору у справі №912/1769/24, в межах якого мають бути встановлені обставини щодо реальності господарських операцій, може остаточно вичерпати конфлікт між податковим органом та суб`єктами господарювання, про неправомірність дій яких зазначає податковий орган, забезпечить правову визначеність у спірних правовідносинах та запобігатиме виникненню інших спорів, пов`язаних з цими відносинами.

93. Тобто вирішення спору у справі №912/1769/24 є ефективним способом захисту прав, що спростовує відповідні доводи скаржника.

94. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та розподіл судових витрат.

95. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

96. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 309 ГПК).

97. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги.

98. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1.У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "НОВААГРО" про закриття провадження у справі №912/1769/24 відмовити.

2.У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "НОВААГРО" про передачу справи №912/1769/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

3.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "НОВААГРО" залишити без задоволення.

4.Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.04.2025 та рішення Господарського суду Кіровоградської області від 05.11.2024 у справі №912/1769/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко

В.І. Студенець