ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2026 року м.Дніпро Справа № 904/7505/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Стефанів Т. В.,

суддів: Демчини Т. Ю., Кучеренко О. І.,

секретар судового засідання Старина А. С.,

за участю:

прокурора Рембецького В. Ю.,

позивача Сергієнко М. О.,

відповідача (апелянта) Зарвій І. Л.,

особи, яка не брала участі у справі Жердєвої Марини Вячеславівни (апелянта) - Єпрем`ян Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ЛОГІСТИК" та особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 за результатами розгляду заяви про забезпечення позову (суддя Ліпинський О. В., м. Дніпро) у справі № 904/7505/25

за позовом Керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ЛОГІСТИК", м. Дніпро

про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в сумі 738 177, 58 грн,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст заяви і ухвали суду першої інстанції.

Керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ЛОГІСТИК" про стягнення заборгованості в розмір 738177, 58 грн.

Позов мотивовано тим, що на земельній ділянці по вул. Набережна Заводська, 21 А у м. Дніпро, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), за кадастровим номером 0:08:783:0041 знаходиться нерухоме майно, яке належить Відповідачу. Протягом спірного періоду з 01.01.2022 по 24.04.2025 Відповідач здійснював фактичне користувався земельною ділянкою без оформлення правовідносин щодо землекористування, тобто без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити у вигляді орендної плати.

Разом із позовною заявою, прокурором подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просив суд заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "АТР-ЛОГІСТИК" та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна - будівля комплексної станції технічного обслуговування літ. А-1, загальною площею 408.5 кв. м., опис: літ. А-1 - будівля комплексної станції технічного обслуговування, загальною площею 408,5 кв. м.; огорожа №1-11, мостіння I, які знаходяться за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 21 А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), право власності на яке зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "АТР-ЛОГІСТИК" .

Заява обґрунтована тим, що між сторонами існує спір щодо здійснення оплати за фактичне користування земельною ділянкою за відсутності правовстановлюючих документів у розмірі 738 177,58 грн, а виконання в майбутньому судового рішення у даній справі в разі задоволення позовних вимог безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідача присудженої до стягнення суми заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі № 904/7505/25 заяву Керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "АТР-ЛОГІСТИК" та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, тощо щодо об`єкту нерухомого майна - будівля комплексної станції технічного обслуговування літ. А-1, загальною площею 408.5 кв. м., опис: літ. А-1 - будівля комплексної станції технічного обслуговування, загальною площею 408,5 кв.м.; огорожа №1-11, мостіння I, які знаходяться за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 21 А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), право власності на яке зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "АТР-ЛОГІСТИК" (далі- заборона вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна).

В решті заяви відмовлено.

Місцевий господарський суд зазначив, що запропоновані прокурором заходи у вигляді заборони вчинення дій, в тому числі щодо передачі майна відповідача в оренду, а також здійснення його поділу або об`єднання, не спрямовані на забезпечення виконання судового рішення у даній справі, адже зазначені дії (оренда, поділ, об`єднання), не тягнуть за собою відчуження майна відповідача.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційних скарг.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТ-ЛОГІСТИК" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі №904/7505/25 про вжиття заходів забезпечення позову скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви Керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

На думку апелянта, прокурором не доведено наявності обставин, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання можливого рішення суду. Заява про забезпечення позову фактично ґрунтується виключно на абстрактному припущенні про можливість відчуження відповідачем нерухомого майна. Водночас саме по собі посилання на гіпотетичну можливість відчуження без належного доказового підтвердження не є достатньою правовою підставою для застосування заходів забезпечення позову, що узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові об`єднаної палати КГС ВС від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20), а також у пункті 3 частини 2 постанови Пленуму ВГСУ № 16 від 26.12.2011.

Прокурором не надано жодного доказу вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на відчуження майна, зокрема не підтверджено здійснення підготовчих дій до його реалізації, укладення попередніх договорів або інших правочинів, які могли б свідчити про намір ухилитися від можливого виконання рішення суду. Отже, доводи щодо "потенційної можливості" відчуження майна мають суто гіпотетичний характер та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Крім того, із відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається наявність обтяження № 9952047 - заборони на нерухоме майно за договором іпотеки. Таким чином, спірний об`єкт уже обтяжений забороною відчуження, що фактично унеможливлює його вільне відчуження відповідачем. За наявності такого обтяження ризик вибуття майна є відсутнім. Проте суд першої інстанції не надав належної оцінки цим обставинам, чим порушив вимоги статті 86 ГПК України щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів у їх сукупності.

Також апелянт вказує на порушення судом принципу співмірності заходів забезпечення позову. Предметом спору є грошова вимога про стягнення 738 177,58 грн. Водночас суд не встановив ринкової вартості об`єкта нерухомого майна, не дослідив співвідношення вартості цього майна з розміром позовних вимог та не визначив залишкову вартість з урахуванням пріоритетних вимог іпотекодержателя. Без встановлення зазначених обставин неможливо оцінити співмірність застосованого заходу, що суперечить правовим позиціям Верховного Суду, викладеним, зокрема, у справах № 910/15328/23, № 921/333/23 та № 904/4710/21. Таким чином, обмеження права власності було застосовано без належної перевірки його пропорційності.

Прокурором також не доведено фінансової неспроможності Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ЛОГІСТИК" виконати можливе судове рішення. У матеріалах заяви відсутні будь-які докази неплатоспроможності відповідача або відсутності у нього грошових коштів. Не надано й обґрунтування неможливості виконання рішення за рахунок коштів чи іншого майна відповідача. Отже, судом обрано найбільш обмежувальний захід без перевірки можливості досягнення мети забезпечення позову менш обтяжливими способами.

Крім того, суд першої інстанції не врахував вимогу про безпосередній зв`язок заходів забезпечення позову з предметом спору. Оскільки спір має виключно майновий характер і стосується грошових вимог, накладена заборона не має прямого зв`язку із спірними правовідносинами та створює надмірне втручання у право власності відповідача.

За наведених обставин ухвала місцевого господарського суду є передчасною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Також з апеляційною скаргою звернулась особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі №904/7505/25 про забезпечення позову та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції для повторного розгляду заяви про забезпечення позову із залученням іпотекодержателя ОСОБА_1 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

На думку апелянта, суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про забезпечення позову. На момент постановлення оскаржуваної ухвали спірний об`єкт нерухомості вже був обтяжений іпотекою та забороною відчуження (зареєстровані записи № 9952545 та № 9952047). Вказані відомості містилися в матеріалах справи, однак суд не надав їм належної правової оцінки та не врахував правовий статус апелянта як іпотекодержателя.

Крім того, судом не встановлено ринкову вартість об`єкта нерухомості та не досліджено співвідношення вартості майна з розміром заявлених позовних вимог, що унеможливлює перевірку співмірності обраного заходу забезпечення позову. Також суд не з`ясував наявність у відповідача інших активів, на які могло б бути звернено стягнення без додаткового обтяження вже іпотечного майна.

Оскільки на спірний об`єкт уже накладено заборону відчуження, відповідач фактично позбавлений можливості вчиняти реєстраційні дії щодо цього майна. За таких обставин накладення додаткового арешту не відповідає критерію необхідності, є надмірним процесуальним заходом та не спрямоване на досягнення мети забезпечення позову, оскільки не усуває жодного реального ризику відчуження майна.

Апелянт є чинним іпотекодержателем та відповідно до статей 4 та 33 Закону України "Про іпотеку" має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Накладення додаткового арешту на майно, яке вже перебуває в іпотеці, створює ризик порушення пріоритету іпотекодержателя, ускладнює реалізацію його права на звернення стягнення на предмет іпотеки та безпосередньо впливає на його майнові інтереси.

Попри це, суд не залучив іпотекодержателя до участі у справі як третю особу, хоча ухвалене рішення прямо зачіпає його права та обов`язки. Відповідно до статті 52 Господарського процесуального кодексу України та усталеної практики Верховного Суду, суд зобов`язаний забезпечити участь у справі осіб, права яких можуть бути порушені судовим рішенням. Розгляд заяви про забезпечення позову без залучення іпотекодержателя порушує принцип змагальності сторін та баланс інтересів учасників процесу.

Отже, оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи, без залучення особи, права якої зачіпаються, та без дотримання принципів співмірності й балансу інтересів сторін, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра у відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ЛОГІСТИК" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі № 904/7505/25 без змін.

Прокурор вказав на те, що доводи апелянта фактично зводяться до тверджень про відсутність доказів неспроможності відповідача виконати можливе рішення суду та про нібито відсутність ризику відчуження майна у зв`язку з передачею його в іпотеку. Водночас стаття 136 ГПК України пов`язує вжиття заходів забезпечення позову не з доведенням фактичної неплатоспроможності відповідача, а з наявністю достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду чи ефективний захист порушеного права. Забезпечення позову має превентивний характер і спрямоване на недопущення негативних наслідків у майбутньому, а не на реагування на вже вчинені порушення.

Суд першої інстанції дотримався критеріїв співмірності, розумності та адекватності обраного заходу забезпечення. Застосована судом заборона на вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна безпосередньо пов`язана з предметом спору, який має майновий характер, спрямована на гарантування реального виконання можливого рішення суду, має тимчасовий характер та не позбавляє відповідача права володіння і користування майном, а також не перешкоджає здійсненню ним господарської діяльності. Таким чином, суд забезпечив належний баланс інтересів сторін. Наявність у відповідача права власності об`єктивно створює ризик відчуження майна. За відсутності заходів забезпечення позову відповідач має повну юридичну можливість відчужити майно третім особам, здійснити його поділ чи виділ, а також провести інші реєстраційні дії, що потенційно ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду. Свою позицію прокурор підтримав в судовому засіданні.

Дніпровська міська рада (позивач) у відзиві заперечила проти доводів апеляційних скарг, просила апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ЛОГІСТИК" та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі № 904/7505/25 без змін.

Позивач зазначив, що у даній справі заявлено майнову вимогу про стягнення 738 177,58 грн до місцевого бюджету. У разі задоволення позову рішення підлягатиме примусовому виконанню, а тому існує обґрунтоване припущення можливого ускладнення його виконання без вжиття заходів забезпечення. Верховний Суд неодноразово зазначав, що для застосування забезпечення позову достатнім є саме критерій обґрунтованого припущення ризику утруднення виконання рішення, а не доведення неминучості такого ризику.

Відповідач як власник майна відповідно до статті 317 ЦК України має право вільно ним розпоряджатися. Верховний Суд виходить з того, що сама можливість відчуження майна створює ризик ускладнення виконання майбутнього рішення суду. Закон не вимагає надання доказів підготовки до відчуження, оскільки такий підхід фактично встановлював би надмірний стандарт доказування і позбавляв би інститут забезпечення позову превентивного характеру.

Посилання апелянта на наявність іпотеки не спростовує наявності ризику, оскільки іпотека не позбавляє власника права відчужувати майно за згодою іпотекодержателя та може бути припинена у разі виконання основного зобов`язання. Отже, перебування майна в іпотеці не гарантує його збереження у власності відповідача на момент виконання судового рішення. Водночас вжиті заходи забезпечення не порушують прав іпотекодержателя, не змінюють черговості задоволення вимог та не нівелюють принцип пріоритету.

Суд першої інстанції застосував співмірний і мінімально обмежувальний захід - заборону на вчинення реєстраційних дій щодо відчуження майна. Майно залишається у володінні та користуванні відповідача, господарська діяльність не блокується, що свідчить про дотримання балансу інтересів сторін. Захід має тимчасовий характер і спрямований виключно на збереження майнової основи для можливого виконання рішення.

Крім того, спір стосується надходжень до місцевого бюджету, тобто інтересів територіальної громади. В умовах воєнного стану своєчасне та повне надходження бюджетних коштів набуває особливого публічного значення, що також підсилює обґрунтованість застосування заходів забезпечення.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано врахував критерії розумності, адекватності та співмірності, передбачені статтями 136-137 ГПК України, а доводи апеляційних скарг не спростовують правомірності застосованих заходів забезпечення позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Стефанів Т. В. (доповідач), судді Кучеренко О. І., Демчина Т. Ю.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ЛОГІСТИК" на ухвалу про забезпечення позову Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі № 904/7505/25.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на ухвалу про забезпечення позову Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі № 904/7505/25.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2026 у справі № 904/7505/25 об`єднано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу про забезпечення позову в одне апеляційне провадження для спільного розгляду з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ЛОГІСТИК".

У судовому засіданні 18.02.2026 колегією суддів оголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) у справі.

Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи.

На території Новокодацького району міста Дніпра сформовано земельну ділянку кадастровий номер :08:783:0041, площею 0,1258 га, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 21А, відноситься до комунальної форми власності та належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, зареєстрована в Державному земельному кадастрі.

20.05.2015 державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н. В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ЛОГІСТИК" () на об`єкт нерухомого майна - будівля комплексної станції технічного обслуговування літ. А-1, загальною площею 408.5 кв. м., опис: будівля комплексної станції технічного обслуговування, загальною площею 408,5 кв.м.; огорожа № 1-11, мостіння I (РНОНМ 01). Вказане нерухоме майно зареєстроване за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 21А та знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер :08:783:0041. При цьому, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та на сайті Дніпровської міської ради відсутні відомості щодо укладених договорів оренди на земельну ділянку кадастровий номер :08:783:0041.

Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради проведено обстеження земельної ділянки кадастровий номер :08:783:0041, площею 0,1258 га, за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 21А.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 15.11.2024 № 15/11/24-Л4, складеного Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради, встановлено, що доступ до земельної ділянки обмежений, земельна ділянка огороджена бетонним та металевим парканами, на території знаходяться будівлі та споруди, під`їзд до земельної ділянки забезпечується зі сторони вул. Набережної Заводської, площа обстежуваної земельної ділянки становить 0,1258 га.

Комісією з визначення розміру збитків, заподіяних Дніпровській міські раді, власниками землі та землекористувачам при використанні земельних ділянок розглянуто матеріали стосовно суми коштів, які зберіг у себе землекористувач Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТ-ЛОГІСТИК" за рахунок власника земельної ділянки, внаслідок користування землею без достатньої правової підстави, по вул. Набережній Заводській, 21А. (кадастровий номер :08:783:0041). Відповідно до протоколу Комісії № 4 від 24.04.2025 розрахунок суми коштів, які зберіг у себе землекористувач земельної ділянки за рахунок власника цієї ділянки внаслідок користування землею без достатньої правової підстави (безпідставно збережених коштів) за період користування землею з 01.01.2022 по 24.04.2025 складає 738 177,58 грн, зокрема: за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 - 195 219,21 грн; за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 - 224 502,09 грн; за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 - 235 951,69 грн; за період з 01.01.2025 по 24.04.2025 - 82 504,60 грн.

Відповідно до інформації ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 24.10.2025 № 50422/5/04-36-04-05-11 відсутня інформація стосовно укладених між Дніпровською міською радою та ТзОВ "АРТ-ЛОГІСТИК" договорів оренди землі на земельну ділянку за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 21А. Податкові декларації з плати за землю на 2022-2025 роки ТзОВ "АРТ-ЛОГІСТИК" не подавались, плата за землю не сплачувалась.

З часу виникнення права власності на нерухоме майно (реєстрація права власності на нерухоме майно) ТзОВ "АРТ-ЛОГІСТИК" не оформило речове право на земельну ділянку.

Керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ТзОВ "АРТ-ЛОГІСТИК" про стягнення заборгованості в розмір 738 177, 58 грн. Одночасно подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 заяву Керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено ТзОВ "АРТ-ЛОГІСТИК" та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, тощо щодо об`єкту нерухомого майна - будівля комплексної станції технічного обслуговування літ. А-1, загальною площею 408.5 кв. м., опис: літ. А-1 - будівля комплексної станції технічного обслуговування, загальною площею 408,5 кв.м.; огорожа №1-11, мостіння I, які знаходяться за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 21 А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), право власності на яке зареєстровано за ТзОВ "АРТ-ЛОГІСТИК".

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що невжиття цього заходу забезпечення позову до вирішення справи по суті й набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити в разі задоволення позовної вимоги поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких прокурор звернувся до суду.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала місцевого господарського суду про забезпечення позову та заборону Товариству з обмеженою відповідальністю "АТР-ЛОГІСТИК" та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, тощо щодо об`єкту нерухомого майна - будівля комплексної станції технічного обслуговування літ. А-1, загальною площею 408.5 кв. м., опис: літ. А-1 - будівля комплексної станції технічного обслуговування, загальною площею 408,5 кв.м.; огорожа №1-11, мостіння I, які знаходяться за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 21 А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), право власності на яке зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "АТР-ЛОГІСТИК" ().

Суд першої інстанції, забезпечуючи позов шляхом заборони ТзОВ "АТР-ЛОГІСТИК" та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна, який знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :08:783:0041 погодився із доводами прокурора, зазначивши в оскаржуваній ухвалі, що предметом позову у справі є стягнення з відповідача суми грошових коштів і невжиття цього заходу забезпечення позову до вирішення справи по суті й набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити в разі задоволення позовних вимог поновлення порушених прав та інтересів держави в особі Дніпровської міської ради (публічного інтересу), унеможливить ефективний захист прав територіальної громади, за захистом яких прокурор звернувся до суду. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Апеляційний господарський суд не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, які передбачені Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці постанов останнього, зокрема, від 24.10.2022 у справі №916/950/22 та від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосування останніх знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії (пункт 46, 47 постанови).

Колегія суддів враховує, що предметом спору у даній справі є, вимога майнового характеру, яка полягає у стягненні з Товариству з обмеженою відповідальністю "АТР-ЛОГІСТИК" безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в сумі 738 177 грн 58 коп. Відповідач вважає вимоги позивача безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Тобто наявний спір між сторонами.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Отже, звертаючись із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони ТзОВ "АТР-ЛОГІСТИК" та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження об`єкту нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :08:783:0041, заявник (прокурор) повинен довести за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів той факт, що відповідачем вчиняються будь-які дії, спрямовані на відчуження майна. Крім того, з огляду на те, що зазначене майно є обтяжене іпотекою, його реальну ринкову вартість та її співвідношення з розміром заявлених вимог, достатність цих коштів на момент виконання рішення суду у випадку першочергового правила пріоритетності іпотекодержателя, наявність інших активів, на які могло б бути звернено стягнення без додаткового обтяження вже іпотечного майна.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

-наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України.)

За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.)

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

В обґрунтування заяви про застосування забезпечення виконання рішення суду керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра послався на те, що невжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог у даній справі.

Між тим, апеляційний господарський суд зауважує, що у матеріалах оскарження ухвали місцевого господарського суду від 05.01.2026, відсутні та керівником Західної окружної прокуратури міста Дніпра до суду першої інстанції не подано жодного доказу на підтвердження того, що ТзОВ "АТР-ЛОГІСТИК" перебуває у незадовільному фінансовому стані, має невиконані безспірні зобов`язання, виступає боржником у відкритих виконавчих провадженнях, вчиняє будь-які дії, спрямовані на приховування грошових коштів та уникнення майнової відповідальності, або здійснює підготовку до вчинення таких дій.

Натомість представник апелянта зазначив, що вжиті заходи є необгрунтованими, не підтверджені будь-якими доказами, а посилання прокурора на потенційну можливість здійснити відчуження майна, що істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, є безпідставним.

Суд зазначає, що сам факт звернення із заявою про забезпечення позову прокурором в інтересах держави не звільняє його від обов`язку доведення обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування відповідних заходів, та не є підставою для відступу від принципів рівності сторін і змагальності процесу.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що всі доводи заяви керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра про забезпечення позову щодо існування реальної загрози утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову ґрунтуються виключно на нічим не підтверджених припущеннях.

Аналогічний висновок стосовно того, що самі лише твердження заявника про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову викладено у постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №902/483/18 та від 12.06.2019 у справі №909/19/19.

Окрім викладеного, колегія суддів зазначає, що прокурором не було наведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову та обставин, які б підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Колегія суддів вважає, що заява прокурора про вжиття заходів забезпечення позову не лише не підтверджена жодними доказами, але й не містить достатнього обґрунтування існування ризиків невиконання чи утруднення виконання майбутнього судового рішення у справі. Аналізуючи доводи заяви про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що така заява більше зводиться до дослідження можливих способів та порядку виконання майбутнього рішення, а не того, які обставини існують станом на момент звернення з заявою, що можуть ускладнити виконання рішення.

Згідно статті 76 Господарського процесуального України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 86 цього ж кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає, що твердження, які викладені в апеляційній скарзі, ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, тоді як господарським судом при прийнятті ухвали неповно з`ясовано обставини, що маються значення для справи, а висновки, які викладені в оскаржуваній ухвалі не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим, прийнята ним ухвала підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову.

Що стосується апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним (правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 21.09.2018 у справі №909/68/18, від 18.12.2018 у справі №911/1316/17, у постанові Великої палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №921/730/13-г/3).

Разом з тим судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, але й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Обгрунтовуючи право на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що є іпотекодержателем об`єкта на підставі договору іпотеки №520 від 08.06.2015, укладеного з іпотекодавцем ТзОВ "АТР-ЛОГІСТИК" в рахунок забезпечення договору займу, за яким відповідач зобов`язався повернути їй визначену суму боргу. Право іпотеки належним чином зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про іпотеку: 9952545, дата реєстрації: 08.06.2015. Крім того, 08.06.2015 в Державному реєстрі обтяжень рухомого та нерухомого майна зареєстровано заборону на вчинення реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомості (номер запису: 9952047). Станом на сьогодні зобов`язання за договором займу не виконані, отже, іпотека є чинною, однак суд першої інстанції, вирішуючи питання забезпечення позову не залучив її в якості третьої особи, не встановив прав іпотекодержателя, не зясував питання співмірності забезпечення та не оцінив можливі правові наслідки для іпотекодержателя від вжитих заходів, не встановив ринкову вартість об`єкта нерухомості та не дослідив співвідношення вартості майна з розміром заявлених позовних вимог, що унеможливлює перевірку співмірності обраного заходу забезпечення позову, не з`ясував наявність у відповідача інших активів, на які могло б бути звернено стягнення без додаткового обтяження вже іпотечного майна.

На переконання скаржника, задоволення заяви по забезпечення позову вплине на її права, інтереси та (або) обов`язки.

Проте колегія суддів не погоджується з вищенаведеним твердженням скаржника з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є вимога майнового характеру, яка полягає у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТР-ЛОГІСТИК" безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в сумі 738 177 грн 58 коп.

Оскаржуваною ухвалою вирішено заяву Керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області про забезпечення позову задовольнити частково, заборонити ТзОВ "АТР-ЛОГІСТИК" та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, тощо щодо об`єкту нерухомого майна - будівля комплексної станції технічного обслуговування літ. А-1, загальною площею 408.5 кв. м., опис: літ. А-1 - будівля комплексної станції технічного обслуговування, загальною площею 408,5 кв.м.; огорожа №1-11, мостіння I, які знаходяться за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 21 А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), право власності на яке зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "АТР-ЛОГІСТИК" (далі- заборона вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна). В решті заяви відмовити.

У даному спорі його учасниками є позивач - керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради (управнена сторона) та відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "АТР-ЛОГІСТИК" (зобов`язана сторона), який фактично користується земельною ділянкою без оформлення правовідносин щодо землекористування, тобто без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити у вигляді орендної плати.

Отже, скаржник ОСОБА_1 не має жодного правового зв`язку з учасниками даного спору.

Твердження скаржника стосовно того, що оскаржуваною ухвалою суду порушено її права та законні інтереси, не відповідають обставинам справи.

Посилання апелянта на наявність між ним і відповідачем укладеного договору іпотеки, чим порушені його права не заслуговують на увагу. Так, відповідно, до усталеної судової практики права та інтереси іпотекодержателя захищені правилами пріоритетності і потреби в оскарженні будь-якого забезпечення позову, з огляду на порушення прав іпотекодержателя, немає (постанова ВС у складі об`єднаної палати КЦС від 05.05.2025 у справі № 466/2651/23).

Суд зазначає, що оскаржуваним особою судовим рішенням повинно бути безпосередньо вирішено питання щодо її прав (інтересів, обов`язків), тобто в мотивувальній або резолютивній частинах рішення повинні міститись висновки про права та обов`язки цієї особи. Будб-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не має братися до уваги.

Разом з цим, з ухвали про забезпечення позову не вбачається будь-яких висновків у мотивувальній або резолютивній частинах про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд зазначає, що оскаржувана ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі № 904/7505/25 не є такою, що прийнята про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ЛОГІСТИК" підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі № 904/7505/25 підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні заяви керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра про забезпечення позову слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст 264 ГПК України після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Таким чином, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі № 904/7505/25 підлягає закриттю.

Оскільки апеляційний господарський суд не здійснював розгляд справи по суті спору, розподіл судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, має бути здійснений місцевим господарським судом у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України за наслідками вирішення спору.

Керуючись статтями 264, 269, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ЛОГІСТИК" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 про забезпечення позову у справі № 904/7505/25 - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі № 904/7505/25 про забезпечення позову - скасувати.

У задоволенні заяви керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави, в особі позивача Дніпровської міської ради про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі № 904/7505/25 - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 ГПК України.

Повна постанова складена та підписана 24.02.2026.

Головуючий суддя Т. В. СТЕФАНІВ

Суддя О. І. КУЧЕРЕНКО

Суддя Т. Ю. ДЕМЧИНА