РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.03.2026Справа № 910/12950/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Білошицької А.В., розглянувши матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 13 348 844,82 грн,

за участю представників:

позивача: Яковченка Р.Г.;

відповідача: Прокопіва Н.М.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2025 року Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - Підприємство) заборгованості у розмірі 13 348 844,82 грн, з яких: 3 652 625,65 грн - три проценти річних, 9 696 219,17 грн - інфляційні втрати, нараховані на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за період з 1 вересня 2023 року по 22 вересня 2025 року на суму основної заборгованості, яка встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 6 лютого 2024 року в справі № 910/14212/23.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі № 910/12950/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20 листопада 2025 року. Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

24 жовтня 2025 року через систему "Електронний суд" від Підприємства надійшло клопотання від вказаної дати про продовження процесуального строку для подачі відзиву до 19 листопада 2025 року. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24 жовтня 2025 року вказане клопотання відповідача задоволено.

У підготовчому засіданні 20 листопада 2025 року суд постановив протокольні ухвали: про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів; про відкладення підготовчого засідання на 15 січня 2026 року.

21 листопада 2025 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив від 17 листопада 2025 року № 15/5422, у якому останній проти задоволення позову заперечував та вказав, що з 1 липня 2024 у нього відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем за виставленими ним рахунками-фактурами: від 26 червня 2023 року № 394, від 6 липня 2023 року № 399 та від 4 серпня 2023 року № 401, - оскільки в силу положень підпункту 7.3.2. пункту 7.3. Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), від 14 березня 2018 року № 30, у редакції, чинній з 1 липня 2024 року, позивач зобов`язаний самостійно здійснювати списання спірних коштів з рахунку ескроу відповідача. Крім того, відповідач не погоджувався із зазначеними в рахунках сумами, оскільки наведена в них інформація не узгоджується з вартістю електричної енергії для врегулювання небалансів, наведеною у відповідних актах купівлі-продажу енергії для врегулювання небалансів за спірний період. Відповідач не має можливості самостійно розрахувати ні ціну, ні обсяги небалансів електричної енергії з огляду на те, що Товариство самостійно розрахувало всі складові ціни небалансів електричної енергії. Крім того, спірні зобов`язання були припиненні між сторонами шляхом новації. Товариством також було порушено ліцензійні умови провадження його господарської діяльності в частині проведення щорічного аудиту системи управління відповідно до Правил ринку. Крім того, відповідач зазначав про наявність арифметичних помилок у здійсненому позивачем розрахунку заявлених до стягнення сум компенсаційних виплат, а також посилався на те, що неналежне виконання умов укладеного між сторонами договору зумовлене обставинами непереборної дії (форс-мажорні обставини) - введенням в України воєнного стану з 24 лютого 2022 року.

26 листопада 2025 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив від 25 листопада 2025 року, у якій останній зазначав, що положення Правил ринку в редакції, чинній з 1 липня 2024 року, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають. Крім того, незважаючи на посилання відповідача на необхідність застосування нових правил розрахунків, останній продовжував здійснювати часткові оплати за відповідними платіжними інструкціями. На думку позивача, заявлені до стягнення з відповідача суми компенсаційних виплат є арифметично вірними, а розрахунок інфляційних втрат здійснений з урахуванням актуальних правових висновків Верховного Суду щодо необхідності визначення сукупного індексу інфляції із заокругленням до десяткового числа після коми. У той же час, відповідач не надав належних доказів на підтвердження настання для нього обставин непереборної сили в спірних правовідносинах.

Цього ж дня через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення від 26 листопада 2025 року № б/н, у яких останній навів свої аргументи на спростування доводів, наведених у відповіді на відзив.

15 січня 2026 року (до початку призначеного засідання) через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання від цієї ж дати про проведення засідання без участі його представника. У цьому ж клопотанні позивач не заперечував проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 5 лютого 2026 року.

У судовому засіданні 5 лютого 2026 року судом було оголошено перерву до 5 березня 2026 року.

У судовому засіданні 5 березня 2026 року представник Товариства підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях, просив у його задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

За приписами частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 6 лютого 2024 року в справі № 910/14212/23 за позовом Товариства до Підприємства про стягнення 93 925 113,25 грн, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17 червня 2024 року та набрало законної сили, встановлено, що між сторонами було укладено договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 25 червня 2019 року № 0414-01051 шляхом подання заяви від 25 червня 2019 року про приєднання до його умов та акцептування позивачем цієї заяви листом від 26 червня 2019 року № 01/23263.

Положеннями пунктів 1.1.-1.5. вказаного правочину визначено, що він є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови врегулювання небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс (далі - СВБ), у тому числі її балансуючої групи. На підставі цього договору сторона, що приєднується, набуває статусу учасника ринку та здійснює свою діяльність у якості СВБ. СВБ врегульовує небаланси електричної енергії, що склалися в результаті діяльності її балансуючої групи на ринку електричної енергії, або передає свою відповідальність за небаланси електричної енергії іншій СВБ, шляхом входження до її балансуючої групи. Оператор системи передачі (далі - ОСП) врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ у порядку, визначеному Законом України "Про ринок електричної енергії" (далі - Закон) та Правилами ринку. Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення СВБ правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку.

Пунктами 2.1, 2.2. договору передбачено, що вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, які передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються адміністратором розрахунків (далі - АР) для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього договору здійснюється з урахуванням податків і зборів, передбачених діючим законодавством. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку.

Згідно з підпунктом 2 пункту 3.2. договору ОСП має право на своєчасну оплату вартості небалансу електричної енергії, що склалася на ринку в певному розрахунковому періоді.

За підпунктом 5 пункту 3.5. вказаного правочину СВБ зобов`язана здійснювати вчасно й у повному обсязі оплату за небаланс електричної енергії та платежів, сформованих ОСП для СВБ відповідно до Правил ринку.

Виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, визначеної главою 2 цього договору, відбувається відповідно до процедур і графіків, передбачених Правилами ринку та цим правочином. СВБ, у якої виникли зобов`язання перед ОСП щодо оплати за небаланс електричної енергії, вносить плату за електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ОСП, зазначений у реквізитах цього договору. Подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку. Якщо СВБ має заперечення до інформації, яка міститься у платіжному документі, то вона зобов`язана повідомити про це ОСП не пізніше 12:00 наступного робочого дня після виставлення рахунку. Наявність заперечень не є підставою для створення дебіторської заборгованості перед ОСП та не може бути підставою для обмеження ОСП щодо вимоги платежу фінансової гарантії, що надається СВБ ОСП. Надані заперечення враховуються ОСП при обчисленні платежів у порядку, передбаченому Правилами ринку. ОСП формує та направляє акт купівлі-продажу до СВБ не пізніше 13-го календарного дня місяця, наступного за розрахунковим. СВБ протягом 2-х робочих днів повертає ОСП один примірник підписаного зі своєї сторони акта купівлі-продажу в паперовому та/або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП) (пункти 5.1., 5.3., 5.6.-5.10. договору).

Як встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 6 лютого 2024 року в справі № 910/14212/23, між сторонами у визначеному договором і законом порядку були підписані акти купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів: від 30 червня 2023 року № ВН/23/06-0414 та від 31 липня 2023 року № ВН/23/07-0414. Крім того, позивачем через систему управління ринком було виставлено відповідачу для оплати рахунки-фактури: від 26 червня 2023 року № 394 за розрахунковий період з 11 червня 2023 року по 20 червня 2023 року на суму 41 514 154,98 грн; від 6 липня 2023 року № 399 за розрахунковий період з 21 червня 2023 року по 30 червня 2023 року на суму 13 584 707,86 грн; від 4 серпня 2023 року № 401 за розрахунковий період з 21 липня 2023 року по 31 липня 2023 року на суму 38 054 020,72 грн, - строк оплати яких настав 28 червня 2023 року, 10 липня 2023 року та 8 серпня 2023 року відповідно. Однак, відповідач свій обов`язок по оплаті виставлених позивачем рахунків у встановлений договором та Правилами ринку строк не виконав, у зв`язку з чим в останнього перед позивачем утворилась заборгованість за період червень-липень 2023 року в загальному розмірі 93 152 883,56 грн.

Цим же рішенням суду вказаний позов Товариства задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 93 152 883,56 грн основного боргу та 348 374,24 грн трьох процентів річних за загальний період прострочення з 29 червня 2023 року по 31 серпня 2023 року.

15 липня 2024 року на виконання вказаного рішення було видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 9 вересня 2024 року в справі № 910/14212/23, яка набрала законної сили в установленому законом порядку, вказаний наказ Господарського суду міста Києва було визнано таким, що не підлягає виконанню, у частині стягнення з Підприємства основної заборгованості в розмірі 53 664 772,10 грн. У цій же ухвалі зазначено про те, що внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог за підписаним між сторонами 21 червня 2024 року актом зарахування зустрічних однорідних вимог за договором від 25 червня 2019 року № 0414-01051 на суму 1 282 454 234,01 грн, Підприємством було частково виконано рішення суду від 6 лютого 2024 року на суму 538 682,73 грн. Крім того, відповідач частково виконав свій обов`язок з оплати встановленої вказаним рішенням суду заборгованості на загальну суму 53 126 089,37 грн на підставі платіжних інструкцій: від 10 липня 2024 року: № 378 190 на суму 41 146 913,55 грн, № 378 191 на суму 5 420 515,06 грн; від 19 липня 2024 року № 385 238 на суму 6 558 660,76 грн. Копії вказаних платіжних інструкцій та копія акта зарахування зустрічних однорідних вимог від 21 червня 2024 року містяться в матеріалах даної справи.

Судом у межах розгляду даної справи встановлено, що вказана сума основної заборгованості була погашена відповідачем частково, на загальну суму 61 828 964,90 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних інструкцій: від 31 грудня 2024 року № 441 097 на суму 4 965 720,00 грн, від 31 січня 2025 року № 448 363 на суму 3 198 472,80 грн.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням Підприємством встановленого в рішенні Господарського суду міста Києва від 6 лютого 2024 року в справі № 910/14212/23 грошового зобов`язання, Товариством нараховано та заявлено до стягнення з Підприємства три проценти річних у загальному розмірі 3 652 625,65 грн та 9 696 219,17 грн інфляційних втрат, з яких: 1 065 641,71 грн - три проценти річних, нараховані на відповідні суми основної заборгованості за рахунком-фактурою від 26 червня 2023 року № 394 за загальний період пророчення з 1 вересня 2023 року по 9 липня 2024 року; 473 486,84 грн - три проценти річних, нараховані на відповідні суми основної заборгованості за рахунком-фактурою від 6 липня 2023 року № 399 за загальний період пророчення з 1 вересня 2023 року по 30 січня 2025 року; 2 113 497,10 грн - три проценти річних, нараховані на відповідні суми основної заборгованості за рахунком-фактурою від 4 серпня 2023 року № 401 за загальний період пророчення з 1 вересня 2023 року по 22 вересня 2025 року; 1 992 679,44 грн - інфляційні втрати, нараховані на суму основної заборгованості за рахунком-фактурою від 26 червня 2023 року № 394 в розмірі 41 514 154,98 за загальний період прострочення з 29 червня 2023 року по 20 червня 2024 року; 1 294 597,92 грн - інфляційні втрати, нараховані на відповідні суми основної заборгованості за рахунком-фактурою від 6 липня 2023 року № 399 за загальний період пророчення з 11 липня 2023 року по 30 січня 2025 року; 6 408 941,81 грн - інфляційні втрати, нараховані на відповідні суми основної заборгованості за рахунком-фактурою від 4 серпня 2023 року № 401 за загальний період пророчення з 9 серпня 2023 року по 22 вересня 2025 року.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. При цьому, чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 15 серпня 2019 року в справі № 910/8625/18.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц, Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 10 квітня 2018 року в справі № 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року в справі № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року в справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року в справі № 905/2324/17, від 13 лютого 2019 року в справі № 924/312/18.

Згідно зі статтею 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

Новація - це угода про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж самими сторонами. Юридичною підставою для зобов`язання, що виникає при новації, є домовленість сторін попередньої угоди про припинення первісного зобов`язання та про виникнення нового, яке за своїм змістом відрізняється від попереднього.

Для того, щоб новація відбулася, сторони повинні обумовити в своїй угоді припинення зобов`язання, що раніше діяло, і заміну його новим зобов`язанням. Для здійснення новації необхідно, щоб і первісне, і нове зобов`язання були дійсними.

Застосування новації як способу припинення зобов`язань допускається виключно за наявності таких ознак: взаємна згода сторін про припинення дії попереднього зобов`язання та щодо умов нового зобов`язання; наявності умов про припинення попереднього зобов`язання; припинення всіх додаткових зобов`язань; виникнення між тими ж особами нового зобов`язання, яке, як правило, містить умову про інший предмет чи спосіб виконання. Характерною ознакою новації є не зміна частини первісного зобов`язання, а укладення між тими ж сторонами нового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 21 травня 2019 року в справі № 916/2889/13.

До умов новації віднесено такі: нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне; сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а "домовленість про новацію", про яку йдеться в частині 2 статті 604 ЦК України, - це договір про заміну зобов`язання; вчинюється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідним для нового зобов`язання; наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати в договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим; дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що випливає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається); зміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі; допустимість заміни первісного зобов`язання новим.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 11 червня 2021 року в справі № 910/638/20 (910/1884/20), від 15 травня 2018 року в справі № 921/412/17-г/7, від 25 листопада 2020 року в справі № 921/301/17-г/11.

Разом із цим, у матеріалах справи відсутня укладена у визначеному законом порядку угода про наміри сторін змінити попередні зобов`язання за основним договором та їх припинення шляхом заміни новим зобов`язанням. Про відсутність намірів припинення попередніх зобов`язань за договором позивач також зазначав у своїй відповіді на відзив.

При цьому, за змістом статті 625 ЦК України новація не впливає на обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за час прострочення, якщо інше не передбачено договором або законом. Якщо зобов`язання припиняється новацією, то відповідальність за невиконання первісного зобов`язання у вигляді інфляційних втрат і процентів річних все одно залишається, якщо інше не було погоджено сторонами в новому зобов`язанні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 28 березня 2024 року в справі № 904/966/23.

Так само необґрунтованими є посилання відповідача на порядок розрахунків між сторонами, визначений пунктом 7.3. Правил ринку в редакції, чинній з 1 липня 2024 року.

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишався чинним на момент виникнення та припинення спірних правовідносин.

У свою чергу, зобов`язання відповідача з оплати відповідних рахунків-фактур виникли 28 червня 2023 року, 10 липня 2023 року та 8 серпня 2023 року відповідно, що прямо встановлено в рішенні Господарського суду міста Києва від 6 лютого 2024 року та в постанові Північного апеляційного господарського суду від 17 червня 2024 року в справі № 910/14212/23. Відтак, положення Правил ринку в новій редакції до спірних правовідносин не підлягають застосуванню.

У вказаних судових рішеннях також була надана правова оцінка доводам відповідача щодо необґрунтованості зазначених у спірних рахунках-фактурах сум. Зокрема, у постанові Північного апеляційного господарського суду від 17 червня 2024 року зазначено: "...апелянт, посилаючись на недоведеність позивачем правильності своїх розрахунків ціни небалансів, не довів того, що він повідомляв про це позивача у встановлений договором строк. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач відповідно до п. 7.8.1 Правил ринку ініціював суперечку щодо сум, зазначених в рахунках-фактурах. Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування обґрунтованості визначеної позивачем вартості електричної енергії для врегулювання небалансів у спірних рахунках, виставлених позивачем відповідачу. Стосовно доводів апелянта (відповідача) про те, що суми вказані в рахунках та актах різняться, колегія суддів вказує про наступне. Так, згідно вимог Правил, сума, яка підлягає оплаті визначається саме у щодекадних рахунках-фактурах. Одночасно, Суд зазначає, що сума заявлена до стягнення на підставі рахунків є меншою, аніж суми, вказані в Актах. Таким чином, оскільки у відповідача перед позивачем наявний обов`язок щодо оплати заборгованості у розмірі 93 152 883,56 грн., судом першої інстанції обґрунтовано задоволено вимоги в частині її стягнення". Встановлені в межах справи № 910/14212/23 обставини не підлягають переоцінці під час розгляду даного спору.

При цьому наведені відповідачем у відзиві обставини недотримання позивачем вимог провадження його ліцензійної діяльності жодним чином не звільняють Підприємство від відповідальності за несвоєчасне виконання ним підтвердженого рішенням суду в справі № 910/14212/23 грошового обов`язку перед Товариством.

Суд також вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо наявності підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання вказаних грошових зобов`язань за договором у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини 2 статті 218 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з вищенаведеними нормами особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Окрім того, повинен бути наявний елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 1 жовтня 2020 року в справі № 904/5610/19.

Відповідно до пунктів 1.15.4., 1.15.7. Правил ринку учасник ринку, який зазнав впливу форс-мажору, зобов`язаний негайно за допомогою будь-якого засобу зв`язку повідомити ОСП та Регулятора про настання форс-мажору не пізніше ніж через 2 робочі дні з моменту виникнення форс-мажору, а також надати у письмовій формі офіційне підтвердження настання форс-мажорних обставин. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про неможливість виконання прийнятих за цими Правилами зобов`язань позбавляє відповідного учасника ринку права посилатися на будь-яку вищевказану обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання вимог за цими Правилами. Наявність обставин форс-мажору підтверджується відповідним документом Торгово-промислової палати України або відповідними територіальними відділеннями.

Пунктами 6.1-6.4 договору передбачено, якщо внаслідок дії форс-мажорних обставин (техногенного, природного, соціально-політичного, військового характеру, обставин юридичного форс-мажору (дія/рішення органів державної влади, органів, установ, що містять заборону або обмеження з питань, які мають безпосереднє відношення до виконання цього договору) унеможливлюється виконання будь-якою стороною зобов`язань за цим договором, така сторона повинна повідомити у письмовій формі про це іншу сторону протягом п`яти днів з моменту виникнення таких обставин. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї із сторін про неможливість виконання прийнятих за цим договором зобов`язань позбавляє таку сторону права посилатися на будь-яку зазначену в пункті 6.1. цього договору обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань. У разі дії форс-мажорних обставин більше 30 календарних днів, сторони мають право відмовитися від подальшого виконання зобов`язань за цим договором та в установленому порядку розірвати цей договір. Розірвання договору тягне за собою відповідні правові наслідки щодо діяльності сторін на ринку електричної енергії. Наявність форс-мажорних обставин підтверджується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України або її територіальними підрозділами.

Частиною 1 статті 141 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, тільки відповідний сертифікат торгово-промислової палати є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

Судом встановлено, що в порушення приписів чинного законодавства та умов договору на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав відповідного документа.

У свою чергу, повідомлення Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не є належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність обставин непереборної сили, оскільки у ньому не зазначено, яким чином відповідні форс-мажорні обставини впливають на спірне зобов`язання.

Також суд відхиляє доводи відповідача про повідомлення контрагентів про настання обставин непереборної сили шляхом оприлюднення відповідного повідомлення на своєму офіційному сайті, оскільки як Правилами ринку, так і умовами договору, визначено чіткий порядок повідомлення іншої сторони договору про настання форс-мажорних обставин. Однак у матеріалах справи відсутні будь-які докази повідомлення позивача у визначеному договором та Правилами ринку порядку про настання форс-мажорних обставин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин є необґрунтованими.

Оскільки заявлений Товариством до стягнення розмір трьох процентів річних є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства, не перевищує розраховану судом суму вказаної компенсаційної виплати й відповідач не надав доказів на підтвердження сплати цієї суми на користь Товариства, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми підлягає задоволенню.

Заперечуючи проти задоволення позову, Підприємство посилалося на те, що заявлений до стягнення позивачем розмір інфляційних втрат є необґрунтованим, оскільки розрахований із застосуванням заокругленого сукупного індексу інфляції до десяткового числа після коми, що, у свою чергу, привело до неправомірного та безпідставного збільшення розміру спірної компенсаційної виплати.

Однак, у даній справі під час здійснення перерахунку заявлених до стягнення з відповідача сум інфляційних втрат судом було встановлено, що незалежно від застосовування значення сукупного індексу інфляції з його заокругленням до десяткового числа після коми, або без такого заокруглення, спірна сума такої компенсаційної виплати в межах заявленого позивачем загального періоду прострочення - з 26 липня 2023 року по 22 вересня 2025 року, складатиме значно більше заявленої позивачем до стягнення суми. Це пов`язано з тим, що в розрахунку позивача не було враховано значення індексу інфляції за вересень 2025 року, який склав 100,3%. Оскільки розрахована судом у межах заявленого позивачем періоду прострочення сума інфляційних втрат перевищує заявлену в позові до стягнення з відповідача суму, зазначена позовна вимога Товариства підлягає задоволенню у визначеному ним розмірі - 9 696 219,17 грн.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин позов Товариства підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25; ідентифікаційний код 00100227) 3 652 625 (три мільйони шістсот п`ятдесят дві тисячі шістсот двадцять п`ять) грн 65 коп. трьох процентів річних, 9 696 219 (дев`ять мільйонів шістсот дев`яносто шість тисяч двісті дев`ятнадцять) грн 17 коп. інфляційних втрат та 160 186 (сто шістдесят тисяч сто вісімдесят шість) грн 14 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання повного тексту рішення 12 березня 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко