За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебет" м. Києва
про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебет" м. Києва
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком" м. Києва
Суддя Паламар П.І.
Без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
у листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дебет" звернулося в суд з указаним позовом.
Позивач до початку розгляду справи по суті заявив про розподіл судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дебет" звернулося в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення.
Позивач у заяві про розподіл судових витрат просив покласти на відповідача 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідач письмових пояснень на заяву не подав.
Розглянувши наявні матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Порядок розподілу судових витрат визначений ч.ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України.
Згідно з п. 3 ч. 4 тієї ж статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Рішенням господарського суду міста Києва від 25 лютого 2026 р. позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебет" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебет" 7760 грн. боргу, 2169,59 грн. грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 695,21 грн. три проценти річних з простроченої суми, 2349,72 грн. витрат по оплаті судового збору.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Враховуючи вищевказані норми законодавства, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду № 905/1795/18 від 7 листопада 2019 р.

Також у додатковій постанові № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 р. Верховний Суд звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та доводів сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі "Двойних проти України", від 10 грудня 2009 р. у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23 січня 2014 р. у справі "East/West Alliance Limited проти України", від 26 лютого 2015 р. у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням вищенаведеного, характеру спору, складності справи, обсягу наданих позивачу по справі адвокатом послуг (написання позовної заяви, відповіді на відзив, пояснення щодо заперечень відповідача), розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що витрати по їх оплаті підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 6000 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 241, 244 ГПК України,

В И Р І Ш И В :

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебет" м. Києва про прийняття додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком" (01014, м. Київ, Залізничне шосе, 57, код 40982829) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебет" (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 4, код 45320950) 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У заяві в іншій частині відмовити.

Додаткове рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар