ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4459/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Майнінг Ліфт Машинері" (61000, м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 144-Б)
про стягнення 339999,00 грн.
за участю представників:

позивача - Прохоров Є.І.

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Антимонопольний комітет України звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Майнінг Ліфт Машинері" про стягнення пені у розмірі 339999,00 грн. та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що Антимонопольний комітет України розглянувши матеріали справи №143-26.13/85-20 про порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Майнінг Ліфт Машинері" законодавства про захист економічної конкуренції, прийняв рішення від 26.12.2024 №542-р, яким визнано, що ТОВ "Майнінг Ліфт Машинері" вчинило порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю "Грейфери" (ДК 021:2015: 42410000-3-Підіймально-транспортувальне обладнання) (ідентифікатор у системі закупівель UА-2017-11-08-001558-с). За зазначене порушення на відповідача накладено штраф у розмірі 339999,00 грн., який не сплачено, що стало підставою для нарахування пені у розмірі 339999,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 13.01.2026 об 11:40. Разом з тим, звернуто увагу, що відповідно до частини 6 статті 6 та частини 7 статті 42 ГПК України, відповідач зобов`язаний зареєструвати свій електронний кабінет в системі "Електронний суд".

17.12.2025 в системі діловодства Господарського суду Харківської області від позивача зареєстровано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх. №29533), в якій просить суд прийняти та задовольнити заяву Антимонопольного комітету України. Забезпечити участь Антимонопольного комітету України при розгляді справи у судовому засіданні, призначеному на 13.01.2026 о 11:40 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (з використанням власних технічних засобів).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.12.2025 заяву Антимонопольного комітету України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх. №29533 від 17.12.2025) задоволено. Призначено проведення підготовчого засідання на 13.01.2026 об 11:40 та наступних судових засідань у режимі відеоконференції.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.01.2026 у зв`язку з необхідністю додаткового часу для дослідження матеріалів справи та надання можливості усім учасникам процесу скористатись своїми процесуальними правами та обов`язками, відкладено підготовче засідання на 03.02.2026 об 11:20 на підставі статті 183, 232, 233 ГПК України.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.02.2026 враховуючи, що у справі виконані усі завдання підготовчого засідання, визначені частиною 1 статті 177 ГПК України, керуючись пунктом 3 частини 2 статті 185 ГПК України, статтями 183, 232, 233 ГПК України, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.02.2026 о 12:10.

Представник позивача у призначене судове засідання з`явився, позовну заяву підтримав та просив суд задовольнити.

Відповідач у призначене судове засідання не з`явився. Процесуальним правом, передбаченим статтею 178 ГПК України, на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до частини 5 статті 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 7 статті 6 ГПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

З 05.10.2021 офіційно почали функціонувати три підсистеми (модулі) ЄСІТС: "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистема відеоконференцзв`язку.

Положеннями п. 17 розділу ІІІ Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, визначено, що особам, які зареєстрували Електронний кабінет в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.

Отже, чинним процесуальним законодавством передбачено способи належного повідомлення сторін про дату, час та місце судового засідання - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет" (правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №910/6322/21, від 29.06.2022 у справі №906/184/21).

Беручи до уваги, що станом на дату відкриття провадження у даній справі та в процесі розгляду справи відповідачем не зареєстровано "Електронний кабінет" в Єдиній судовій інформаційно - телекомунікаційній системі відповідно до положень частини 6 статті 6 та частини 7 статті 42 ГПК України, а тому з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, копії ухвал Господарського суду Харківської області із визначиними у них датою, часом та місцем проведення судових засідань було надіслано засобами поштового зв`язку на належну адресу відповідача, що вказана у позовній заяві та яка підтверджена відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які було повернуто на адресу суду з довідкою відділення поштового зв`язку з зазначенням причини повернення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Пунктами 4, 5 частини 6 статті 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Разом з тим, суд зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному разі суду.

Аналогічні висновки виснував Верховний Суд у постанові від 27.07.2022 у справі №908/3468/13, від 13.01.2020 у справі №910/22873/17.

Окрім того, за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвали Господарського суду Харківської області по справі №922/4459/25 було оприлюднено в електронному вигляді в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що вбачається за веб-адресою: https://reyestr.court.gov.ua/.

З огляду на вище вказане, матеріали справи свідчать про те, що учасники справи повідомлені належним чином про розгляд даної справи. Водночас судом з дотриманням вимог чинного законодавства було вжито процесуальні заходи з метою повідомлення учасників справи про розгляд даної справи та проведення судових засідань.

Відповідно до статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи, вжито заходи для належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування обставин справи та вирішення господарського спору по суті.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними матеріалами, відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши присутнього у судовому засіданні представника позивача, суд встановив наступне.

Антимонопольний комітет України розглянувши матеріали справи №143-26.13/85-20 про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Майнінг Ліфт Машинері" законодавства про захист економічної конкуренції, прийняв рішення від 26.12.2024 №542-р, яким визнано, що ТОВ "Майнінг Ліфт Машинері" вчинило порушення, передбачене пунктом 4 частини 2 статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю "Грейфери" (ДК 021:2015: 42410000-3 - Підіймально-транспортувальне обладнання) (ідентифікатор у системі закупівель UА-2017-11-08-001558-с). За зазначене порушення на відповідача накладено штраф у розмірі 339999,00 грн. (п. 87, 88 рішення Комітету).

Матеріали справи свідчать та позивачем зазначено, що копія рішення Комітету була надіслана відповідачу разом із супровідним листом від 10.03.2025 №145-26.13/01-2588е, який було повернуто оператором поштового зв`язку АТ "Укрпошта" з зазначенням причини повернення "за закінченням терміну зберігання".

Окрім того, матеріали справи свідчать, що інформація про прийняте рішення Комітету була оприлюднена в офіційному друкованому органі центральних органів виконавчої влади України "Урядовий кур`єр" від 28.05.2025 №107 (8032).

Позивачем зазначено, що рішення Комітету вважається врученим відповідачу 09.06.2025 (оскільки 07.06.2025 та 08.06.2025 припадають на неробочі дні). Отже, строк для добровільної сплати штрафу, накладеного рішенням Комітету, закінчився 11.08.2025 (оскільки 09.08.2025 та 10.08.2025 припадають на неробочі дні).

Також, обставини справи свідчать та позивачем зазначено про видачу наказу про стягнення з відповідача штрафу у дохід загального фонду Державного бюджету України, який був пред`явлений для примусового виконання до органів Державної виконавчої служби. Вказано, що відповідач рішення Комітету у судовому порядку не оскаржував.

Позивач резюмує, що рішення Комітету є законним та відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", є обов`язковим до виконання. Станом на день подання позовної заяви позивач не отримував від відповідача, а також від органів Державної виконавчої служби документів, що підтверджують сплату штрафу, накладеного рішенням Комітету та документів, що підтверджують сплату пені за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням Комітету.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

За визначенням статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", економічною конкуренцією (конкуренцію) є змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про захист економічної конкуренції" унормовано, що суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Згідно частини 4 статті 4 Закону України "Про захист економічної конкуренції", державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України відповідно до його повноважень.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі, про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Із обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що Антимонопольний комітет України розглянувши матеріали справи №143-26.13/85-20 про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Майнінг Ліфт Машинері" законодавства про захист економічної конкуренції, прийняв рішення від 26.12.2024 №542-р, яким визнано, що ТОВ "Майнінг Ліфт Машинері" вчинило порушення, передбачене пунктом 4 частини 2 статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю "Грейфери" (ДК 021:2015: 42410000-3 - Підіймально-транспортувальне обладнання) (ідентифікатор у системі закупівель UА-2017-11-08-001558-с). За зазначене порушення на відповідача накладено штраф у розмірі 339999,00 грн. (п. 87, 88 рішення Комітету).

Відповідно до статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення органів Антимонопольного комітету України є обов`язковими до виконання та надається для його виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Матеріалами справи підтверджено, що копія рішення від 26.12.2024 №542-р була надіслана відповідачу разом із супровідним листом від 10.03.2025 №145-26.13/01-2588е, який було повернуто оператором поштового зв`язку АТ "Укрпошта" з зазначенням причини повернення "за закінченням терміну зберігання".

Згідно частини 1 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у разі, якщо вручити рішення немає можливості, рішення органів Комітету вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).

З матеріалів справи убачається, що інформація про прийняте рішення Комітету також була оприлюднена в офіційному друкованому органі центральних органів виконавчої влади України "Урядовий кур`єр" від 28.05.2025 №107 (8032).

Відповідно до частини 3 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Відповідно до частини 1, 2 статті 62 Закону України "Про захист економічної конкуренції", строки, в межах яких вчиняються відповідні дії, зокрема при розгляді заяв про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання, при розгляді справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції тощо, встановлюються законодавством про захист економічної конкуренції, а також органами Комітету. Зазначені строки визначаються календарною датою, зазначенням події, що повинна неминуче настати, чи періодом часу.

Перебіг строку, який обчислюється роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок. Строк, який обчислюється місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, який обчислюється місяцями, припадає на такий місяць, що не має відповідного числа, строк закінчується в останній день цього місяця. У разі, коли останній день припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Таким чином, рішення позивача вважається врученим відповідачу 09.06.2025, оскільки 07.06.2025 та 08.06.2025 припадають на неробочі дні. При цьому строк для добровільної сплати штрафу, накладеного рішенням закінчився 11.08.2025, оскільки 09.08.2025 та 10.08.2025 припадають на неробочі дні.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути поновлено.

Натомість матеріали справи не містять доказів того, що рішення від 26.12.2024 №542-р, відповідачем оскаржувалось в судовому порядку до господарського суду.

З огляду на вказане, суд констатує, що рішення від 26.12.2024 №542-р, не було оскаржено відповідно до частини 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", є законним відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також відповідно до статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" обов`язковим до виконання відповідачем.

Відповідно до частини 8, 9 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції": у разі якщо протягом строку, встановленого абз. 1 ч. 3 цієї статті, рішення органу Комітету не виконується, Голова Комітету видає наказ про примусове виконання рішення органу Комітету, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу; наказ Голови Комітету про примусове виконання рішення органу Комітету, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу, є виконавчим документом, який пред`являється до органів державної виконавчої служби для примусового виконання в порядку, визначеному законом.

Матеріали справи свідчать, що позивачем видано наказ від 10.09.2025 №109-Ю/25 про стягнення з відповідача штраф у розмірі 339999,00 грн. в дохід загального фонду Державного бюджету України, який пред`явлений для примусового виконання до органів Державної виконавчої служби.

Частиною 13 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" унормовано, що протягом п`яти днів з дня сплати штрафу та пені суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Комітету документи, що підтверджують сплату штрафу та пені.

З матеріалів справи слідує та позивачем зазначено, що позивач не отримував від відповідача та органів Державної виконавчої служби доказів, що підтверджують сплату відповідачем штрафу, накладеного рішенням комітету, а також позивач не отримував від відповідача доказів, що підтверджують сплату пені за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням комітету, що відповідачем не спростовано.

Згідно частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Нарахування та стягнення пені, передбаченої частиною 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", має обов`язковий характер та не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування і в зв`язку з цим не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій, на що звертає увагу Верховний Суд у постанові від 28.02.2018 у справі №914/607/17.

Перевіривши правомірність та правильність здійсненого позивачем детального розрахунку пені у розмірі 339999,00 грн. суд зазначає, що нарахування не суперечить обставинам справи, положенням законодавства, розрахунок виконано арифметично вірно.

Відповідно до частини 7 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальне відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушення: законодавства про захист економічної конкуренції органами влади юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, і тому числі про стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені та стосовно зобов`язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Відтак, оскільки судом встановлено факт порушеного права позивача щодо сплати штрафних санкцій за порушення антимонопольного законодавства суб`єктом, на якого санкції покладені за рішенням відповідного органу, воно підлягає захисту судом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи, не спростованою відповідачем та підлягає задоволенню.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про задоволення позову, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Майнінг Ліфт Машинері" (61000, м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 144-Б, ) пеню у розмірі 339.999,00 грн. і зарахувати зазначену суму у дохід загального фонду Державного бюджету України, отримувач: ГУК у м. Києві / Соломян. р-н, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN): UA0026010, код класифікації доходів бюджету: 21081100.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Майнінг Ліфт Машинері" (61000, м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 144-Б, ) на користь Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, , банк: Державна казначейська служба України, рахунок: UA0001719) судовий збір у розмірі 4079,99 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "23" лютого 2026 р.

СуддяГ.І. Сальнікова