ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2026 р. Справа № 910/18143/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Грищенко С.М.

від відповідача-1: Гордик Н.В.

від відповідача-2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 (повна ухвала складена 19.12.2025)

про виправлення помилки в наказі Господарського суду міста Києва від 06.11.2025

у справі № 910/18143/23 Господарського суду міста Києва (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трікса"

до: 1. Державної казначейської служби України (відповідач-1);

2. Одеської митниці (відповідач-2)

про стягнення 13 939 680,70 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трікса" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України (відповідач-1) та Одеської митниці (відповідач-2) про стягнення, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, 13 939 680,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що неправомірними діями Одеської митниці позивачу заподіяно майнову шкоду в сумі 13 939 680,70 грн, у тому числі: 3 511 084,81 грн - додаткові витрати на зберігання контейнерів із товаром на майданчику для тимчасового зберігання контейнерів ДП "Контейнерний термінал Одеса" Компанії Ейч Ей Інтернешнл Гмбх, 9 285 783,33 грн - понесені витрати за понаднормове використання контейнерів (демередж) та їх несвоєчасне повернення власнику - Mediterranean shipping company S.A., Geneva. Switzerland, інтереси якої в Україні представляє ТОВ "МШК Україна", 213 844,00 грн - понесені додаткові витрати за знаходження вантажних автомобілів із контейнерами з товаром позивача на території вантажного терміналу ТОВ "Євротермінал" (зона відібрання зразків для досліджень товару при його розмитненні в зоні митного контролю митного поста "Одеса-порт" Одеської митниці ДМС України), 861 232,67 грн - понесені витрати на понаднормове використання вантажного автомобільного транспорту з вантажем позивача, що безпідставно утримувався Одеською митницею на території вантажного терміналу ТОВ "Євротермінал", 68 000,00 грн - понесені додаткові витрати на проведення експертиз та досліджень імпортованого товару.

Хід справи

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2024 у справі № 910/18143/23 позов задоволено, стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трікса" 13 939 680,70 грн майнової шкоди.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2024 у справі № 910/18143/23 залишено без змін.

06.11.2025 на виконання зазначеного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

Боржником у наказі визначена Державна митна служба України в особі Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, 21А; ідентифікаційний код 44005631).

Короткий зміст і підстави заяви про виправлення помилки в наказі

04.12.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Трікса" до Господарського суду міста Києва надійшла заява про виправлення помилки в наказі Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у справі № 910/18143/23, в якому позивач просив виправити помилку в судовому наказі Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 по справі № 910/18143/23, зазначивши замість абзацу "Боржник: Державна митна служба України в особі Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія, 21А; ідентифікаційний код 44005631)", такий абзац: "Боржник: Державний бюджет України"; в інших частинах залишити судовий наказ Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 по справі № 910/18143/23 без змін.

Вказану заяву мотивовано тим, що Державна казначейська служба листом № 6-06-0625780 від 21.11.2025 відмовила у виконанні судового наказу з підстав того, що боржник за наказом не відповідає резолютивній частині рішення, оскільки судом прийнято рішення про стягнення коштів саме з Державного бюджету України.

Таким чином, заявник вважає, що боржником за наказами має бути визначений саме Державний бюджет України.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 у справі № 910/18143/23 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Трікса" про виправлення помилки в наказі Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у справі № 910/18143/23 задоволено частково. Постановлено в наказі Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у справі № 910/18143/23 найменування та реквізити боржника читати: Державна казначейська служба України (01601, місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок 6; ідентифікаційний код 37567646). Дана ухвала є невід`ємною частиною наказу Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у справі № 910/18143/23.

Ухвалу суду мотивовано тим, що Державний бюджет України не є державним органом, розпорядником бюджетних коштів (бюджетною установою) чи одержувачем бюджетних коштів у частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які його уповноважено, який має відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання, та не може бути боржником за наказом господарського суду; оскільки фактичне перерахування коштів Державного бюджету України здійснюється Державною казначейською службою України, суд дійшов висновку визначити її боржником за означеним наказом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 у справі № 910/18143/23, Державна казначейська служба України звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та постановити нове рішення, яким виправити помилку, допущену у наказі Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у справі № 910/18143/23 та замість невірного найменування боржника - "Державна митна служба України в особі Одеської митниці" вказати вірно боржником - "Держава Україна".

За доводами скаржника, суд першої інстанції, посилаючись на положення статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", залишив поза увагою, що боржником у виконавчому документі за рішенням суду про стягнення шкоди з Державного бюджету України є держава Україна, та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про необхідність визначити боржником за наказом Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у справі № 910/18143/23 Казначейство та покласти на останнього (як окрему юридичну особу) обов`язок відшкодувати шкоду позивачу.

Скаржник наголошує на тому, що Казначейство є органом виконання судових рішень про стягнення коштів з державного бюджету, а не боржником у справі № 910/18143/23.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 (колегія суддів у складі: головуючого Демидової А.М., суддів Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 у справі № 910/18143/23; розгляд апеляційної скарги призначено на 26.01.2026 об 11:00; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 23.01.2026.

Позиції учасників справи

Позивач та відповідач-2 не скористалися своїм правом, відзив на апеляційну скаргу не подали, що відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 26.01.2026 з`явились представники позивача та відповідача-1.

Представник відповідача-2 у судове засідання не з`явився.

Враховуючи, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а неявка в судове засідання представника відповідача-2 не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи аргументи апеляційної скарги і доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без участі в судовому засіданні представника відповідача-2.

У судовому засіданні представник відповідача-1 (скаржника) вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд її задовольнити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував і просив суд залишити її без задоволення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення також встановлена статтею 326 ГПК України.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з бюджетних установ визначається Законом України "Про виконавче провадження", Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Пунктом 2 Порядку № 845 визначено, що боржники - це визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання; виконавчі документи - це оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Разом із тим, відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пунктів 1, 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Таким органом у цій справі є Державна казначейська служба України. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16).

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника, що боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.

При цьому в господарському процесі відповідно до ч. 4 ст. 56 ГПК України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

Державна казначейська служба України є уповноваженим державою органом, що здійснює списання коштів державного бюджету на виконання судових рішень про відшкодування шкоди, заподіяної юридичним особам внаслідок незаконних дій (бездіяльності).

Відтак, оскільки фактичне перерахування коштів Державного бюджету України здійснюється через органи державної влади у межах їхньої компетенції, в даному випадку через Державну казначейську службу України, висновок суду першої інстанції про необхідність зазначення у наказі господарського суду боржником саме Державної казначейської служби України є правильним.

За встановлених обставин, викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують, підстав для скасування чи зміни судового рішення не містять.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної у даній справі ухвали відсутні.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 у справі № 910/18143/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали оскарження в даній справі повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська