ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 910/6947/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О. М. - головуючий, Кролевець О. А., Мамалуй О. О.,

за участю секретаря судового засідання Сініцина В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська торгово-промислова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Балац С.В.

від 02.06.2025

та на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Яценко О.В., Мальченко А.О., Хрипуна О.О.

від 12.11.2025

у справі за зустрічним позовом Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська торгово-промислова компанія"

про стягнення 9 591 847,08 грн,

за участю представників:

від позивача: Кулик С.А.,

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровська торгово-промислова компанія» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі філії «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», у якому просило стягнути основний борг в сумі 8 061 000,00 грн за поставлений товар та виконані роботи за договором поставки товару з монтажем № ВДТ 922-313/3-21 від 03.11.2021, а також, нараховані за несвоєчасне виконання вказаного обов`язку, інфляційні втрати у сумі 56 507,61 грн та 3 % річних у сумі 61 448,61 грн.

16.07.2024 Акціонерним товариством "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" було подано зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська торгово-промислова компанія" про стягнення пені та штрафу у сумі 9 591 847,08 грн за договором поставки товару з монтажем № ВДТ922-313/3-21 від 03.11.2021.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 22.07.2024, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2024, у справі № 910/6947/24 зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська торгово-промислова компанія" про стягнення 9 591 847,08 грн повернув заявнику без розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська торгово-промислова компанія" до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 8 178 956, 22 грн задоволені у повному обсязі. Стягнуто з Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська торгово-промислова компанія" основний борг у сумі 8 061 000 грн 00 коп., інфляційні втрати у сумі 56 507 грн 61 коп., 3 % річних у сумі 61 448 грн. 61 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 122 684 грн 34 коп.

Постановою Верховного Суду від 21.11.2024 у справі № 910/6947/24 ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2024 скасовано, матеріали оскарження передані до Господарського суду м. Києва для продовження розгляду, а саме для вирішення питання про прийняття зустрічної позовної заяви Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська торгово-промислова компанія" про стягнення пені та штрафу у сумі 9 591 847,08 грн за договором поставки товару з монтажем № ВДТ922-313/3-21 від 03.11.2021.

Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

03.11.2021 Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" (покупець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровська торгово-промислова компанія" (постачальник) уклали договір поставки товару з монтажем № ВДТ 922-313/3-21 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця стрілу та елементи надбудови екскаватора ЕК 11/70 (далі - товар) (код 43640000-1 відповідно до ДК 021:2015 частини екскаваторів) з монтажем на умовах даного договору, а покупець зобов`язується його прийняти і сплатити за нього грошову суму у строки та в порядку, передбаченому умовами даного договору.

Найменування, номенклатура, асортимент, кількість та ціна за одиницю товару, що буде поставлятись покупцю зазначаються у специфікації (додаток № 1), яка після її підписання є невід`ємною частиною договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до пункту 1.4 договору товар монтується на об`єкті покупця - ремонтний майданчик на кар`єрі № 7 філії «ІГЗК» АТ «ОГХК».

Сторонами у пункті 3.1 Договору погоджено, що постачальник зобов`язується поставити покупцю товар у повному обсязі протягом 210 календарних днів з моменту отримання постачальником заявки покупця та здійснення покупцем першого платежу, передбаченого п. 8.2.1 договору. Постачальник має право на дострокову поставку товару за погодженням з покупцем.

Поставка товару здійснюється постачальником залізничним транспортом у місце поставки за адресою: станція Нова Борова (код станції 346007) Південно-Західної Залізниці на умовах DDP в розумінні термінів Правил Інкотермс-2010 (п. 3.2 Договору).

Відповідно до пункту 3.3 Договору датою поставки товару є дата передачі товару постачальником покупцю відповідно до накладної на відпуск товару (видаткової накладної).

Перехід права власності на товар та перехід ризику випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару від постачальника до покупця відбувається в момент завершення монтажу товару, що підтверджується підписаним сторонами актом виконаних робіт (п. 3.5 Договору).

Постачальник виконує монтаж товару протягом 60 календарних днів з моменту переміщення товару покупцем на ремонтний майданчик на кар`єрі № 7 філії «ІГЗК» АТ «ОГХК». Покупець зобов`язаний повідомити постачальника не пізніше, ніж за 5 робочих днів про планову дату виконання монтажу шляхом відправки електронного листа на електронну пошту постачальника (п. 3.6 Договору).

Факт проведення монтажу товару на об`єкті покупця підтверджується відповідним актом виконаних робіт, підписаним уповноваженими особами та скріпленим печатками (п. 3.7 Договору).

Товар вважається переданим постачальником та прийнятим покупцем за кількістю - на підставі підписаної уповноваженими особами сторін та скріпленої печатками сторін накладної на відпуск товару (видаткової накладної), за якістю - на підставі акту виконаних робіт, підписаним сторонами та скріпленим печатками (п. 7.2 Договору).

Ціна договору становить 26 870 000,00 грн. (з ПДВ) (п. 8.1 Договору).

Вартість за одиницю товару визначена у специфікації. Вартість монтажних робіт врахована у вартості товару та окремо не оплачується покупцем. Вартість товару визначається в національній валюті України - гривні та включає в себе вартість тари та упаковки товару, всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, що сплачуються постачальником, вартість доставки товару до місця поставки, вартість страхування, завантаження, розвантаження та вартість монтажних робіт та всі інші витрати постачальника, пов`язані з виконанням даного договору (п. 8.2 Договору).

Згідно з пунктом 9.1 договору оплата товару здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що зазначений у даному договорі.

Оплата товару здійснюється покупцем наступним чином:

- попередню оплату в розмірі 70% від вартості товару у сумі 15 674 166,67 грн, ПДВ 20% - 3 134 833,33 грн, всього з ПДВ 18 809 000,00 грн покупець здійснює протягом 15 банківських днів з дати отримання рахунку на оплату від постачальника, що виставляється останнім протягом 10 банківських днів з дня отримання заявки від покупця;

- остаточний розрахунок в розмірі 30 % у сумі 6 717 500,00 грн, ПДВ 20% - 1 343 500,00 грн, всього з ПДВ 8 061 000,00 грн сплачується покупцем протягом 20 банківських днів після запуску в експлуатацію та підписання видаткової накладної (акту приймання) (п. 9.2 договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.08.2022 включно, з подальшою його пролонгацією (п. 16.1, 16.2 Договору).

Закінчення строку дії даного договору не звільняє жодну зі сторін від виконання своїх зобов`язань по договору та від відповідальності за його порушення (невиконання та/або неналежне виконання), яке мало місце під час дії даного договору (п. 16.2. Договору).

У специфікації до Договору (додаток № 1 до Договору) сторони погодили найменування товару - стріла кр. 4-1472493 та елементи надбудови екскаватора ЕК11/70 кр. 4-1560118; од. вим. - комплект; ціну за комплект, його загальну вартість з ПДВ у сумі 26 870 000,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, покупець на виконання пункту 3.1 Договору направив на адресу постачальника заявку № 313/2102 від 04.11.2021 та повідомлення № 313/2101 від 04.11.2021 про готовність прийняти товар, а також здійснив попередню оплату у розмірі 18 809 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 16888 від 15.11.2021, № 16827 від 12.11.2021, № 16676 від 10.11.2021, № 16640 від 09.11.2021 та № 16520 від 08.11.2021, що становить 70 % вартості товару.

Зі свого боку, постачальник 26.01.2024 поставив обумовлений сторонами товар на загальну суму 26 870 000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 1 від 26.01.2024. Цього ж дня (26.01.2024) постачальником було поставлено та проведено монтаж стріли кр. 4-1472493, елементів надбудови екскаватора ЕК 11/70 кр. 4-1560118, про що свідчить акт виконаних робіт від 26.01.2024, підписаний обома сторонами без зауважень. При цьому, у даному акті сторони зазначили, що вартість змонтованого комплекту включає його монтаж та складає 26 870 000,00 грн, а підписаний акт виконаних робіт підтверджує факт проведення монтажу товару на об`єкті покупця та перехід права власності на товар від постачальника до покупця з 26.01.2024.

З огляду на вказані обставини у червні 2024 року позивач за первісним позовом звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача за первісним позовом, у якому просив стягнути основний борг в сумі 8 061 000,00 грн за поставлений товар та виконані роботи за Договором, а також нараховані за несвоєчасне виконання вказаного обов`язку інфляційні втрати у сумі 56 507,61 грн та 3 % річних у сумі 61 448,61 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 позовні вимоги за первісним позовом задоволено повністю.

Вказані вище обставини встановлені у рішенні Господарського суду м. Києва у цій справі № 910/6947/24 від 12.11.2024, яке набрало законної сили, а відтак, в силу приписів ч. 4 ст.75 ГПК України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, мають преюдиційне значення та повторного доведення не потребують.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції

Господарський суд міста Києва рішенням від 02.06.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025, у справі № 910/6947/24 зустрічний позов задовольнив частково. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська торгово-промислова компанія" на користь Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" штрафні санкції в сумі 5 000 000 грн 00 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 111 555 грн. 41 коп. В іншій частині зустрічного позову відмовив.

Судові рішення обґрунтовані тим, що відповідно до умов договору та з урахуванням встановлених судом обставин, дата поставки товару за договором була визначена - 13.06.2022. Однак, у зв`язку з наявністю об`єктивних обставин непереборної сили, які фактично унеможливлювали виконання відповідачем за зустрічним позовом зобов`язань щодо поставки у період з 01.03.2022 по 26.10.2022, строк виконання зобов`язання було подовжено на 240 календарних днів, відповідно до п.13.1. договору. Таким чином, остаточна дата поставки товару визначена - 08.02.2023 включно, проте поставку та монтаж товару відповідачем за зустрічним позовом здійснено 26.01.2024.

Відповідачем за зустрічним позовом належним чином не підтверджено факт настання форс-мажорних обставин у період з 26.10.2022 по 26.01.2024, які б об`єктивно перешкоджали виконанню зобов`язання з поставки товару у визначений договором строк. Відповідач не довів причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажором і невиконанням зобов`язання, а після повідомлення заводу-виробника про готовність товару невиконання було зумовлено виключно фінансовими труднощами відповідача за зустрічним позовом, що не є форс-мажорними обставинами за своєю природою.

Суди дійшли висновку, що відповідач за зустрічним позовом, у порушення умов договору, з урахуванням дії об`єктивних обставин непереборної сили, поставку товару здійснив несвоєчасно, чим прострочив виконання зобов`язання на 351 календарний день (з 09.02.2023 по 25.01.2024).

Судом перевірено поданий позивачем за зустрічним позовом розрахунок пені, та з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України, самостійно здійснено розрахунок пені за період з 09.02.2023 по 08.08.2023, сума якої становить 6 609 283,82 грн.

Заявлена позивачем за зустрічним позовом вимога про стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафу в сумі 2 687 000,00 грн визнана обґрунтованою.

Керуючись приписами частини 1 статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України суди дійшли висновку про зменшення розміру штрафних санкцій до 5 000 000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровська торгово-промислова компанія" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі № 910/6947/24, у якій просило скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1 та 4 частини другої статті 287, пункту 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначив про те, що суд апеляційної інстанції застосував норми ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 617 ЦК України без врахування правих позицій висвітлених у постановах: від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14, від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 30.05.2022 року у справі № 922/2475/21, від 02.04.2024 у справі № 910/9226/23.

Порушення норм процесуального права, що є підставою для направлення справи на новий розгляд, у касаційній скарзі обґрунтовано тим, що на думку відповідача за зустрічним позовом суд апеляційної інстанції порушив п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України, а саме не дослідив зібрані у справі докази надані на підтвердження наявності форс-мажорних обставин а саме:

- сертифікат Дніпропетровської ТПП від 19.05.2023 №1200-23-2414 (дата настання - 24.02.2022 та дата закінчення: тривають на 19.05.2023);

- сертифікат Дніпропетровської ТПП від 31.01.2024 №1200-24-0217 (дата настання - 20.05.2023 та дата закінчення - 26.01.2024);

- сертифікат Дніпропетровської ТПП № 1200-22-0470 від 25.07.2022 (виданий ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод»);

- сертифікат Дніпропетровської ТПП № 1200-220538 від 08.08.2022 (виданий позивачу);

- лист ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» № 350/11-599 від 17.01.2025.

Позивач за зустрічним позовом у відзиві на касаційну скаргу просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Розгляд клопотань.

Судом відхилено клопотання представника відповідача за зустрічним позовом про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою. Явка сторін у судове засідання Верховним Судом обов`язковою не визнавалася. Відповідач за зустрічним позовом про час та місце розгляду справи повідомлений, у разі необхідності не був позбавлений можливості направити для участі у судовому засіданні іншого представника або взяти участь у розгляді справи в порядку самопредставництва.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Предметом касаційного оскарження є рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного господарського суду щодо задоволення зустрічних позовних вимог про стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафних санкцій за несвоєчасне виконання ним зобов`язань за договором поставки товару з монтажем.

Відповідач за зустрічним позовом вважає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення статті 617 Цивільного кодексу України та не врахували, що ним належно підтверджено факт настання форс-мажорних обставин у період з 26.10.2022 по 26.01.2024, які об`єктивно перешкоджали виконанню зобов`язання з поставки товару у визначений договором строк, що є підставою для звільнення його від відповідальності, а також вказав на неправильне застосування положень частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України при вирішенні питання про зменшення розміру пені та штрафних санкцій.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, частиною другою статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

У цій справі № 910/6947/24 суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи частково вимоги позивача за зустрічним позовом, виходив з того, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт порушення відповідачем за зустрічним позовом виконання свого обов`язку по поставці та монтажу товару на 351 календарний день (з 09.02.2023 по 25.01.2024), з огляду на що позивач за умовами спірного договору, має право на стягнення пені та штрафу.

Судами встановлено, що визначений позивачем за зустрічним позовом період прострочення поставки товару з 09.02.2023 по 09.08.2023 становить 6 місяців та 1 день, тому, врахувавши приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, розрахунок пені проведено судом за період з 09.02.2023 по 08.08.2023 та визначено, що сума пені становить 6 609 283,82 грн.

Визнано, що вимога про стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафу в сумі 2 687 000,00 грн є обґрунтованою.

Також дослідивши наявні в матеріалах справи докази суду дійшли висновку, що відповідачем за зустрічним позовом належним чином не підтверджено факт настання форс-мажорних обставин у період з 26.10.2022 по 26.01.2024, які б об`єктивно перешкоджали виконанню зобов`язання з поставки товару у визначений спірним договором строк. Відповідач за зустрічним позовом не довів причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажором і невиконанням зобов`язання, а після повідомлення про готовність товару невиконання обов`язку по поставці було зумовлено виключно фінансовими труднощами, що не є форс-мажорними обставинами за своєю природою.

Суди на підставі ст. 223 ГК України, взявши до уваги повне виконання відповідачем за зустрічним позовом своїх зобов`язань з постачання товару за спірним договором та відсутність завданих позивачеві за зустрічним позовом збитків, визнали справедливим, розумним та необхідним зменшити розмір штрафних санкцій до 5 000 000,00 грн.

Відповідач за зустрічним позовом у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції визначив пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України, який обґрунтував неврахуванням судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування статті 617 Цивільного кодексу України, викладених у постановах від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 30.05.2022 року у справі № 922/2475/21, від 02.04.2024 у справі № 910/9226/23, згідно з якими непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

Верховний Суд, оцінивши наведені відповідачем за зустрічним позовом у касаційній скарзі доводи, вважає що вони свого підтвердження не знаходять.

Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з частиною 2 статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" передбачено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності. Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність (див. пункт 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16).

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (аналогічний висновок викладено в пункті 38 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).

Разом з тим форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (схожий правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 в справі № 904/3886/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).

При цьому в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 зазначено, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Водночас у постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 Верховний Суд виснував, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

У свою чергу, в пунктах 75-77 постанови від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала таке:

"Тобто сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу".

З матеріалів справи вбачається, судами встановлено та скаржником не спростовано такі фактичні обставини:

- за умовами спірного договору товар мав бути поставлений та змонтований відповідачем за зустрічним позовом не пізніше не 13.06.2022 (210 календарних днів з моменту отримання позивачем заявки відповідача та здійснення передоплати в розмірі 70 % (15.11.2021);

- з огляду на військову агресію покупець звернувся до постачальника з листом № 313/361 від 12.03.2022, у якому просив проінформувати про орієнтовну дату поставки товару. У відповідь постачальник у листі № 214/22 від 17.03.2022 зазначив, що для виконання спірного договору було залучено ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод», яке є єдиним виробником обладнання, що є складовою об`єкту поставки, проте ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» законсервоване, у зв`язку з чим не здійснює жодної діяльності, що унеможливлює виконання постачальником зобов`язань за спірним договором, у зв`язку з впливом форс-мажорних обставин;

- листом № 02/15 від 15.08.2022 постачальник надав покупцю сертифікати Дніпропетровської ТПП про настання обставин непереборної сили: № 1200-22-0470 від 25.07.2022 (виданий ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод») і № 1200-220538 від 08.08.2022 (виданий ТОВ «Дніпровська торгово-промислова компанія»), які засвідчують, що з 01.03.2022 і станом на дати їх видачі тривають обставини непереборної сили, які впливають на виконання договорів: між ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» і відповідачем за зустрічним позовом № 23/42-21 від 14.06.2021 щодо виготовлення та поставки запчастин до екскаватора (стріла 4-1472493, елементи надбудови ЕК 11/70 4-1560118) протягом 7 місяців після отримання 50% авансу до 12.06.2022, а також між позивачем та відповідачем № ВДТ 922-313/3-21 від 03.11.2021 щодо поставки та монтажу того ж товару протягом 210 днів з моменту отримання заявки й оплати до 12.06.2022;

- листом № 350/315 від 26.10.2022 ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» повідомив відповідача за зустрічним позовом про готовність товару до відвантаження;

- відповідач за зустрічним позовом листом № 048/07 від 07.11.2022 повідомив покупця про виготовлення в повному обсязі комплекту продукції, проте зазначив, що здійснити оплату за продукцію та отримати товар від виробника у повному комплекті не має змоги у зв`язку з відсутністю фінансової можливості, та просив відповідача розглянути питання щодо дострокової оплати за продукцію згідно договору у розмірі 8 061 000,00 грн, а також врахувати положення воєнного стану в Україні.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність у діях постачальника вини в порушенні строків виконання договору поставки з монтажем від 03.11.2021, з огляду на існування форс-мажорних обставини, які перешкоджали відповідачу за зустрічним позовом виконати свої зобов`язання перед покупцем з поставки товару за спірним договором, та тривали з 01.03.2022 (дата призупинення виробництва ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод») по 26.10.2022 (дата повідомлення ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» про готовність товару до відвантаження), тобто 240 календарних днів. Починаючи з 07.11.2022 (дата листа постачальника про готовність товару до відвантаження) відповідачем за зустрічним позовом самостійно визнано припинення дії будь-яких об`єктивних та незалежних від нього перешкод для виконання ним своїх зобов`язань.

Верховний Суд вважає, що судом апеляційної інстанції правильно враховано загальні висновки щодо застосування положень статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", зокрема викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17. Висновки судів попередніх інстанцій ґрунтується на оцінці наявних у справі доказів в їх сукупності.

Постановлені у справі судові рішення не суперечать наведеним скаржником у касаційній скарзі постановам Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 30.05.2022 року у справі № 922/2475/21, від 02.04.2024 у справі № 910/9226/23, оскільки за викладеними в них висновками форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність таких обставин у справі № 910/6947/24 відповідачем за зустрічним позовом не доведено.

Щодо доводів касаційної скарги відповідача за зустрічним позовом про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норми частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Схоже правило міститься в частині третій статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм Господарського та Цивільного кодексів України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, зокрема, з таких підстав, якщо: належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміром неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення стороною порушення та/або його наслідків тощо.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18 та в ін.).

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначити конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність боржника тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20).

Верховний Суд також зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2019 у справі № 923/536/18, від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, від 06.09.2019 у справі № 914/2252/18, від 14.07.2021 у справі № 916/878/20 та ін.).

Саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (правові висновки Верховного Суду у постановах від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 02.06.2021 у справі №5023/10655/11 (922/2455/20) та ін).

Цієї позиції притримується і Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, зазначивши, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Отже, під час здійснення касаційного перегляду судових рішень, в яких судами реалізовувалися дискреційні повноваження, перед судом касаційної інстанції ставляться наступні питання: чи належно суд вмотивував рішення; чи не є воно свавільним (довільним), нераціональним, не підтвердженим доказами або ж помилковим щодо юридичних фактів; чи не є судове рішення необ`єктивним або явно несправедливим, тобто таким, що порушує баланс інтересів сторін. Вказані обставини обумовлені межами здійснення касаційного перегляду визначеними статтею 300 ГПК, відповідно до яких, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, при цьому не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази

У цій справі суди попередніх інстанцій оцінили наявні у матеріалах справи докази, та виходячи з того, що прострочення відповідачем за зустрічним позовом виконання зобов`язання з постачання товару підтвердилося, що є підставою для застосування штрафних санкцій, визначених у пункті 11.2. договору, дійшли висновку про необхідність зменшити їх розмір до 5 000 000,00 грн. Суд апеляційної інстанції надав оцінку доводам відповідача за зустрічним позовом, наведеним ним в апеляційній скарзі, та зазначив, що сам лише факт відсутності в матеріалах справи доказів понесення позивачем за зустрічним позовом збитків через неналежне виконання відповідачем свого обов`язку не може бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій. Зазначив, що відповідачем зміни до договору в частині строків поставки товару на вносились, хоча він у добровільному порядку уклав додаткові угоди яким збільшив строки постачання ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» продукції, яка в свою чергу підлягала поставці покупцю.

Користуючись своїми дискреційними повноваженнями суди попередніх інстанцій зменшили розмір заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій на 48 %, що не може свідчити про неврахування інтересів відповідача при вирішенні спору.

Суд відхиляє доводи скаржника про те, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не врахували правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.05.2018 року у справі № 908/1453/14, від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22.

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

У кожній із наведених скаржником справ судами здійснювалася оцінка та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу та встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, після чого вирішувалося питання про наявність підстав для зменшення розміру неустойки, що є правом суду, та реалізується судом на власний розсуд та за внутрішнім переконанням, у кожному конкретному випадку.

Крім того, у постанові від 04.05.2018 року у справі № 908/1453/14 наведені скаржником висновки стали підставою для відмови у зменшенні заявленого до стягнення розміру пені.

У той час, як постанова від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 обумовлена встановленням обставин того, що відповідач не виконав договірне зобов`язання перед позивачем з виконання робіт, вартість яких складає 1 427 880 грн 00 коп. тоді як заявлена у спірних правовідносинах сума відповідальності за таке порушення складає 5 240 319 грн 60 коп., тобто у 3,67 рази більше за суму основного/порушеного зобов`язання (вартість порушеного зобов`язання).

Отже, доводи касаційної скарги відповідача за зустрічним позовом зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо фактичної оцінки обставин, встановлених у справі, які покладені в основу судових рішень, тобто, наведені у касаційній скарзі доводи, спрямовані на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Щодо доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме: суд не дослідив надані відповідачем за зустрічним позовом на підтвердження наявності форс-мажорних обставин докази, то вони не мають значення, з огляду на необґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 цього Кодексу.

За таких обставин, перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та про відсутність підстав для скасування рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції.

Висновки Верховного Суду

За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування з підстав, викладених у касаційній скарзі немає.

Судові витрати

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська торгово-промислова компанія» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі № 910/6947/24 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй