ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4495/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Степанюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Хмари Максима Станіславовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю УКРАЇНА-2010 (68001, Одеська обл., Одеський р-н, смт Овідіополь(з), вул. Колісниченка Євгена, буд. 140, )

про стягнення 2401446,07 грн., -

за участю представників сторін: не з`явились

Суть спору: Фізична особа-підприємець Хмара Максим Станіславович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю УКРАЇНА-2010 про стягнення 2401446,07 грн.

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Хмари Максима Станіславовича обґрунтовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю УКРАЇНА-2010 своїх зобов`язань за договором оренди транспортного засобу з екіпажем №20/05/2025 від 20.05.2025.

10.11.2025 за вх.№35615/25 до суду від позивача надійшла заява, в якій позивач просить викласти прохальну частину позовної заяви в наступній редакції, у зв`язку з технічною опискою у прохальній частині позовних вимог при поданні позову, а саме: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю УКРАЇНА-2010 на користь Фізичної особи-підприємця Хмари Максима Станіславовича 2401446,07 грн., з яких: 1676795 грн. заборгованості, 102537,16 грн. пені, 503038,50 грн. штрафу, 119075,41 грн. відсотків річних.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/4495/25; визначено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 03.12.2025 о 14:30.

26.11.2025 за вх.№37635/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який прийнято судом до розгляду та додаткові документи, які долучено судом до матеріалів справи. У поданому відзиві відповідач просить суд у разі прийняття рішення про обґрунтованість позовних вимог, зменшити на 90% суму штрафних санкцій, заявлених до стягнення позивачем та вказує, зокрема, наступне:

- ФОП Хмара М.С. не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення ТОВ УКРАЇНА-2010 строків виконання грошового зобов`язання;

- погоджений сторонами за правилами ст. 625 ЦК України розмір відсотків річних (36% річних), пені а також штрафу у загальному розмірі 724651,07 грн. є надмірно великим у порівнянні з сумою основного боргу - 1676795,00 грн. та періодом прострочки - 2,5 місяці; при цьому, стягнення штрафних санкцій у заявленому розмірі не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання;

- розмір штрафних санкцій є значним для відповідача в порівнянні до його майнового стану та стягнення таких сум негативно вплине на господарську діяльність ТОВ УКРАЇНА-2010, призведе до неможливості виконання зобов`язань перед бюджетом, працівниками, пайщиками, іншими контрагентами;

- ТОВ УКРАЇНА-2010 в 2025 році посіяно культури зернові та зернобобові на посівній площі 1872,90 га, на підтвердження чого надає звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2025 року; до того ж, ТОВ УКРАЇНА-2010 відноситься до переліку підприємств критичної інфраструктури та є важливим для функціонування економіки України; основним видом діяльності відповідача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; на даний час фінансове становище ТОВ УКРАЇНА-2010 є нестабільним, однак підприємство продовжує здійснювати господарську діяльність та надає робочі місця, виплачує заробітну плату, незважаючи на те, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації багато підприємств були вимушені взагалі зупинити свою господарську діяльність; на час воєнного стану працівники підприємства забезпечені правом на бронювання (відстрочку) від мобілізації задля забезпечення його безперервного функціонування; на підтвердження вищенаведеного надає штатний розпис ТОВ УКРАЇНА-2010, відомість розрахунків по заробітній платі, а також витяг щодо заброньованих працівників підприємства; з урахуванням зазначеного вище та інтересів сторін, просить суд врахувати: поведінку ТОВ УКРАЇНА-2010, направлену на поліпшення фінансового положення підприємства, з метою належного виконання взятих на себе зобов`язань; скрутний матеріальний стан відповідача; введення воєнного стану в Україні, що негативно впливає на господарську діяльність відповідача; окрім того, у ситуації, яка склалась, навіть невелике зменшення судом розміру штрафних санкцій буде відігравати значну роль для подальшої господарської діяльності підприємства.

27.11.2025 за вх.№37870/25 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом до розгляду. У поданій відповіді на відзив позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та вказує, зокрема, наступне:

- станом на 27.11.2025 визнана відповідачем основна заборгованість у сумі 1676795,00 грн. в добровільному порядку не погашена;

- в період з серпня по листопад 2025 року 90% посівних площ уже мали бути зібрані, як наслідок могли бути реалізовані, що спростовує доводи відповідача про скрутний фінансовий стан; за таких обставин, основна заборгованість виникла у серпні 2025 року і за цей час могла бути погашена; з урахуванням принципів розумності та справедливості, а також того, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, позивач не вбачає правових підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, а відповідачам не доведено, що даний випадок є винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу.

- зменшення розміру пені на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

28.11.2025 за вх.№38023/25 до суду від позивача надійшла заява про участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка ухвалою суду від 01.12.2025 задоволена судом.

У підготовчому засіданні 03.12.2025 судом у протокольній формі прийнято до розгляду заяву позивача за вх.№35615/25.

Ухвалою суду від 03.12.2025 закрито підготовче провадження у справі №916/4495/25 та призначено справу до розгляду по суті в засіданні суду на 24.12.2025 о 10:30. У судовому засіданні 24.12.2025 судом у протокольній формі винесено ухвалу у порядку ст. 202 ГПК України про відкладення судового засідання на 23.01.2026 о 12:30. Судове засідання 23.01.2026 о 12:30 не відбулось на підставі акту Господарського суду Одеської області від 22.01.2026, складеного керівником апарату і відповідальними працівниками суду із засвідченням того факту, що в будівлі суду сталась розгерметизація системи опалення і наступне різке охолодження повітря в адміністративній будівлі, у зв`язку з чим з 22.01.2026 до усунення відповідних несправностей було призупинено як реєстрацію вхідної кореспонденції, так і проведення призначених судових засідань. Ухвалою суду від 26.01.2026 судове засідання призначено на 11.02.2026 о 15:20.

10.02.2026 за вх.№4861/26 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення та додаткові документи, які долучено судом до матеріалів справи. У поданих поясненнях позивач додатково вказує, зокрема, що:

- до відзиву не долучено жодного доказу, який би засвідчував: скрутний фінансовий стан відповідача (не надано ані балансу, ані банківської виписки), як наслідок позивач самостійно надає інформацію про фінансовий стан;

- станом на 10.02.2026 основна заборгованість за договором складає 1676795,00 грн., тобто не погашена ні на гривню (з моменту коли строк оплати за надані послуги настав 26.08.2025 до 10.02.2025 пройшло 5,5 місяців), отже ступінь виконання складає 0,0%.

У судове засідання 11.02.2026 сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 12 січня 2026 року №40/2026, затвердженим Законом України від 14.01.2026 №4757-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб.

Справа №916/4495/25 розглядається судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.

Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з воєнним станом, про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло.

У відповідності до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

В судовому засіданні 11.02.2026 господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 11.02.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

20.05.2025 між Фізичною особою-підприємцем Хмарою Максимом Станіславовичем (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю УКРАЇНА-2010 (орендар, відповідач) укладений договір оренди транспортного засобу з екіпажем №20/05/2025.

Відповідно до п.1.1 договору у порядку та на умовах, визначених цим договором та згідно статті 805 Цивільного кодексу України орендодавець зобов`язується передати орендареві в строкове платне користування зернозбиральний комбайн/ни з жаткою/ми для збирання урожаю (далі - техніка), а також зобов`язується забезпечити своїми силами їх управління та технічну експлуатацію під керуванням екіпажу (водія), а орендар зобов`язується прийняти техніку орендодавця та сплачувати орендодавцеві орендну плату за її використання.

Згідно з п.3.1 договору техніка з екіпажем надається в оренду терміном до 15 липня 2025 року включно з моменту прийняття його за актом приймання-передачі, який підписується сторонами та скріплюється печатками; строк оренди може бути продовжений за згодою сторін, що оформляється відповідною додатковою угодою до цього договору.

За п.п. 4.1-4.5 договору сторони погодили, що розмір орендної плати становить 5583720,00 (п`ять мільйонів п`ятсот вісімдесят три тисячі сімсот двадцять) гривень на дату укладення даного договору; остаточний розмір орендної плати за оренду сільськогосподарської техніки вказується в акт виконаних робіт до договору оренди; акт виконаних робіт (послуг) оформляється та підписується по закінченню оренди; орендна плата сплачується в безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця протягом 30 (тридцять) банківських днів з дати підписання сторонами акту виконаних робіт (послуг) (оренда техніки); орендодавець оформляє і направляє орендарю акт виконаних робіт (послуг) в строк до 5-ти днів по закінченню оренди; орендар протягом 2 (двох) робочих днів, з дня отримання двох примірників акту виконаних робіт (послуг), зобов`язаний направити орендодавцю один підписаний примірник акту виконаних робіт (послуг) або надати мотивовану відмову від підписання акту виконаних робіт (послуг); підписаний обома сторонами акт виконаних робіт (послуг) є підставою для розрахунків між сторонами і являється невід`ємною частиною цього договору; загальна вартість даного договору не обмежується та складається із загальної суми проведених орендарем оплат на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт (послуг) (оренда техніки) протягом строку дії цього договору.

Відповідно до п.п. 8.1-8.5 договору сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором встановленому умовами цього договору, а також нормами чинного законодавства України; у разі порушення орендодавцем терміну передачі техніки в оренду понад 7 (сім) календарних днів, орендар має право вимагати з орендодавця сплати штрафу в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок); у випадку порушення орендарем строків оплати оренди орендар сплачує орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла за період на який вона нараховується) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати; у випадку порушення орендарем строків оплати оренди більше 30 (тридцяти) днів орендар сплачує орендодавцеві штраф у розмірі 30 (тридцяти) відсотків від загальної суми боргу; у випадку невиконання орендарем зобов`язань щодо оплати оренди у відповідності до умов цього договору, орендар, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь орендодавця компенсаційний платіж в розмірі 36,00% річних, які нараховуються на загальну суму простроченої оплати; для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст. 625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Згідно з п.12.1 договору договір вступає в силу з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2025 року, а в частині проведення розрахунків - до моменту проведення остаточних розрахунків; закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії.

Додаток №1 до договору №20/05/2025 визначає: перелік техніки; строк оренди: з 20.05.2025 по 15.07.2025; розмір орендної плати: 1676795 грн.

20.05.2025 між Фізичною особою-підприємцем Хмарою Максимом Станіславовичем (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю УКРАЇНА-2010 (орендар, відповідач) підписаний акт приймання-передачі до договору оренди транспортного засобу з екіпажем №20/05/2025, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове платне володіння та користування перелічену у акті сільськогосподарську техніку.

15.07.2025 між Фізичною особою-підприємцем Хмарою Максимом Станіславовичем (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю УКРАЇНА-2010 (орендар, відповідач) підписаний акт приймання-передачі до договору оренди транспортного засобу з екіпажем №20/05/2025, відповідно до якого орендар повернув, а орендодавець прийняв з тимчасового платного володіння та користування перелічену у акті сільськогосподарську техніку.

В матеріалах справи наявний підписаний та скріплений печатками обох сторін акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000376 від 15.07.2025 по договору №20/05/2025 на суму 1676795 грн.

Також в матеріалах справи наявні надані відповідачем документи:

- штатний розпис ТОВ УКРАЇНА-2010;

- відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

- звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2025 року ТОВ УКРАЇНА-2010;

- журнал-ордер і відомість по рахунку 661 Розрахунки за заробітною платою за 01.05.2025-25.11.2025.

Позивачем також надано до суду роздруківки з сайту Опендатабот щодо ТОВ УКРАЇНА-2010 із посиланням на зазначені відомості фінансових показників відповідача.

У позовній заяві позивачем наведено розрахунки заявлених до стягнення сум, а саме:

- кінцевий строк оплати за актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000376 від 15.07.2025: 26.08.2025, а тому основний борг становить 1676795 грн.

- пеня в розмірі 102537,16 грн. (за період з 27.08.2025 по 06.11.2025);

- штраф згідно з п.8.4 договору: 1676795 х 30% = 503038,50 грн.;

- 36% річних в розмірі 119075,41 грн. (за період з 27.08.2025 по 06.11.2025).

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди транспортного засобу з екіпажем №20/05/2025 від 20.05.2025 щодо повної та своєчасної сплати орендної плати за використання техніки стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з п.п. 5,6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов?язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку; зобов?язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов?язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Положеннями п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов?язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов?язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: баланс імовірностей (balance of probabilities) або перевага доказів (preponderance of the evidence); наявність чітких та переконливих доказів (clear and convincing evidence); поза розумним сумнівом (beyond reasonable doubt). Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні Європейського суду з прав людини Серявін та інші проти України (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п.30, від 27 вересня 2001 року).

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, умови укладеного договору №20/05/2025 від 20.05.2025 та позиції сторін, господарський суд дійшов висновку, що позивачем доведено належне виконання з його боку своїх зобов`язань за договором, натомість порушення відповідачем норм законодавства та умов договору в частині не здійснення сплати оренди сільськогосподарської техніки за підписаним актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000376 від 15.07.2025 по договору №20/05/2025 на суму 1676795 грн. у строк, встановлений договором, докази такої сплати матеріали справи не містять, а тому є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню заявлені Фізичною особою-підприємцем Хмарою Максимом Станіславовичем позовні вимоги про стягнення з відповідача 1676795 грн. основного боргу.

Іншого відповідачем не доведено.

Щодо заявлених до стягнення пені, штрафу та 36% річних, господарський вказує наступне.

Як було встановлено судом, умовами договору передбачено, зокрема, що: у випадку порушення орендарем строків оплати оренди орендар сплачує орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла за період на який вона нараховується) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати; у випадку порушення орендарем строків оплати оренди більше 30 (тридцяти) днів орендар сплачує орендодавцеві штраф у розмірі 30 (тридцяти) відсотків від загальної суми боргу; у випадку невиконання орендарем зобов`язань щодо оплати оренди у відповідності до умов цього договору, орендар, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь орендодавця компенсаційний платіж в розмірі 36,00% річних, які нараховуються на загальну суму простроченої оплати; для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст. 625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Приймаючи до уваги умови укладеного між сторонами договору, а також встановлені судом обставини допущення відповідачем порушення умов договору, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування позивачем неустойки (пеня, штраф) та 36% річних за несвоєчасне виконання відповідачем своїх грошових зобов?язань, розрахунок яких судом перевірено та встановлено їх арифметичну вірність.

Разом з тим, відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено суду клопотання про зменшення розміру пені, штрафу та 36% річних на 90%.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміром неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення стороною порушення та/або його наслідків тощо.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18).

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначити конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність боржника тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20).

Суд також зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2019 у справі №923/536/18, від 10.04.2019 у справі №905/1005/18, від 06.09.2019 у справі №914/2252/18, від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (правові висновки Верховного Суду у постановах від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 02.06.2021 у справі №5023/10655/11 (922/2455/20).

Цієї позиції притримується і Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22, зазначивши, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 Господарського кодексу України і частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 виснувала, що враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено. При цьому, суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми. Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов?язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних. Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення сум пені, штрафу та відсотків річних у цій справі суд:

- враховує, що: матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач або інші особи зазнали збитків у зв`язку із простроченням виконання зобов`язань у спірних відносинах; значний сукупний розмір нарахувань, який становить більше 40% від суми основного боргу; прострочення виконання зобов`язання мало місце під час дії в Україні воєнного стану; відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження майнового стану позивача;

- з іншого боку суд враховує, що: в матеріалах справи відсутні докази дійсного фінансового стану відповідача; господарська діяльність відповідачем здійснюється на власний ризик; відповідачем не подані докази на підтвердження настання для відповідача безпосередньо у спірних правовідносинах форс-мажорних обставин; відповідач при укладенні договору з позивачем на власний розсуд погодився з умовами, які передбачають застосування санкцій за прострочення виконання зобов`язання.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, взявши до уваги характер спірних правовідносин, доводи сторін, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України, зважаючи на правову природу штрафних санкцій та їх основне призначення компенсаційного, а не карального характеру, перевіривши всі доводи сторін і врахувавши всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу, господарський суд з урахуванням вищезазначених висновків Верховного Суду вважає, що у даному випадку наявні обставини, які є підставою для застосування положень ст. 551 ЦК України та зменшення розміру пені та штрафу на 50%. Разом з тим, господарський суд не вбачає підстав для зменшення розміру нарахованих 36% річних, оскільки відповідач при укладенні договору з позивачем на власний розсуд погодився з умовами, які передбачають застосування саме збільшених (узгоджених) процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України, а тому був обізнаний з такими можливими нарахуваннями у випадку прострочення виконання грошових зобов`язань, які в даному випадку і допустив відповідач.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Хмари Максима Станіславовича та стягнення з відповідача 1676795 грн. основного боргу, 51268,58 грн. пені, 251519,25 грн. штрафу та 119075,41 грн. відсотків річних, в решті позову судом відмовляється.

Господарський суд наголошує, що стягнення з відповідача пені та штрафу у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання, беручи до уваги значний розмір пені та штрафу, заявлений до стягнення позивачем, а тому суд вважає, що зменшення розміру пені та штрафу на 50%, виходячи з обставин даної справи, не призводить до нівелювання значення штрафних санкцій як відповідальності за порушення виконання зобов`язання та відповідає співмірності і загальним засадами цивільного законодавства.

Доводи позивача про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки не приймаються судом до уваги з підстав, викладених вище. Разом з тим, відповідачем також не доведено наявності можливості зменшення штрафних санкцій та відсотків річних на 90%.

Іншого сторонами не доведено.

Інші доводи сторін не створюють підстав для іншої оцінки судом спірних правовідносин.

Інші наявні в матеріалах справи докази вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.9 ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви через систему Електронний суд покладаються на відповідача як на сторону, з неправильних дій якої виник спір.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Хмари Максима Станіславовича - задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю УКРАЇНА-2010 (68001, Одеська обл., Одеський р-н, смт Овідіополь(з), вул. Колісниченка Євгена, буд. 140, ) на користь Фізичної особи-підприємця Хмари Максима Станіславовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 1676795 /один мільйон шістсот сімдесят шість тисяч сімсот дев`яносто п`ять/ грн. основного боргу, 51268 /п`ятдесят одну тисячу двісті шістдесят вісім/ грн. 58 коп. пені, 251519 /двісті п`ятдесят одну тисячу п`ятсот дев`ятнадцять/ грн. 25 коп. штрафу, 119075 /сто дев`ятнадцять тисяч сімдесят п`ять/ грн. 41 коп. відсотків річних та 28817 /двадцять вісім тисяч вісімсот сімнадцять/ грн. 35 коп. судового збору.

3.В решті позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 23 лютого 2026 р.

Суддя Ю.С. Бездоля