ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/2987/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового Меленчук Т.М.

розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Арутюняна Кероба Лендрушовича від 10.02.2026р. вх. №ГСОО 2-201/26 по справі №916/2987/25

За позовом: Акціонерного товариства ДТЕК Одеські електромережі (65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, 28 Б; )

До відповідача: Фізичної особи-підприємця Арутюняна Кероба Лендрушовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

Про стягнення 571299,89 грн.

Представники:

Від позивача: Калініченко С.М., довіреність

Від відповідача: Ковальчук О.М., ордер

Встановив: Акціонерне товариство ДТЕК Одеські електромережі звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Арутюняна Кероба Лендрушовича про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію в сумі 490458,84 грн., 3% річних нарахованих на заборгованість в розмірі 13812,48грн., інфляційних втрат нараховані на заборгованість в розмірі 67028,57грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.10.2025р. позовну заяву Акціонерного товариства ДТЕК Одеські електромережі задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Арутюняна Кероба Лендрушовича на користь Акціонерного товариства ДТЕК Одеські електромережі заборгованість за необліковану електричну енергію у розмірі 490458 грн. 84 коп., 3 % річних у розмірі 13812 грн. 48 коп., інфляційні втрати у розмірі 67028 грн. 57 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6855 грн. 60коп.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026р. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Арутюняна Кероба Лендрушовича залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Одеської області від 06.10.2025 у справі №916/2987/25 залишено без змін.

10.02.2026р. до Господарського суду Одеської області від Фізичної особи-підприємця Арутюняна Кероба Лендрушовича надійшла заява вх. №ГСОО 2-201/26 по справі №916/2987/25 про розстрочення виконання судового рішення.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.02.2026р. прийнято до розгляду заяву Фізичної особи-підприємця Арутюняна Кероба Лендрушовича від 10.02.2026р. вх. №ГСОО 2-201/26 по справі №916/2987/25 та призначено розгляд заяви на "23" лютого 2026р. о 11:45. Повідомлено учасників справи про розгляд заяви, що відбудеться 23.02.2026р. о 11:45.

23.02.2026р. до суду представником позивача надано заперечення.

В обґрунтування поданої заяви, заявником було зазначено суду, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, платником єдиного податку 2-ої групи та представником малого бізнесу в Україні, державі, що потерпає від значних соціально-економічних та гуманітарних наслідків, внаслідок воєнних дій.

За твердженнями відповідача, основний вид економічної діяльності відповідача 01.46 Розведення свиней та відповідно до звітної податкової декларації платника єдиного податку за 2025 рік, загальна сума доходу за звітний (податковий) період становила 120500,00 грн.

Фактичний прибуток відповідача був ще менший, якщо вирахувати витрати на виробництво. З початку війни, собівартість розведення худоби зросла майже вдвічі в результаті коливання курсу національної валюти, а також через зниження попиту, підвищення цін на кормовий раціон, ветпрепарати, зростання витрати на утримання худоби. Звертаємо увагу суду, що середній строк вирощування поросят на продаж (забійних кондицій 100 110 кг) становить 5 6 місяців (приблизно 160- 180 днів). Вартість дорослої свині живою вагою в Україні становить переважно 62 100 грн. за 1 кг. А найвигідніші періоди для продажу свиней весна (березень-травень) та початок осені (вересень), коли попит для відгодівлі поросят найвищий, а ціни можуть бути вдвічі вищими, ніж узимку.

Тобто, як вказує відповідач, йому потрібно пройти практично піврічний цикл вигодовування та вирощування поросяти для отримання прибутку. При цьому, зважаючи на виробничі потужності відповідача (невелика ферма), складні гуманітарні умови, низьку минулорічну дохідність, відповідачу доведеться неодноразово повторити згаданий цикл задля погашення заборгованості перед позивачем.

Отже, оскільки прибутковість від діяльності залежить саме від вирощування та продажі свиней, так як іншою діяльністю відповідач не займається, то вказані обставини свідчать про критичний стан платоспроможності відповідача на теперішній час.

За посиланням відповідача, арешт коштів відповідача та негайне звернення стягнення на кошти боржника у виконавчому провадженні з великою вірогідністю не буде сприяти ефективному відновленню та може порушити господарську діяльність відповідача, оскільки останній буде позбавлений можливості виконання взятих на себе господарських зобов`язань, та відповідно, отримання доходу задля, в тому числі, погашення існуючої заборгованості перед позивачем.

Також відповідачем було зазначено суду, що він не ухиляється від виконання судового рішення, а лише вказує на неможливість погашення наявної заборгованості за судовим рішенням перед позивачем одним платежем.

Надаючи заперечення, позивачем було зазначено суду, що доводи позивача у заяві про розстрочення виконання судового рішення про те, що у відповідача зважаючи на наведені обставини відсутня можливість погашення наявної заборгованості за судовим рішення перед позивачем одним платежем, не відповідають дійсності.

Суд, розглянувши заяву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, що підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З аналізу вказаної норми права вбачається, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.12.2022 у справі №910/11949/21.

У зв`язку з тим, що розстрочка продовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочення виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..., а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Так, у пункті 40 рішення від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" Суд зазначив, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки чи розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, враховуючи, що необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.11.2022 у справі №904/5819/20, від 20.10.2022 у справі №910/3782/21, від 07.07.2021 у справі №916/2620/20, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Таким чином, обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Як з`ясовано судом, наразі за боржником обліковується борг на підставі рішення суду у розмірі 571299,89 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 6855,60 грн.

Судом було надано оцінку наданим заявником доказам у сукупності та визнано їх такими, що підтверджують викладені відповідачем обставини, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку щодо можливості задоволення заяви.

На спростування доводів позивача, суд зазначає, що надання розстрочки виконання судового рішення надасть боржнику можливість поступового погашення присуджених до стягнення сум без значного одноразового фінансового навантаження, а стягувачу - можливість реального отримання грошових коштів частками із певним інтервалом у часі.

При цьому, суд звертає увагу, що передбачена процесуальним законом можливість розстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань та виконання безспірних вимог стягувача, проте, надає сторонам можливість врегулювати фінансові питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін, а саме: для боржника - загроза неможливості подальшого виконання своїх зобов`язань, а для стягувача - загроза можливості неотримання одразу протягом тривалого часу присудженої до стягнення суми коштів.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви відповідача та вважає за необхідне розстрочити виконання рішення суду у даній справі про стягнення з відповідача боргу у розмірі 571299,89грн. на 5 місяців рівними платежами.

Керуючись ст.ст. 331, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Заяву Фізичної особи-підприємця Арутюняна Кероба Лендрушовича від 10.02.2026р. вх. №ГСОО 2-201/26 по справі №916/2987/25 задовольнити частково.

2.Розстрочити виконання рішенням Господарського суду Одеської області від 06.10.2025р. (заборгованість за необліковану електричну енергію у розмірі 490458 грн. 84 коп., 3 % річних у розмірі 13812 грн. 48 коп., інфляційні втрати у розмірі 67028 грн. 57 коп. загалом 571299,89 грн. на 5 (п`ять) місяців, а саме:

- до 28.02.2026р. 114259,97 грн.

- до 31.03.2026р. 114259,98 грн.

- до 30.04.2026р. 114259,98 грн.

- до 31.05.2026р. 114259,98 грн.

- до 30.06.2026р. 114259,98 грн.

3.В іншій частині заяви відмовити.

Повну ухвалу складено 23 лютого 2026 року.

Ухвала набирає законної сили 23 лютого 2026 року та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повної ухвали.

Суддя Д`яченко Тетяна Геннадіївна