ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2026 р. Справа №909/281/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів О.І. Матущак,

Н.М. Кравчук

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» б/н від 19.10.2025 (вх. №01-05/3059/25 від 20.10.2025)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.09.2025 (повний текст рішення складено 29.09.2025, суддя Стефанів Т.В)

у справі № 909/281/25

за позовом заступника керівника Івано-Франківської окружної прокуратури

в інтересах держави в особі Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області

до відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс»

про стягнення шкоди заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в сумі 132 725, 03 грн

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Івано-Франківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області звернуся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий фонд» про стягнення шкоди заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в сумі 132 725 грн 03 коп.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 17.09.2025 позов заступника керівника Івано-Франківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» про стягнення шкоди заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в сумі 132 725 грн 03 коп. задоволено повністю. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» (, вул. Собранецька, буд. 156, м. Ужгород, Ужгородський район, Закарпатська обл., 88017) на користь Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області (Івано-Франківська область, Івано-Франківський район, селище Богородчани, вул. Шевченка, 66 ) - 132 725 (сто тридцять дві тисячі сімсот двадцять п`ять) грн 03 коп. шкоди заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд зазначив про те, що розмір завданої шкоди розраховано позивачем вірно на підставі Додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 відповідно до такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, враховуючи зазначене Господарський суд Івано-Франківської області дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, 20.10.2025, через систему «Електронний суд», Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» (відповідач) подало до суду апеляційну скаргу б/н від 20.10.2025 (вх.№01-05/3059/26 від 20.10.2025), в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.09.2025 року у справі №909/281/25 та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення на думку скаржника не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також апелянт стверджує, що на його думку матеріалами судової справи дійсний розмір збитків не доведено.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Фактичні обставини справи.

Івано-Франківською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000012 від 03.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України за фактом незаконної порубки лісу невстановленими особами в кварталі 32 виділах 1, 2, 3 Богородчанського лісництва в адміністративних межах Богородчанської селищної ради, що відноситься до ДП «Солотвинське лісове господарство» (на даний час філії «Осмолодське лісове господарство» ДСГП «Ліси України») у загальній кількості 10 сироростучих дерев різних порід та 9 сухостійних дерев різних порід.

Відповідно до Акту огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства №1, проведеного за участю майстра лісу Богородчанського лісництва від 01.04.2021 виявлено незаконну рубку 10 сироростучих дерев , а саме: 4-х дерев породи осика діаметром (56х50) 53 см., (48х29) 38см., (46х31) 38 см., (34х29) 32см., 3 дерев породи дуб діаметром (28х27) 27 см., (48х45) 46 см., (26х26) 26 см. та 3 дерев породи бук діаметром (42х35) 38 см., (44х46) 45 см., (54х48) 50 см., загальною кубомасою 8,81 куб. м., що заподіяло шкоду у розмірі 89329,47 грн.

Актом огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства №2, проведеного за участю майстра лісу Богородчанського лісництва від 01.04.2021, встановлено незаконну рубку 9 сухостійних дерев, а саме: 2-х дерев породи осика діаметром (50х30) 40 см., (52х49) 50 см., 6-ти дерев породи дуб діаметром (48х47) 48 см., (35х22) 29 см, (29х35) 32 см., (25х27) 26 см., (34х33) 34 см., (39х43) 41 см. та 1-го дерева породи бук діаметром (24х33) 28 см., загальною кубомасою 6,85 куб. м., що заподіяло шкоду у розмірі 35659,58 грн.

Вказаний факт незаконної порубки 19 дерев різної породи та стану у кварталі 32, виділах 1, 2, 3 Богородчанського лісництва також зафіксований у протоколі огляду місця події від 07.05.2021, що проведений слідчим СВ відділення поліції №2 (смт. Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в області за участю майстра лісу Богородчанського лісництва ДП «Солотвинське лісове господарство» Рогіва В. М. та помічника лісничого Богородчанського лісництва ДП «Солотвинське лісове господарство» Дмитріва В. В.

Під час досудового розслідування кримінального провадження №0000012 від 03.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи, що проведена Івано-Франківським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, складено висновок експерта №1196/21-28 від 13.07.2021 та встановлено розмір шкоди заподіяної внаслідок незаконної порубки 19 дерев різних порід та стану у кварталі 32 виділах 1, 2, 3 Богородчанського лісництва на території ДП «Солотвинське ЛГ» в сумі 132725,03 грн.

Особу, яка здійснила незаконну порубку дерев, у ході досудового розслідування кримінального правопорушення не встановлено.

Таким чином, внаслідок вчинення невстановленими особами в кварталі 32, виділах 1, 2, 3 Богородчанського лісництва, що відноситься до ДП «Солотвинське ЛГ», у загальній кількості 19 дерев заподіяно збитки навколишньому природному судовищу на загальну суму 132725,03 грн.

Особу, яка здійснила незаконну порубку дерев, у ході досудового розслідування кримінального правопорушення не встановлено, тому збитки, завдані інтересам держави, мають бути відшкодовані постійним лісокористувачем в особі ДП «Солотвинське лісове господарство».

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань ДП «Солотвинське лісове господарство» () припинено.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реформування управління лісової галузі» від 07.09.2022 № 1003, утворено Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (код 44768034) та приєднано до нього спеціалізовані державні лісогосподарські підприємства, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів.

Згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 18.10.2021 № 648 «Про припинення державного підприємства «Солотвинське лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» припинено ДП «Солотвинське лісове господарство» шляхом реорганізації, а саме приєднання до Державного підприємства «Осмолодське лісове господарство» ().

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України №920 від 28.10.2022 припинено Державне підприємство «Осмолодське лісове господарство» з , шляхом реорганізації, а саме приєднання до Державного спеціалізованого господарства «Ліси України» (). Також цим наказом визначено, що правонаступником прав та обов`язків ДП «Осмолодське лісове господарство» є ДСГП «Ліси України».

26 грудня 2022 року наказом ДСГП «Ліси України» №117 утворено філії ДП «Ліси України», серед яких і філія «Осмолодське лісове господарство» ДСГП «Ліси України».

У подальшому, наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 09.01.2023 № 60 «Про затвердження передавального акту державного підприємства «Осмолодське лісове господарство» затверджено передавальний акт, яким передано активи та пасиви ДП «Осмолодське лісове господарство» на баланс ДП «Ліси України», в тому числі і речові права на земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні ДП «Осмолодське лісове господарство».

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України №239 від 09.01.2023 за філією «Осмолодське лісове господарство» закріплено майно, права та обов`язки, які передані за вказаним передавальним актом.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань Філія «Осмолодське лісове господарство» є відокремленим підрозділом державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу 45123920.

Таким чином, правонаступником майна, прав та обов`язків ДП «Солотвинське лісове

господарство» є ДСГП «Ліси України» в особі Філії «Осмолодське лісове господарство» ДСГП «Ліси України».

Відповідно до п. 10.5.6. Положення про філію «Осмолодське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», затвердженого наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 28.12.2022 №133, зазначено, що їй надано право виступати відповідачем у судах всіх інстанцій, з усіма правами, наданими законом відповідачу.

Враховуючи вищенаведене, обов`язок щодо відшкодування шкоди, заподіяної невиконанням покладених на ДП «Солотвинське лісове господарство» обов`язків та допущенням незаконної порубки, внаслідок якої лісу заподіяна шкода на суму 132725,03 грн, має бути покладено на його правонаступника ДСГП «Ліси України» в особі філії «Осмолодське лісове господарство» ДСГП «Ліси України».

За змістом ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, на момент звернення до суду із позовною заявою, філія «Осмолодське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» була діючою, хоча наказом ДП «Ліси України» від 18.10.2024 №1873 прийнято рішення про її припинення шляхом закриття.

31.03.2025 філія «Осмолодське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» припинила свою діяльність остаточно із виключенням відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

На підставі наказу ДП «Ліси України» від 18.10.2024 року №1873 «Про припинення філії «Осмолодське лісове господарство» державного спеціалізованого підприємства «Ліси України» прийнято рішення про припинення філії «Осмолодське лісове господарство» шляхом її закриття.

Вказаним наказом з поміж іншого передбачено, що всі документи філії «Осмолодське лісове господарство» підлягають переданню філії «Карпатський лісовий офіс».

Наказом ДП «Ліси України» від 31.12.2024 № 2340 затверджено передавальні акти, в тому числі філії «Осмолодське лісове господарство» про передачу активів та пасивів, матеріалів лісовпорядкування та документів до філії «Карпатський лісовий офіс» (код ВП 45554542, вул. Собранецька,156, м. Ужгород).

З 31 грудня 2024 року всі права та обов`язки щодо ведення лісового господарства та охорони лісу, зокрема на території Осмолодського лісництва, віднесено до компетенції філії «Карпатський лісовий офіс», адреса місцезнаходження якої є місто Ужгород Закарпатської області.

.

Частинами 2, 3 ст. 1 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

В силу ч. 1 ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Згідно з ст. 9 ЛК України у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку. Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 16 ЛК України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. У постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи (ч. 1, 2 ст. 17 ЛК України).

Зважаючи на доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини апелянта, колегія суддів зазначає, що не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.

Відтак, в даних правовідносинах визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев, при цьому не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев, при цьому не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування.

Беручи до уваги все вищезазначене, апелянт не виконав обов`язків, покладених на нього законодавством з охорони лісу, що призвело до незаконної рубки лісу та завдання шкоди.

При цьому, зважаючи на доводи апелянта щодо того, що саме апелянтом виявлено незаконну порубку лісу та скеровано матеріали в правоохоронні органи, варто зазначити, що вказане не нівелює обставин порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків. Крім того, зважаючи на такі твердження апелянта, останній не навів будь-якої норми Закону чи практики Верховного Суду, котра б вказувала на звільнення відповідача від відповідальності у разі самостійного звернення з такого факту до правоохоронних органів.

Згідно пункту 2.5 Інструкції з оформлення органами Державного комітету лісового господарства України матеріалів про адміністративне правопорушення, затвердженої наказом Держкомлісу №262 від 31 серпня 2010 року, виявлення та фіксація порушень лісового законодавства є обов`язком посадових осіб органів лісового господарства, а не функцією з охорони та збереження лісового фонду.

Під час досудового розслідування кримінального провадження №0000012 від 03.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи, що проведена Івано-Франківським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, складено висновок експерта №1196/21-28 від 13.07.2021 та встановлено розмір шкоди заподіяної внаслідок незаконної порубки 19 дерев різних порід та стану у кварталі 32 виділах 1, 2, 3 Богородчанського лісництва на території ДП «Солотвинське ЛГ» в сумі 132725,03 грн.

Також колегія суддів щодо заперечення апелянтом вищезазначеної суми збитків зазначає те, що скаржником не подано доказів на спростування саме тієї суми збитків, що зазначена в експертному висновку. Також, колегією суддів не беруться до уваги доводи скаржника щодо висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі №907/449/22, оскільки у справі, що розглядається, та в наведеній скаржником справі різні фактичні обставини, що не свідчить про різне застосування одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах. Верховний Суд у постанові від 24.01.2024 у справі №907/449/22встановив, що для обчислення розміру шкоди було взято за основу відомості незаконно зрубаних дерев складені інспектором, в яких зазначені, порода дерева та діаметри пнів, проте, у вказаних відомостях відсутня інформація про ознаку зрубаних дерев(сухості чи сироростучі), що унеможливлювало правильний розрахунок заподіяної шкоди, що є протилежним справі що переглядається колегією суддів Західного апеляційного господарського суду.

Щодо твердження апелянта про не проведення перевірок Державною екологічною інспекцією, то варто зазначити, що відсутність складеного Державною екологічною інспекцією акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства та припису про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, не спростовує встановленого вказаними вище доказами факту незаконної рубки дерев невстановленими особами на земельній ділянці лісового фонду, охорону та захист якої зобов`язаний був забезпечити саме відповідач (апелянт), як постійний лісокористувач.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та користування лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому неважливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

Аналогічний висновок, викладений і у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі від 9 серпня 2018 року №909/976/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 серпня 2018 року в справі №920/1293/16, від 19 вересня 2018 року в справі №925/382/17, від 9 грудня 2019 року у справі №906/133/18, від 20 лютого 2020 року в справі №920/1106/17, від 30 листопада 2021 року у справі №926/2174/20.

Апелянт як постійний користувач лісу не дотримався нормативно визначених правил щодо збереження лісу.

Недотримання нормативно визначених правил збереження лісу є протиправною формою поведінки в результаті якої була проведена рубка дерев у лісовому масиві Богородчанського лісництва. Наслідком протиправної поведінки апелянта є шкода, заподіяна лісу в результаті проведення вирубки дерев не призначених у рубку. Така шкода перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з протиправною поведінкою скаржника, адже її заподіяння зумовлено невиконання ним обов`язкових умов щодо збереження лісу.

Вина скаржника у здійсненні незаконної рубки дерев презюмується та ним не спростована, адже відповідно до пунктів 1,2 частини другої статті 19, пункту частини першої статті 64 Лісового кодексу України він як постійний користувач лісу не виконав свого обов`язку щодо здійсненні охорони лісу від незаконних рубок та дотримання правил і норм використання лісових ресурсів. Відтак, апелянт як постійний користувач несе цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства, що мало наслідком незаконну порубку дерев.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що апелянт, як постійний лісокористувач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних вирубувань на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування третіми невстановленими особами.

Щодо твердження апелянта про невірно визначеного позивача по справі та спосіб виконання рішення суду колегія суддів вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності українського народу від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

У відповідності до приписів ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Згідно вимог ст. 142 Конституції України природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування. Територіальна громада сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ст. 1 ЛК України ліси є її національним багатством. Усі ліси на території України, незалежно від форми власності, становлять лісовий фонд України і перебувають від охороною держави.

При цьому судом першої інстанції було встановлено та досліджено колегією суддів, що територія кварталу 32 виділу 1, 2, 3 Богородчанського лісництва ДП «Солотвинське лісове господарство», на даний час ДГСП «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» відноситься до Богородчанської територіальної громади.

Враховуючи викладене, шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки деревини, завдана місцевому бюджету Богородчанської селищної ради, а факт невідшкодування такої призводить до недоотримання коштів місцевим бюджетом, що порушує інтереси територіальної громади та не могла залишатися без реагування органами прокуратури.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЛК України постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; вести первинний облік лісів; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства.

Основними завданнями державної лісової охорони, в силу ст. 90 ЛК України, є здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства та забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

Положеннями ст. 63 ЛК України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 64 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 105 ЛК України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Статтею 107 ЛК України визначено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність; підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами. зокрема, незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту.

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 86 ЛК України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього кодексу.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. При цьому для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідно довести наявність усіх елементів складу правопорушення: протиправність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою; вину.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи, вина завдавача шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Верховний Суд у своїх постановах при вирішенні спорів про стягнення з постійних лісокористувачів шкоди, заподіяної самовільною порубкою дерев, зокрема від 20.12.2018 у справі № 924/12/18, від 07.06.2019 у справі № 914/1960/17, від 09.08.2018 у справі № 909/976/17, від 20.12.2018 у справі № 909/1193/17, від 22.07.2019 у справі № 909/374/18 неодноразово вказував, що, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника.

Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача(апелянта) у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди. З огляду на зазначене, позиція відповідача щодо обов`язку позивача доводити, які саме були порушені обов`язки (не конкретизовано) останнього та які норми чинного законодавства України у сфері ведення лісового господарства були порушені з боку апелянта не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 1.1. Положення Філія «Карпатський лісовий офіс» є відокремленим підрозділом ДСГП «Ліси України».

Відповідно до Положення метою діяльності Філії є ведення на землях лісового господарства, охорони, захисту, невиснажливого раціонального використання відтворення лісів.

Предметом діяльності Філії є забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

Згідно з п. 3.1. Положення Філія є відокремленим підрозділом Підприємства, який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені Підприємства та в його інтересах, здійснює делеговані Підприємством функції відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Підприємства.

Відповідно до п. 7.8. Положення, Філія здійснює свою господарську діяльність на земельних ділянках, які знаходяться у постійному користуванні Підприємства, оренді або інших речових правах.

Таким чином, апелянт Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" є постійним лісокористувачем, тому, з урахуванням приписів ст. 19 ЛК України зобов`язаний забезпечувати охорону та захист лісів.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій задля збереження та охорони лісів та недопущення самовільної рубки дерев на території лісового фонду, що переданий йому у користування.

Судом першої інстанції встановленота досліджено колегією суддів Західного апеляційного господарського суду, що в порушення вимог природоохоронного законодавства скаржник, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконної порубки 19 дерев різних порід та стану у кварталі 32 виділах 1, 2, 3 Богородчанського лісництва на території ДП «Солотвинське ЛГ» в сумі 132725,03 грн.

Системний аналіз ст. 19, 63, 64 ЛК України свідчить, що обов`язок стосовно забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних порубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Отже, скаржник як постійний лісокористувач не забезпечив охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустив самовільну вирубку лісу, чим заподіяв матеріальну шкоду лісовому фонду України.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні спору про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини правопорушника (особа вважається винною якщо не доведе відсутності своєї вини), тоді як апелянтом не надано суду жодного доказу, які б свідчили про вчинення ним дій задля збереження та охорони лісів та недопущення самовільної рубки дерев на території лісового фонду, що переданий йому у користування. Між бездіяльністю скаржника та завданою шкодою існує причинний зв`язок, відсутності вини апелянта не доведено.

Відповідно до вимог ст. 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" частина грошових стягнень за порушення норм і правил охорони навколишнього природного середовища та шкода заподіяна порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища спрямовується до спеціально створених фондів охорони навколишнього природного середовища у відповідних місцевих бюджетах за місцем заподіяння екологічної шкоди, а відтак - до фондів органів місцевого самоврядування, в адміністративних межах яких розташовані земельні ділянки, де здійснювались незаконні поруби лісових ресурсів.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Івано- Франківської області від 17 вересня 2025 року у справі №909/281/25.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст.86, 236, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ :

1.Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України в особі філії «Карпатський лісовий офіс» б/н від 19.10.2025 (вх. №01-05/3059/25 від 20.10.2025) - залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.09.2025 у справі № 909/281/25 залишити без змін.

3.Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя О.І. Матущак