ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2026 р. Справа№ 910/6622/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Демидової А.М.

за участю:

секретаря судового засідання Лукінчук І.А.,

представників сторін:

від позивача: Бондар О.О. (в залі суду),

від відповідача: Халимон С.В. (в залі суду),

розглянувши апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 (повний текст складено 13.10.2025)

у справі № 910/6622/25 (суддя Князьков В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі»

про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - Компанія) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі» (далі - Товариство) 16 606 748,50 грн заборгованості, 527 726,07 грн інфляційних втрат та 537 734,60 грн 3% річних.

На обґрунтування заявлених вимог Компанія посилається на порушення Товариством своїх обов`язків за договором про надання послуг з передачі електричної енергії в частині своєчасного проведення розрахунків за надані послуги.

27.08.2025 Компанія подала заяву про зменшення позовних вимог, у якій просила стягнути з Товариства 406 707,16 грн інфляційних втрат та 514 641,09 грн 3% річних; просила повернути судовий збір в сумі 201 010,33 грн.

Позиції учасників справи.

Товариство проти заявлених до нього вимог заперечило та повідомило, що після звернення Компанії до суду з позовною заявою у цій справі здійснило оплату послуг за договором, на підтвердження чого надало до матеріалів справи платіжні інструкції №4079832 від 08.07.2025 на суму 22 375,01 грн, №4079830 від 08.07.2025 на суму 323 325,49 грн, №4017685 від 28.05.2025 на суму 3 188 168,76 грн, №4036201 від 09.06.2025 на суму 1 486 044,66 грн, №4053748 від 18.06.2025 на суму 1 486 044,66 грн, №4053748 від 18.06.2025 на суму 1 486 044,66 грн, №4068044 від 27.06.2025 на суму 1 232 085,52 грн, №4079831 від 08.07.2025 на суму 9 089 061,54 грн. Також Товариство зазначило про неправильність застосованої позивачем методології розрахунку інфляційних втрат.

24.09.2025 у системі «Електронний суд» Товариство сформувало заяву про відстрочення виконання рішення по справі на 12 місяців.

На обґрунтування заяви Товариство послалося на запровадження воєнного стану в Україні. Товариство зазначило, що на території міста Києва воно є власником та експлуатує абсолютну більшість електричних мереж у межах міста, а отже, значення господарської діяльності Товариства для забезпечення нормальної життєдіяльності населення та економіки столичного регіону нашої країни, яка четвертий рік поспіль перебуває в стані воюючої, без перебільшення надважливе і в силу об`єктивних причин товариство не може бути замінене іншим суб`єктом господарювання. Товариство зауважило на тому, що ворог з території Російської Федерації постійно здійснює обстріли енергетичної інфраструктури України. Тому, кошти, які Товариство отримує під час здійснення своєї господарської діяльності, а також накопичені резерви, що мають цільове призначення, скеровуються в першу чергу на відновлення і ремонт електричних мереж та на підготовку до наступного осінньо-зимового періоду. Негайне виконання рішення матиме наслідком арешт рахунків Товариства, що в свою чергу може створити загрозу настання негативних невідворотних наслідків для енергозабезпечення столиці України та Київського регіону.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 позов Компанії до Товариства про стягнення інфляційних втрат в сумі 406 707,16 грн та 3% річних в розмірі 514 641,09 грн задоволено частково. Стягнуто з Товариства на користь Компанії 471 437,19 грн 3% річних, 406 237,28 грн інфляційних втрат та 10 532,09 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Відстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 по справі №910/6622/25 на 12 місяців до 08.10.2026. Повернуто Компанії з Державного бюджету України судовий збір в сумі 201 010,33 грн, сплачений згідно платіжної інструкції №АУ-4305 від 06.06.2025 на суму 212 066,51 грн.

Суд здійснив перевірку розрахунку позивача та встановив, що цей розрахунок містить арифметичні помилки.

Розглянувши заяву Товариства про відстрочення виконання рішення у справі на 12 календарних місяців, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для її задоволення, що не порушить балансу інтересів обох сторін і ніяким чином не призведе до нівелювання гарантій виконання правозахисної функції держави. Суд врахував необхідність забезпечення інтересів населення на початку опалювального сезону з огляду на потенційні ризики неможливості оперативного відновлення пошкоджених мереж через відсутність обігових коштів для закупівлі обладнання для заміни і ремонту пошкодженого електрообладнання, перебої з відновлення пошкоджених, в т. ч. ракетними обстрілами мереж та об`єктів енергетики, зриву діяльності відповідача по плановому та аварійному ремонтах трансформаторних підстанцій, кабельних ліній електропередач, нестабільного електрозабезпечення, або повної його відсутності, які фактично у місті Києві забезпечуються саме Товариством.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2025, Компанія звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмовлених позовних вимог Компанії та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Компанії в повному обсязі. Також скаржник просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення заяви про відстрочення виконання рішення та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства відмовити в повному обсязі. Стягнути з Товариства на користь Компанії судові витрати.

Оскаржуючи рішення в частині відмови у стягненні з Товариства 43 203,90 грн 3% річних, 469,88 грн інфляційних втрат та 524,09 грн судового збору, скаржник зазначає, що вважає це рішення незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Позивач зазначає, що врахував інфляційну складову за травень 2025 року (прострочення з 16 по 31 число місяці) та за червень 2025 року (прострочення склало весь місяць з 1 по 30 число); розрахунок: інфляційна складова травня 2025 = 101,3; інфляційна складова червня 2025 = 100,8; сукупний індекс інфляції = 102,1; 22 375,01 х 102,1/100 - 22 375,01 = 469,88 грн. Компанія робить висновок, що наведене свідчить про дотримання нею методики розрахунку інфляційних втрат, на який посилався суд першої інстанції. Апелянт також зазначає, що незрозумілим для нього є порядок власного розрахунку суду при обчисленні 3% річних, на який він посилається, з яких складових і в якій частині виведена сума задоволена судом частково.

Заперечуючи проти задоволення судом заяви Товариства про відстрочення виконання рішення, Компанія зазначає, що відповідач не довів факт неможливості виконання рішення чи його істотне ускладнення.

Позиції учасників справи.

Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог Компанії заперечує та наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.

30.10.2025 до апеляційної інстанції надійшло клопотання від представника Компанії Тєплової В.С. про доручення платіжної інструкції №AU.sud-9536 від 29.10.2025 до матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2025 заяву судді Корсака В.А. про самовідвід від розгляду справи №910/6622/25 за апеляційною скаргою Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 у справі №910/6622/25 задоволено. Відведено суддю Північного апеляційного господарського суду Корсака В.А. від розгляду справи №910/6622/25. Матеріали справи № 910/6622/25 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 ГПК України.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Владимиренко С.В., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6622/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 до надходження матеріалів справи №910/6622/25.

13.11.2025 матеріали справи №910/6622/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 у справі №910/6622/25. Розгляд справи призначено на 17.12.2025.

У судовому засіданні 17.12.2025 колегія суддів протокольно оголосила перерву до 18.02.2026 на підставі ст. 216 ГПК України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2026 справа №910/6622/25 передана на розгляд колегії у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданової С.О., Демидова А.М. (у зв`язку з відпусткою судді Владимиренко С.В.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 прийнято апеляційну скаргу Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 у справі №910/6622/25 до провадження у визначеному складі суду.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Компанія є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100% акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 №73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 року №829-р "Про погодження перетворення Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у приватне акціонерне товариство".

Компанія є правонаступником майна, всіх прав та обов`язків Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" відповідно до ст. 108 ЦК України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 року №802, п. 3.2 статуту Компанії.

Компанія виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії (п. 55 ч. 1 ст. 1, ст. 33, абз. 2 п. 8 розділуЗакону України «Про ринок електричної енергії»).

Згідно з п. 10. ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з передачі.

Відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи передачі надає послуги, зокрема, з передачі електричної енергії учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії. Типовий договір про надання послуг з передачі електричної енергії затверджується Регулятором.

Порядок укладання таких договорів визначається Кодексом системи передачі.

Регулятором на ринку електричної енергії є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), правовий статус якої визначений у ст. 1, 2 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг".

Кодекс системи передачі затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики від 14.03.2018, із подальшими змінами.

Згідно з абз. 14 п. 5.3 Кодексу СП, між ОСП та Користувачем, який є (або планує стати) учасником ринку електричної енергії, укладається один договір про надання послуг з передачі електричної енергії, який є додатком 6 до цього Кодексу, сукупно за всіма видами діяльності цього Користувача на ринку електричної енергії.

Договір про надання послуг з передачі електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається на підставі типової форми договору, який затверджується Регулятором та є додатком 6 до Кодексу СП (п. 5.5 Кодексу системи передачі).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Наказом №549 від 03.10.2023 Компанії затверджено умови договору про надання послуг з передачі електричної енергії, в п. 1 якого визначено, що умови договору набувають чинності з 01.01.2024.

Товариств подано Компанії заяву-приєднання від 03.11.2023 до договору про надання послуг з передачі електричної енергії, у якій надано письмову згоду на приєднання до умов договору.

Листом №01/60219 від 09.11.2023 Компанія підтвердила приєднання Товариства до умов договору з 01.01.2024, отже, між сторони уклали договір про надання послуг з передачі електричної енергії з датою акцептування 01.01.2024 та ідентифікатором № 0539-02041-ПП.

Наказами Компанії №742 від 22.12.2023, №343 від 07.06.2024 внесено зміни, якими затверджено умови договору в новій редакції.

Згідно з п. 2.1 договору ОСП безперервно надає послугу з передачі електричної енергії, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 6.2 договору користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду (календарного місяця) згідно із такою системою платежів і розрахунків:

1 платіж - до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду;

2 платіж - до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду;

3 платіж - до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.

Згідно з п. 6.4 договору користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів приймання-передачі послуги, наданих ОСП, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі.

Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в системі управління ринком, що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку.

Оплату вартості послуги після коригування обсягів та вартості послуг користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі Послуги (включно) або Акт прийманняпередачі послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно).

Акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання-передачі Послуги та рахунки у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники акта приймання-передачі послуги та/або акта коригування до актів приймання-передачі послуги в паперовій формі, підписані власноручним підписом зі свого боку.

Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 робочих днів з дня їх отримання Користувачем.

Згідно з пп.1 п. 7.1 договору, ОСП має право своєчасно та в повному обсязі отримувати своєчасну плату за надану послугу.

Відповідно до пп. 2 п. 9.3 договору користувач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за цим договором.

У січні 2024 року - березні 2025 року ОСП надав Товариству послуги та надсилав відповідні рахунки, зокрема для оплати поетапної вартості послуг, а також акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання-передачі послуги за січень 2024 року - грудень 2024 року.

Станом на дату звернення Компанією до суду з позовною заявою у цій справі виставлені за період січень 2024 року - лютий 2025 року Товариство рахунки та акти приймання-передачі послуги оплатив з порушення строку виконання зобов`язань; надану у період березень 2025 року послугу на суму 16 261 048,00 грн Товариство не оплатило. Також Товариство не оплатило 323 325,49 грн за актом коригування до акта приймання-передачі за січень 2025 року та 22 375,01 грн за актом коригування до акта приймання-передачі за серпень 2024 року.

Після звернення Компанії до Господарського суду міста Києва з позовом у цій справі Товариство у повному обсязі оплатило послуги за вказаний вище період.

З огляду на обставини порушення Товариством строків здійснення розрахунків за надані за період січень 2024 року - лютий 2025 року послуги, Компанія нарахувала та заявила до стягнення з Товариства 406 707,16 грн інфляційних втрат та 514 641,09 грн 3% річних.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Колегія суддів відзначає, що жодна із сторін у цій справі не заперечує встановлені місцевим судом обставини справи та не оскаржує рішення суду в частині, якою закрито провадження у справі.

Звертаючись з апеляційною скаргою Компанія не погоджується з відмовою у задоволенні її вимог про стягнення з Товариства 43 203,90 грн 3% річних, 469,88 грн інфляційних втрат та 524,09 грн судового збору.

Скаржник зауважує, що при здійсненні перерахунку інфляційних втрат, суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення посилався на ту ж методику розрахунку, яку використовувала Компанія, однак не зазначив як саме ця методика була Компанією порушена та не зазначив жодного мотиву і підстав здійснення такого перерахування. Компанія вважає, що вона дотрималася методики розрахунку інфляційних втрат, на яку посилався суд першої інстанції.

Компанія зазначає, що врахувала інфляційну складову за травень 2025 року (прострочення з 16 по 31 число місяці) та за червень 2025 року (прострочення склало весь місяць з 1 по 30 число) і інфляційне нарахування за цей період складає 469,88 грн.

Щодо розрахунку 3% річних Компанія зазначає, що з судового рішення не зрозуміло, яку саме помилку, на думку суду, вона допустила здійсненні розрахунку. Незрозумілим Компанії є порядок власного розрахунку суду при обчисленні 3% річних, на який суд посилається, з яких складових і в якій частині виведена сума задоволена судом частково.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 виснувала, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Нарахування на суму боргу 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Щодо заявлених Компанією нарахувань суд зазначає, що умови договору в їх сукупності дають підстави для висновку, що оплата планової вартості послуги і остаточний розрахунок за фактичний обсяг послуги по суті є одним і тим самим зобов`язанням із сплати послуги, що надається у відповідному розрахунковому періоді, а розподіл такого обов`язку на окремі платежі у часі (попередня оплата, остаточний розрахунок) не створює умов для припинення існування таких частин зобов`язання. Як наслідок, невиконане зобов`язання із сплати кожного чергового планового платежу існує у часі з моменту його виникнення і не припиняється по закінченню розрахункового місця, а підлягає виконанню в межах проведення розрахунку за фактичний обсяг наданих послуг.

Таким чином, оскільки умовами договору визначено порядок розрахунків за надану послугу як поетапну передоплату планової вартості послуг та визначено порядок оплати за актом приймання-передачі послуги, то невиконання або неналежне виконання користувачем як зобов`язання зі сплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання зі сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з нормами ст. 611 ст. 625 ЦК України.

Саме в такому порядку місцевий суд здійснив розрахунок 3% річних і апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині.

Щодо розрахунку інфляційних нарахувань апеляційний суд зазначає, що перевірив наявний у матеріалах справи розрахунок, в т.ч. за травень та за червень 2025 року (у апеляційній скарзі Компанія зазначає, що врахувала інфляційну складову за травень 2025 року (прострочення з 16 по 31 число місяці) та за червень 2025 року (прострочення склало весь місяць з 1 по 30 число)), про які зазначає Компанія у апеляційній скарзі.

Суд встановив, що, як свідчить наявний у матеріалах справи розрахунок, Компанія заявила до стягнення інфляційні нарахування на суми 22 375,01 грн, 323 325,49 грн, 7 991 319,21 грн, 16 261 048,00 грн та 8 523 003,90 грн.

В апеляційній скарзі Компанія оскаржує відмову у задоволенні вимог про стягнення 469,88 грн інфляційних, нарахованих на суму 22 375,01 грн (прострочення з 16 по 31 число травня 2025 року - весь червень з 1 по 30 число 2025 року).

Колегія суддів зазначає, що в оскаржуваному рішенні відсутня конкретна інформація щодо періоду нарахування інфляційних, за який не підлягає задоволенню, а тому суд здійснює повну перевірку поданого Компанією розрахунку.

Інфляційні нарахування на суму 22 375,01 грн за визначений у наявному в матеріалах справи розрахунку період 16.05.2025-07.07.2025 за розрахунком апеляційного суду склали 179,00 грн (https://ips.ligazakon.net/calculator/ff, долучено до матеріалів справи), в той час як у розрахунку Компанія заявила 469,88 грн.

За результатами перевірки розрахунку інфляційних нарахувань на суму 7 991 319,21 грн за визначений у розрахунку період 16.03.2025-07.04.2025 колегія суддів встановила, що інфляційне збільшення у цьому випадку становить 0,00 грн (https://ips.ligazakon.net/calculator/ff, долучено до матеріалів справи), в той час як у розрахунку Компанія заявила 119 869,79 грн.

Інфляційні нарахування на суму 323 325,49 грн за період 16.05.2025-08.07.2025 за розрахунком апеляційного суду склали 2 586,60 грн (https://ips.ligazakon.net/calculator/ff, долучено до матеріалів справи), в той час як у розрахунку Компанія заявила 6 789,84 грн.

Колегія суддів також вважає правомірним нарахування Компанією 211 393,62 грн за період 16.04.2025-27.05.2025 на суму 16 261 048,00 грн та 68 184,03 грн за період 28.03.2025-07.07.2025 на суму 8 523 003,90 грн.

Отже, за розрахунком апеляційного суду обґрунтованим є нарахування 282 343,25 грн інфляційних.

Колегія суддів, вирішуючи питання щодо розміру інфляційних нарахувань, які належить стягнути з Товариства, враховує, що Товариство рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржує та контррозрахунок таких вимог не подавало. Апеляційний суд також враховує принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), який відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги (постанови Верховного Суду від 24.05.2023 у справі №179/363/21, від 21.06.2023 у справі №757/42885/19-ц, від 23.11.2023 у справі №466/725/20 та ін.).

За таких підстав у сукупності колегія суддів вважає, що розмір інфляційних нарахувань, які підлягають до стягнення з Товариства на користь Компанії, становить 406 237,28 грн, як це зазначив суд першої інстанції у резолютивній частині свого рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині, що стосується відстрочення виконання рішення, апеляційний суд зазначає таке.

Під час розгляду справи по суті Товариство подало заяву про відстрочення виконання рішення по справі на 12 календарних місяців.

Обгрунтування цієї заяви наведено вище за текстом цієї постанови.

Компанія проти задоволення заяви Товариства заперечує та вважає, що Товариство не довело факт неможливості виконання рішення чи його істотне ускладнення. За доводами Товариства, публічно доступна фінансова звітність відповідача (копія балансу за 1 квартал 2025 додається) свідчить, що залишок коштів на рахунках відповідача складає понад 1 539 377 000,00 гривень (показники у фінансовій звітності наводяться у тисячах гривень). Також, згідно з цією звітністю, чистий прибуток товариства за 1 квартал 2025 складає 781 603 000,00 грн, натомість збитки, понесені Товариством, дорівнюють нулю. До того ж, за звітній період 2024 залишок коштів на рахунках відповідача на кінець періоду складав 1 287 904 000,00 грн., а прибуток складав 1 377 912 000,00 грн за нульових збитків.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 18 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст. 326 ГПК України).

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).

Частинами 3, 4 ст. 331 ГПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочення - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Конституційний Суд України у рішенні № 5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначив, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції (ч. 1 ст. 9 Конституції України).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Наразі, надаючи оцінку доводам заявника, суд взяв до уваги, що Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" воєнний стан продовжено і по теперішній час.

В контексті вирішення питання про відстрочення виконання судового рішення суд бере до уваги загальновідомий факт про те, що більша частин атак Російської Федерації приходиться на об`єкти критичної інфраструктури, зокрема, електропостання.

Суд також враховує посилання заявника на те, що на території міста Києва він є власником та експлуатує абсолютну більшість електричних мереж у межах міста, а отже, значення господарської діяльності відповідача для забезпечення нормальної життєдіяльності населення та економіки столиці України.

До того ж, надаючи оцінку запереченням Компанії, зокрема, посиланням на наявність грошових коштів у відповідача для виконання судового рішення, суд також враховує його доводи про те, що кошти, які отримує Товариство під час здійснення своєї господарської діяльності, а також накопичені резерви, що мають цільове призначення, скеровуються в першу чергу на відновлення і ремонт електричних мереж та на підготовку до осінньо-зимового періоду.

Суд першої інстанції у даному конкретному випадку також взяв до уваги ту обставину, що фактично основне зобов`язання перед позивачем є виконаним, а отже, відстрочення виконання рішення суду ніяким чином не призведе до втрат (від знецінення грошових коштів). Колегія суддів вважає це доречним та доцільним.

Крім того, суд врахував, що публікації на офіційному сайті Товариства свідчать про те, що заявник як державна компанія за підтримки уряду України отримує грантові та кредитні грошові кошти від країн Європейського Союзу, які надаються на відновлення пошкодженої енергетичної інфраструктури.

Враховуючи наведене вище у сукупності, беручи до уваги об`єктивні обставини, а саме необхідність забезпечення інтересів населення на початку опалювального сезону, з огляду на потенційні ризики неможливості оперативного відновлення пошкоджених мереж через відсутність обігових коштів для закупівлі обладнання для заміни і ремонту пошкодженого електрообладнання, перебої з відновлення пошкоджених, в тому числі, ракетними обстрілами мереж та об`єктів енергетики, зриву діяльності відповідача по плановому та аварійному ремонтах трансформаторних підстанцій, кабельних ліній електропередач, нестабільного електрозабезпечення, або повної його відсутності, які фактично у місті Києві забезпечуються саме Товариством, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для відстрочення виконання рішення у справі на 12 місяців. Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду та вважає, що це не порушить балансу інтересів обох сторін і ніяким чином не призведе до нівелювання гарантій виконання правозахисної функції держави.

Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСТ ЕКСІМ" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі №910/6868/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі №910/6868/25 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.02.2026.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

А.М. Демидова