ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"13" березня 2026 р. м. Київ Справа № 911/696/26

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю СОЛАР ОІЛ б/н від 12.03.2026 року (вх. №9316 від 12.03.2026) про забезпечення позову відповідно до ч. 2 ст. 136 ГПК України шляхом накладення арешту на грошові кошти

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю СОЛАР ОІЛ звернулось до Господарського суду Київської області з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви відповідно до ч. 2 ст. 136 ГПК України б/н від 12.03.2026 року (вх. №9316 від 12.03.2026 року) шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «ТЛІ» які знаходяться на його рахунках у банківських або інших фінансових установах, в межах ціни позову в розмірі 618758,00 грн.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що ТОВ «СОЛАР ОІЛ» на підставі укладеного з ТОВ «ТЛІ» Договору поставки нафтопродуктів №98 від 12.11.2024 за період з 12.11.2024 по 20.03.2025 здійснювалися поставки нафтопродуктів ТОВ «ТЛІ», що підтверджується відповідними видатковими, товарно-транспортними та податковими накладними. Водночас, ТОВ «ТЛІ» порушено строки виконання грошових зобов`язань, передбачених договором, у зв`язку з чим, за ним виникла заборгованість у сумі 618758,00 грн. про стягнення якої заявник має намір звернутися до Господарського суду Київської області з відповідним позовом.

Як зазначено заявником, аналіз попередніх правовідносин між тими самими сторонами свідчить про реальний ризик ускладнення виконання майбутнього рішення суду. Зокрема, за тим самим договором заявник уже звертався до Господарського суду Київської області, за результатами чого судом видано судовий наказ №911/56/26 від 20.01.2026 про стягнення заборгованості з ТОВ «ТЛІ». Фактичне погашення боргу за судовим наказом відбулося після застосування приватним виконавцем заходів примусового виконання, зокрема, накладення арешту на банківські рахунки боржника.

Зазначені факти, на думку заявника, свідчать про сформовану модель поведінки відповідача, а саме, виконання грошових зобов`язань лише після примусового арешту майна і коштів, що вказує на відсутність наміру добровільно виконувати зобов`язання і створює ризик ускладнення виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, заявник вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову до ухвалення рішення відповідач може здійснити відчуження або перерозподіл коштів на своїх банківських рахунках, що істотно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову. За таких обставин, попередній судовий спір між сторонами, наявність виконавчого провадження та факт виконання відповідачем зобов`язання лише після арешту коштів, на думку заявника, свідчить про існування об`єктивного ризику у разі відсутності заходів забезпечення позову виконання можливого рішення суду може бути суттєво ускладнене або відкладене до моменту застосування примусових заходів.

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у її задоволенні виходячи з такого.

Частиною 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом вищенаведеної норми, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

З урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1).

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 21.03.2018 року у справі №904/5971/17, постанові від 07.06.2018 року у справі №910/23468/17, постанові від 04.06.2018 року у справі №910/23741/17, постанові від 04.05.2018 року у справі №910/339/18.

В поданій заяві про забезпечення позову заявником не наведено доводів на обґрунтування доцільності вжиття заходів забезпечення позову, а лише висловлене припущення щодо ймовірності виникнення обставин, які можуть призвести до невиконання у подальшому судового рішення.

Заявником не надано суду будь-яких документальних доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Припущення заявника, що майно може бути відчужене є безпідставними та такими, що жодним чином не підтверджені належними та допустимими доказами. Зокрема, заявником не наведено доказів, що боржником фактично вчиняються дії щодо відчуження майна, натомість, заявником лише вислове припущення можливого, в майбутньому, відчуження майна боржника.

Судом встановлено, що заявником не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову, зазначених у заяві, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду. Заявником не обґрунтовано необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення боржником будь-яких дій, спрямованих на уникнення виконання рішення у даній справі, та не надано на підтвердження своєї позиції належних та допустимих доказів щодо наявності фактичних обставин, з якими процесуальний закон пов`язує необхідність застосування заходів забезпечення позову. Забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача у майбутньому.

Саме лише посилання в заяві на потенційну загрозу у заявника в ускладненні відновлення порушених прав без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. В заяві про забезпечення позову містяться загальні міркування про загрозу відчуження майна, зокрема, виведення грошових коштів з рахунку боржника, без надання будь-яких доказів та без зазначення фактичних обставин, на підтвердження викладеного в заяві.

Таким чином, заявляючи про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, заявник не навів обставин, з якими законодавство пов`язує необхідність для їх вжиття та не підтвердив їх належними доказами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи викладене, заявником не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено належними доказами, яким чином невжиття заходів до забезпечення позову може призвести до утруднення або до неможливості виконання судового рішення у разі задоволення позову. Згідно ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, зважаючи на необґрунтованість, заява про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю СОЛАР ОІЛ б/н від 12.03.2026 року (вх. №9316 від 12.03.2026) задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 136, 139, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю СОЛАР ОІЛ б/н від 12.03.2026 року (вх. №9316 від 12.03.2026) про забезпечення позову відповідно до ч. 2 ст. 136 ГПК України шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «ТЛІ», які знаходяться на його рахунках у банківських або інших фінансових установах в межах ціни позову в розмірі 618758,00 грн. відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту складення повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.Г. Заєць