ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 910/5234/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.,

за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,

представників учасників справи:

позивача - Лушкін П. Ю.,

відповідача - Станіславчук М. А.,

третьої особи - Рейда О. Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "АНТОНОВ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2025

(суддя Лиськов М. О.)

та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2025

(судді Ходаківська І. П., Демидова А. М., Владимиренко С. В.)

у справі за позовом Приватного закладу освіти Ліцей "Прем`єр",

до Акціонерного товариства "АНТОНОВ",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Акціонерне товариство "Українська оборонна промисловість",

про зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Приватний заклад освіти Ліцей "Прем`єр" (далі - позивач, Ліцей) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "АНТОНОВ" (далі - відповідач, скаржник, АТ "АНТОНОВ") про:

- визнання продовженим договору оренди нерухомого майна від 07.08.2009 № 4421 (зі змінами та доповненнями), який укладений між ДП "АНТОНОВ" та Ліцеєм на строк воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати його припинення чи скасування із застосуванням пільгової орендної плати у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати встановленої договором, на період дії воєнного стану (та три місяці після його завершення);

- зобов`язання АТ "АНТОНОВ", починаючи з лютого 2025 року до набрання судового рішення законної сили, здійснити перерахунок орендної плати за договором оренди від 07.08.2009 № 4421 (зі змінами та доповненнями), із застосуванням пільгової орендної плати у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати встановленої договором, на період дії воєнного стану (та три місяці після його завершення) і надміру сплачену орендну плату зарахувати в рахунок майбутніх платежів з орендної плати.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що укладений сторонами договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 07.08.2009 № 4421, був чинним станом на 24.02.2022 і у зв`язку з цим підпадає під дію постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" (далі - Постанова № 634), тому такий договір вважається автоматично продовженим на період воєнного стану та протягом чотирьох місяців після його припинення чи скасування із застосуванням передбаченої цією постановою пільги (50 % орендної плати на період воєнного стану та три місяці після його завершення).

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

2.1. Відділення ФДМУ (орендодавець) та Ліцей (орендар) 07.08.2009 уклали договір оренди № 4421 нерухомого майна, що належить до державної власності, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно загальною площею 2939,7 м2, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Туполєва, 3 (в тому числі: нежитлові приміщення будівлі (літ. Б) площею 1574,3 м2; нежитлові приміщення будівлі (літ. В) площею 1365,4 м2), що перебуває на балансі Державного підприємства Авіаційного науково-технічного комплексу ім. О.К. Антонова (пункт 1.1) для розміщення приватного навчального закладу (пункт 1.2);

2.2. Відділення ФДМУ, Ліцей (орендар) та ДП "АНТОНОВ" (орендодавець), враховуючи норми Закону України від 03.10.2019 № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна", з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про деякі питання заборгованості підприємств обороно промислового комплексу учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку", листи ДП "АНТОНОВ" від 28.10.2020 № 462/9180-20, 16.02.2021, уклали договір від 16.02.2021 № 4421/04 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна від 07.08.2009 № 4421. Відповідно до пункту 1 договору преамбулу договору від 07.08.2009 № 4421 викладено у новій редакції, зокрема вказано, що ДП "АНТОНОВ" - орендодавець, Ліцей - орендар.

2.3. ДП "Антонов" та Ліцей 08.04.2021 уклали договір від 08.04.2021 № 4421/05 про внесення змін до договору від 07.08.2009 № 4421, про те, що місячна орендна плата, визначена на підставі абзацу четвертого частини сьомої статі 12 Закону, склала 316 203,93 (крім того ПДВ 20% - 63 240,79) з урахуванням індексу інфляції (пункт 9.1); "п. 12 договору від 08.04.2021 № 4421/05 договір оренди діє до 07.03.2024" (пункт 12.1 (3)).

2.4. Відповідно до пункту 12.5 договору від 08.04.2021 № 4421/05, якщо інше не передбачено цим договором, перехід права власності на орендоване майно третім особам не є підставою для зміни або припинення чинності цим договором, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступника), за винятком випадку приватизації орендованого майна орендарем.

2.5. Звертаючись із позовом, позивач зазначає, що до спірних правовідносин при вирішенні питання продовження договору оренди підлягають застосуванню норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та Постанови № 634 і відповідно до підпункту 4 пункту 1 Постанови № 634 нарахуванню підлягає орендна плата у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договором оренди (з урахуванням індексації).

3. Короткий зміст судових рішень

3.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 02.07.2025, залишеним без змін Північним апеляційним господарським судом у постанові від 26.11.2025, позовні вимоги задовольнив.

3.2. Мотивував тим, що позивач належними засобами доказування довів, що його право на продовження договору оренди від 07.08.2009 на період воєнного стану зі зниженою орендною платою (50 %) ґрунтується на чинному законодавстві і належним чином захищається законом. Відмова відповідача виконувати ці умови є протиправною. Отже, право позивача на 50 % орендної плати, встановленої Постановою № 634, зберігається попри реорганізацію орендодавця. Договір оренди від 07.08.2009 продовжує діяти на умовах, що включають пільгову оплату на час воєнного стану. АТ "АНТОНОВ", як правонаступник ДП "АНТОНОВ", зобов`язане виконувати умови договору і застосовувати пільги, передбачені законом на користь Ліцею. Зміна форми власності майна (з державної на корпоративну) за відсутності зміни контролю держави не скасовує нормативно встановлених пільг і не може погіршити становище орендаря без його згоди або прямої законної підстави.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування

4.1. До Верховного Суду від АТ "АНТОНОВ" надійшла касаційна скарга на рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2025, в якій скаржник просить оскаржувані рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

4.2. Скаржник звертається до Верховного Суду з підстав, визначених у частині другій статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у випадках, передбачених пунктами 1, 3 цієї частини статті.

4.3. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, відповідач зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення без урахування правових висновків суду касаційної інстанції, викладених у постановах від 17.07.2024 у справі № 917/730/22, від 14.05.2025 у справі № 907/1164/23 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17, оскільки не врахували особливості правового режиму управління і розпорядження майном АТ "АНТОНОВ", що внесене державою при його утворенні до статутного капіталу товариства відповідно до норм спеціального Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності" та пріоритетність спеціальних норм законодавства над загальними.

4.4. Щодо підстави касаційного оскарження судових рішень у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник вказує на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо:

- застосування частини першої статті 16 та частини другої статті 17 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", абзацу третього частини дев`ятої статті 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а також частини п`ятої статті 3 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" у контексті правовідносин, що склалися у цій справі; правового режиму майна, яке було передане державою як вклад до статутного капіталу акціонерного товариства оборонно-промислового комплексу, утвореного шляхом перетворення державного підприємства відповідно до спеціального нормативно-правового акта - Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", та наслідків такої передачі для збереження або припинення статусу цього майна як об`єкта державної власності;

- співвідношення правового режиму такого майна з чинними договорами оренди, укладеними до корпоратизації державного підприємства, зокрема, щодо питання автоматичного продовження дії договорів оренди після переходу права власності на майно до акціонерного товариства та можливості застосування до таких правовідносин положень Постанови № 634 з огляду на зміну правового статусу власника майна.

5. Позиції інших учасників справи, заяви, клопотання

5.1. Акціонерне товариство "Українська оборонна промисловість" (далі - третя особа, АТ "Українська оборонна промисловість") у відзиві на касаційну скаргу просить її задовольнити, рішення та постанову судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

5.2. Ліцей у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін оскаржувані рішення та постанову судів попередніх інстанцій.

5.3. Скаржник до касаційної скарги додав клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, мотивуючи тим, що справа № 910/5234/25 містить виключну правову проблему, яка полягає у необхідності вирішення питання стосовно встановлення правозастосовчої практики, зокрема, через відсутність правових позиції касаційних судів Верховного Суду різних юрисдикцій щодо застосування частини першої статті 16 та частини другої статті 17 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності" у взаємозв`язку із абзацом третім частини дев`ятої статті 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) та частини п`ятої статті 3 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна".

5.4. Ліцей подав заперечення на клопотання АТ "АНТОНОВ" про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вважаючи, що виключна правова проблема, як і правова невизначеність - відсутні, а має місце зловживання заявником процедурою передачі справи до Великої Палати Верховного Суду.

6. Позиція Верховного Суду

6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

Щодо позовної вимоги про визнання продовженим договору оренди нерухомого майна

6.2. Звертаючись до суду з позовом, позивач просить, зокрема, визнати продовженим договір оренди нерухомого майна від 07.08.2009 № 4421 (зі змінами та доповненнями), укладений ДП "АНТОНОВ" та Ліцеєм на строк воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати його припинення чи скасування, із застосуванням пільгової орендної плати у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договором, на період дії воєнного стану (та три місяці після його завершення).

6.3. Як встановили суди попередніх інстанцій, строк дії договору від 07.08.2009 № 4421 (зі змінами та доповненнями) - до 07.03.2024 включно (відповідно до договору від 08.04.2021 № 4421/05, яким внесені зміни до договору від 07.08.2009).

6.4. Позивач посилається на те, що укладений сторонами договір оренди нерухомого майна від 07.08.2009 № 4421 був чинним станом на 24.02.2022, підпадає під дію Постанови № 634, тому вважається автоматично продовженим на період воєнного стану та протягом чотирьох місяців після його припинення чи скасування.

6.5. Відповідно до пункту 5 Постанови № 634 договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.

6.6. Тобто, наведеною нормою права встановлено автоматичне продовження договорів оренди державного та комунального майна, строк яких закінчується під час дії воєнного стану, починаючи з 24.02.2022, за умови, зокрема, що строк дії відповідних договорів завершується у період воєнного стану.

6.7. Зважаючи на цю норму права, за умови відсутності певних умов щодо непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", такі договори є продовженими в силу Закону, тобто автоматично.

6.8. Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що вимога про визнання продовженим договору опосередковує собою вимогу щодо ухвалення судового рішення, яке безпосередньо й буде підставою для зміни орендних правовідносин (зокрема, у цьому випадку - зміни їх тривалості), як то передбачено приписами частини п`ятої статті 11, статтями 651 та 652 ЦК України. Однак за змістом позовних вимог позивач стверджує , що договір оренди вже є продовженим: в силу закону, а не за рішенням суду, і просить прийняти суд рішення, яким підтвердити це. Тому у частині визнання продовженим договору від 07.08.2009 заявлений у справі позов містить у собі вимогу про встановлення судом факту, що має юридичне значення.

6.9. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц) зауважує, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу. Отже, позовна вимога про визнання договору оренди продовженим (тобто про встановлення факту того, що цей договір є продовженим) є неналежним способом захисту прав та інтересів орендаря.

6.10. Господарські суди відкривають провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

6.11. Спосіб захисту, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися для захисту інтересу в юридичній визначеності лише в разі неможливості захисту позивачем його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21)).

6.12. Передбачений у пункті 1 частини другої статті 16 ЦК України спосіб захисту цивільних прав та інтересів може стосуватися визнання як наявності права, так і його відсутності. Визнання права у позитивному значенні (визнання існуючого права) та у негативному значенні (визнання відсутності права та відповідного йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у юридичній визначеності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.14) та від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункти 54-56)).

6.13. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій помилково вдалися до розгляду по суті вимоги позивача про визнання продовженим договору оренди нерухомого майна, тоді як така вимога, зважаючи на предмет та підстави позовних вимог у цій частині, є встановленням факту, що має юридичне значення. Тому судові рішення у цій частині підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок орендної плати за договором оренди

6.14. В обґрунтування позовної вимоги позивач, із посиланням на підпункт 4 пункту 1 Постанови № 634 зазначає, що орендна плата йому має нараховуватися відповідачем у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договором оренди (з урахуванням її індексації), а тому просить суд зобов`язати відповідача, починаючи з лютого 2025 року до набрання судового рішення законної сили, здійснити перерахунок орендної плати за договором оренди від 07.08.2009 № 4421 (зі змінами та доповненнями).

6.15. У Постанові № 634 (у редакції, яка діяла у період, за який позивач вважає, що мав би здійснювати платежі за пільгою), зазначено про те, що відповідно до Закону України від 01.04.2022 № 2181-IX "Про внесення змін до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Кабінет Міністрів України пунктом 1 постановляє, що на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24.02.2022 або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24.02.2022 або раніше, зокрема, орендарям, крім визначених підпунктами 1-3 цього пункту, орендна плата нараховується у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договором оренди (з урахуванням її індексації).

Звільнення або перерахунок орендної плати відповідно до цього пункту здійснюється без окремого рішення орендодавця (підпункт 5 пункту 1 Постанови № 634).

6.16. Тобто у пункті 1 зазначеної постанови чітко визначено коло орендарів, яким надаються орендні знижки або звільнення на період воєнного стану за договорами оренди державного та комунального майна, а також визначено дати, з яких у відповідних випадках надаються такі орендні знижки або звільнення. При цьому урегульовано, що питання звільнення або перерахунок орендної плати відповідно до цього пункту постанови здійснюється без окремого рішення орендодавця чи будь-якого іншого рішення, зокрема у судовому порядку.

6.17. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

6.18. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

6.19. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

6.20. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

6.21. Колегія суддів зазначає, що в разі, якщо позивач вважає, що згідно підпункту 4 пункту 1 Постанови № 634 він має право на відповідну пільгу щодо сплати орендної плати, то він мав би здійснювати оплату відповідно до наведеної норми права. Оскільки перерахунок орендної плати здійснюється без окремого рішення орендодавця, то і зобов`язання орендодавця здійснити такий перерахунок у судовому порядку відсутнє. Тобто, не можна зобов`язати особу здійснити в примусовому порядку дію, обов`язок з виконання якої не встановлений конкретною нормою права.

6.22. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц). Позивач у позовній вимозі про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок орендної плати зазначає конкретний період - починаючи з лютого 2025 року до набрання судового рішення законної сили. Колегія суддів звертає увагу на те, що такий зміст позовної вимоги позбавлений сенсу, оскільки обмежений певним проміжком часу та передбачає звернення з подібною вимогою у майбутньому (за наявності підстав).

6.23. Крім того, позивач, звертаючись до суду із зазначеною вище вимогою, прагне фактично у такому спорі визнати право на певну пільгу, передбачену законодавством, на яку, як він вважає, має таке право в силу закону. Тому, якщо позивач вважає наявним у нього в силу закону право на відповідну пільгу щодо перерахунку орендної плати, він не позбавлений можливості звернення до суду із позовом про стягнення грошових коштів за відповідним договором за період, за який він вважає було здійснено переплату і під час розгляду такого спору доведенню підлягатиме наявність/відсутність права особи щодо такої пільги.

6.24. Щодо належного способу захисту орендаря колегія суддів також звертає увагу на те, що якщо орендодавець звернувся з позовом до суду з вимогою про стягнення орендної плати в розмірі, з яким орендар не погоджується, то орендар має доводити, що насправді розмір орендної плати є меншим, в цьому судовому процесі. Якщо ж орендодавець вимагає від орендаря сплати орендної плати в розмірі, з яким орендар не погоджується, але орендодавець не звертається до суду з позовом про стягнення коштів, то задля задоволення інтересу у правовій визначеності орендар може звернутися до суду з позовом про відсутність в орендодавця права вимагати сплати орендної плати в розмірі більшому, ніж вважає правильним орендар (mutatis mutandis постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (пункти 32- 34)).

6.25. За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду, обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).

6.26. Оскільки обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові незалежно від інших встановлених судами обставин, з огляду на висновки Європейського суду з прав людини у справах "Проніна проти України", "Руїз Торіха проти Іспанії" (хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент), Верховний Суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам касаційної скарги, враховуючи, що вони стосуються питань, пов`язаних із доведеністю позовних вимог. З цих же підстав клопотання відповідача про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не підлягає розгляду.

7. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

7.1. Пунктом 3 частини першої статті 308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

7.2. Згідно зі статтею 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

7.3. Ураховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові. Касаційна скарга АТ "АНТОНОВ" підлягає задоволенню частково, оскільки підстави, з яких Верховний Суд дійшов висновку про скасування оскаржуваних судових рішень, не були доводами касаційної скарги.

8. Судові витрати

8.1. За змістом частини четвертої статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в позові, а також, враховуючи, що скаржник у касаційній скарзі просив скасувати оскаржувані судові рішення попередніх судових інстанцій з прийняттям нового рішення про відмову у позові, судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної і касаційної скарг, покладається на позивача (7267,20 грн (6056х150%х08) - судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та 9689,60 грн (6056х200%х08) - судових витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги).

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "АНТОНОВ" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Господарського суду міста Києва від 02.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 у справі № 910/5234/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

3. Стягнути з Приватного закладу освіти Ліцей "Прем`єр" (04128, м. Київ, вул. Мрії, буд. 3, ) на користь Акціонерного товариства "АНТОНОВ" (03062, м. Київ, вул. Мрії, буд. 1, ) 16 956 (шістнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн 80 коп. судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

4. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський