ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

18 лютого 2026 року Справа № 926/4236/25

За позовом Приватного акціонерного товариства "Управління виробничо-технологічного комплектування"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест Трейдінг Актив"

про стягнення заборгованості за договором зберігання в сумі 567647,73 грн

Суддя Тинок О.С.

Секретар судових засідань Григораш М.І.

Представники:

від позивача (у режимі ВКЗ) - Сергійчук В.В.

від відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Управління виробничо-технологічного комплектування" звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест Трейдінг Актив" про стягнення заборгованості за договором зберігання в сумі 567647,73 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за договором відповідального зберігання №2 від 15 жовтня 2020 року щодо оплати за надані позивачем послуги зі зберігання порошку неактивованого МП-1 та цементу ПЦ-1-500-Н в сумі 567647,73 грн за період з 01 листопада 2022 року по 30 квітня 2023 року.

Додатково позивач зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 15 березня 2023 року, яке набрало законної сили 13 квітня 2023 року, у справі №910/12141/22 задоволено позов Приватного акціонерного товариства "Управління виробничо-технологічного комплектування" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест Трейдінг Актив" щодо стягнення 1014845,22 грн боргу за надані послуги зі зберігання мінерального порошку неактивованого МП -1 за період з 20 листопада 2021 року по 31 жовтня 2022 року та цементу МП-1-500-Н за період з 15 січня 2022 року по 31 жовтня 2022 року, 45442,80 грн інфляційних втрат, 8207 грн 3% річних. Також позивач посилається на факти (обставини), що були встановлені у вищевказаному рішенні та які на підставі частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають доказуванню під час розгляду справи №926/4236/25.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 грудня 2025 року, справу №926/4236/25 передано на розгляд судді Тинок О.С.

Ухвалою суду від 15 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Засідання призначено на 12 січня 2026 року. Зобов`язано позивачу надати суду належним чином засвідчені копії документів, які додаються до позовної заяви, виготовлені у належній якості (читабельних/повноформатних копіях), а саме: додатки №1, 2, 3 до акту інвентаризації від 24.11.2022 року - до початку судового засідання. Зобов`язано відповідачу надати докази зміни найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемторг" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Еверест Трейдінг Актив" - до початку судового засідання.

31 грудня 2025 року представник позивача через підсистему "Електронний суд" направив до суду клопотання про долучення доказів (вх. №5474), які подаються стороною по справі на виконання вимог ухвали суду від 15 грудня 2025 року.

Ухвалою суду від 12 січня 2026 року відкладено розгляд справи по суті на 26 січня 2026 року (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 14 січня 2026 року).

Ухвалою суду від 26 січня 2026 року відкладено розгляд справи по суті на 09 лютого 2026 року.

30 січня 2026 року засобами поштового зв`язку на адресу суду від громадянина ОСОБА_1 надійшло клопотання з додатками та флешнакопичувачем з проханням долучення останніх до матеріалів справи №926/4236/25. Суд повернув без розгляду означене клопотання.

Представник позивача у судовому засіданні 09 лютого 2026 року позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач явку належного представника у судове засідання 09 лютого 2026 року не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не подано, причини неявки суду не відомі.

Ухвалою суду від 09 лютого 2026 року відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 18 лютого 2026 року.

Про розгляд справи відповідача було повідомлено ухвалами суду, які доставлялися до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест Трейдінг Актив", що підтверджується довідками про доставку від 15 грудня 2025 року (ухвала від 15 грудня 2025 року), від 06 січня 2026 року (ухвала від 06 січня 2026 року), від 13 січня 2026 року (ухвала від 12 січня 2026 року), від 14 січня 2026 року (ухвала від 14 січня 2026 року), від 27 січня 2026 року (ухвала від 26 січня 2026 року), від 10 лютого 2026 року (ухвала від 09 лютого 2026 року).

Водночас уся поштова кореспонденція, направлена судом на юридичну адресу відповідача згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (58032, м. Чернівці, вул. Головна, буд. 246) повернулась до суду з довідками Акціонерного товариства "Укрпошта" з вказаною причиною повернення кореспонденції "Адресат відсутній за вказаною адресою".

Додатково суд направляв копії ухвал від 12 січня 2026 року, від 26 січня 2026 року, від 09 лютого 2026 року засновнику/кінцевому бенефіціарові Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест Трейдінг Актив" - ОСОБА_2 за адресою згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (04086, м. Київ, вул. Теліги Олени, буд. 37-Е, кв. 61). Однак, засновник ОСОБА_2 зазначені ухвали не отримала, оскільки поштова кореспонденція повернулася на адресу суду з довідками Акціонерного товариства "Укрпошта".

Відповідно до статті 232 Господарського процесуального кодексу України видами судових рішень є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Частиною шостою статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

При цьому суд вважає за необхідне зазначає наступне.

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Також суд неодноразово повідомляв Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест Трейдінг Актив" про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на вебпорталі судової влади України на офіційному вебсайті Господарського суду Чернівецької області.

Крім того, відповідач не був позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалами Господарського суду Чернівецької області і визначеними у них датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.

Тобто, судом було вжито усіх необхідних заходів із повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, та відповідач був належним чином повідомлений судом про розгляд спору за його участі.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи, що судом було здійснено всі заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд дійшов висновку про те, що неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника відповідача.

Також, з огляду на те, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався своїми процесуальними правами, суд вважає, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини у справі, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, а також відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень Приватне акціонерне товариство "Управління виробничо-технологічного комплектування" зверталося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест Трейдінг Актив" про стягнення 1068495,02 грн.

Так, рішенням Господарського суду м. Києва від 15 березня 2023 року, яке набрало законної сили 13 квітня 2023 року, задоволено позов Приватного акціонерного товариства "Управління виробничо-технологічного комплектування" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест Трейдінг Актив". Ухвалено стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест Трейдінг Актив" (58032, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Головна, буд 246, ідентифікаційний код 43091625) на користь Приватного акціонерного товариства "Управління виробничо-технологічного комплектування (Київська обл., м. Біла Церква, вул. Січневого Прориву,41-Г, ідентифікаційний код 05408 (один мільйон чотирнадцять тисяч вісімсот сорок п`ять) грн 22 коп. боргу, 45442 (сорок п`ять тисяч чотириста сорок дві) грн. 80 коп. інфляційних втрат, 8207 (вісім тисяч двісті сім) грн 3% річних, а також 16027 (шістнадцять тисяч двадцять сім) грн 43 коп. судового збору.

З тексту вищевказаного рішення також вбачається, що Господарським судом міста Києва встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "Еверест Трейдінг Актив" (код 43091625) було проведено 29 листопада 2022 року державну реєстрацію змін відомостей щодо відповідача, зокрема змінено найменування, місцезнаходження відповідача: з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемторг" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд.102) на Товариство з обмеженою відповідальністю "Еверест Трейдінг Актив" (58032, Чернівецька обл, м. Чернівці, вул. Головна, буд. 246). Відтак, ухвалою від 14 грудня 2022 року судом було уточнено нову назву та адресу місцезнаходження відповідача.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено обов`язковість урахування ( преюдиційність) судових рішень для інших судів.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними та об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Також, преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було би не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 922/643/19, від 16 травня 2023 року у справі № 910/17367/20, від 17 серпня 2023 року у справі № 910/4316/22 від 29 січня 2025 року у справі №922/1500/24.

Так, рішення Господарського суду міста Києва від 15 березня 2023 року у справі №910/12141/22, яке набрало законної сили 13 квітня 2023 року, в частині факту наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за надані послуги зі зберігання майна (порошку неактивованого МП-1 та цементу ПЦ -1-500-Н) у сумі 1014845,22 грн має преюдиційний характер для цієї справи.

За таких обставин, суд вважає за необхідне звернутись до рішення Господарського суду міста Києва від 15 березня 2023 року у справі №910/12141/22, яким встановлено фактичні обставини щодо правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем задля всебічного розгляду усіх обставин цієї справи.

Зокрема, Господарським судом міста Києва у справі №910/12141/22 встановлено:

- що 15 жовтня 2020 року між Приватним акціонерним товариством "Управління виробничо-технологічного комплектування" як зберігачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Цемторг" (нова назва Товариство з обмеженою відповідальністю "Еверест Трейдінг Актив") як поклажодавцем було укладено договір відповідального зберігання №2;

- у період з лютого по жовтень 2021 року відповідно до умов Договору позивачу партіями щомісячно на відповідальне зберігання було передано/повернуто мінеральний порошок неактивований МП-1, цемент ПЦ-1-500-Н;

- за Договором, місце зберігання майна знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Січневого прориву, 41-Г;

- згідно з п. 4.2 Договору кожна партія Майна передається на зберігання строком на 30 календарних днів (далі - строк зберігання партії), що розпочинаються з дня поставки Майна зберігачеві (далі - дата поставки), враховуючи день поставки та закінчується тридцятим календарним днем, починаючи з Дати поставки (далі - дата закінчення зберігання);

- відповідно до п. 6.1 Договору за зберігання Майна поклажодавець сплачує зберігачеві 200 (двісті) гривень (з урахуванням ПДВ) за кожну тонну кожної партії Майна за кожен строк зберігання партії Майна;

- відповідно до п. 6.2 Договору за зберігання партії Майна понад строк зберігання партії, поклажодавець сплачує зберігачеві 9 (дев`ять) гривень за кожну тонну Майна за кожен день зберігання понад строк зберігання партії;

- позивач стверджує, що оскільки відповідач не направив зауваження до акту наданих послуг протягом 24 годин, позивач вважає, що відповідач погодив Акти наданих послуг за зберігання мінерального порошку неактивованого МП-1 та цементу ПЦ-1-500-Н з 01.03.2022 по 31.10.2022;

- відповідно до пункту 10.3 Договору будь-які скан-копії документів, які надсилаються однією Стороною іншій на електронні адреси, вказані в пунктах 11.1 та 11.2 цього Договору, мають юридичну силу оригіналу документу. Відповідно до пункту 11.2 Договору, в якості електронної адреси відповідача зазначена наступна електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2, в якості електронної адреси позивача зазначена наступна електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, направлення відповідачем скан-копій зазначених вище документів, з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1, свідчить про те, що відповідач погодив оплату за зберігання понад строк зберігання;

- цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення дійсними печатками сторін та діє до 31 грудня 2023 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе за даним Договором зобов`язань (п. 10.1 Договору);

- за період з 26 грудня 2021 року по 24 лютого 2022 року на зберігання позивачу було передано 296,5 тонн мінерального порошку неактивованого МП -1; станом на 14 січня 2022 року у позивача залишилося на зберіганні 65,73 тонни цементу ПЦ-1-500-Н.

- станом на день подачі позову у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у сумі 1014845,22 грн за зберігання порошку неактивованого МП-1 та цементу ПЦ-1-500-Н.

Отже, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 15 березня 2023 року у справі №910/12141/22 обставини неналежного виконання відповідачем зобов`язання за договором відповідального зберігання №2 від 15 жовтня 2020 року щодо оплати за надані позивачем послуги зі зберігання порошку неактивованого МП-1 та цементу ПЦ-1-500-Н в сумі 1014845,22 грн - є преюдиційними для господарського суду під час розгляду даної справи, а тому не підлягають повторному доказуванню.

У зв`язку з тим, що відповідач заборгував оплату за надані послуги зі зберігання мінерального порошку неактивованого МП-1 та цементу ПЦ-1-500-Н за Договором відповідального зберігання №2 від 15 жовтня 2020 року за період з 01листопада 2022 року по 30 квітня 2023 року, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 567647,73 грн основної суми боргу.

Відповідно до пункту 2.1.7 Договору один раз на календарний місяць повинно бути сформовано двосторонню комісію, що складається з представників обох сторін, для проведення інвентаризації майна, що перебуває на зберіганні, у порядку, встановленому чинним законодавством.

В ході проведення інвентаризації майна сторонами здійснюється списання природного зменшення майна, яке перебувало до моменту здійснення інвентаризації на зберіганні у зберігача. Кількість на яку відбувається списання природного зменшення майна розраховується шляхом множення всієї кількості майна (в тонах), яке перебувало на зберіганні з дати проведення попередньої інвентаризації до дати поточної інвентаризації на зберіганні відповідно до Актів прийому-передачі (а якщо попередня інвентаризація ще жодного разу не проводилась - шляхом множення всієї кількості майна, яке було передано на зберігання з початку дії цього Договору) на коефіцієнт 0,007 (далі-"Коефіцієнт зменшення"). Списання природного зменшення щодо кожної партії майна може відбуватись лише один раз. За наслідками такої інвентаризації сторонами складається акт інвентаризації (пункт 2.1.8 Договору).

23 листопада 2022 року о 08:17 позивач із електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 направив супровідний, який містив скан-копію листа позивача вих. 01/46 від 23 листопада 2022 року, підписаного директором позивача та засвідченого печаткою позивача, в якому призначено дату проведення інвентаризації майна на 10.00 год 24 листопада 2022 року. Як стверджує позивач представники відповідача для проведення інвентаризації не з`явилися.

24 листопада 2022 року о 13:36 позивач із електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 направив супровідний, який містив, серед іншого, скан-копію листа позивача вих. 01/47 від 24 листопада 2022 року, підписаного директором позивача та засвідченого печаткою позивача, в якому зафіксовано те, що представники відповідача не з`явилися до проведення інвентаризації у встановлені час та дату.

Відповідно до пункту 2.1.9 Договору у разі ухилення представників поклажодавця від проведення інвентаризації та/або підписання акту інвентаризації, така інвентаризація та списання природного зменшення здійснюється зберігачем самостійно.

Оскільки представники відповідача не з`явилися для проведення інвентаризації, позивач, керуючись статтею 2.1.9 Договору, провів інвентаризацію та здійснив списання природного зменшення майна самостійно з врахуванням положень пункту 2.1.8 Договору.

Як встановлено рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/12141/22 від 15 березня 2023 року: за період з 26 грудня 2021 року по 24 лютого 2022 року на зберігання позивачу було передано 296,5 тонн мінерального порошку неактивованого МП -1; станом на 14 січня 2022 року у позивача залишилося на зберіганні 65,73 тонни цементу ПЦ-1-500-Н.

Позивач в позовній заяві зазначає, що станом на 01 листопада 2022 року 65,73 тонни цементу ПЦ-1-500-Н та 296,5 тонн мінерального порошку неактивованого МП-1 продовжували зберігатись у позивача.

Відповідно до акту інвентаризації 24 листопада 2022 року була проведена інвентаризація та здійснено списання природного зменшення майна. В результаті інвентаризації встановлено, що з початку дії Договору зберігачу за Договором було передано на зберігання 2113,9 тонн мінерального порошку неактивованого МП-1 та 139,1 тонн цементу ПЦ-1-500-Н. В ході інвентаризації встановлено залишки майна: 296,5 тонн мінерального порошку неактивованого МП-1, 65,73 тонн цементу ПЦ-1-500-Н.

На підставі пункту 2.1.8 Договору здійснено списання природного зменшення майна шляхом множення всієї кількості майна, яке було передане на зберігання з початку дії цього Договору на коефіцієнт 0,007. Відтак, було погоджено наступні залишки: 281,7 тонн мінерального порошку неактивованого МП -1, 64,75 тонн цементу ПЦ -1-500-Н.

Акт інвентаризації від 24 листопада 2022 року, а також Додаток №1, №2, №3 до акту підписані головою комісії-директором Сергійчуком В.Р., головним бухгалтером ОСОБА_3, старшим комірником ОСОБА_4 Приватного акціонерного товариства "Управління виробничо-технологічного комплектування" та скріплені печаткою товариства позивача.

Судом встановлено, що позивач продовжував нараховувати плату за зберігання в розмірі 9 грн за кожен день зберігання за кожну тонну майна (65,73 тонн цементу ПЦ-1-500-Н, 296,5 тонн мінерального порошку неактивованого МП-1) за період з 01 листопада 2022 року по 23 листопада 2022 року та за період з 24 листопада 2022 року по 30 квітня 2023 року (281,7 тонн мінерального порошку неактивованого МП -1, 64,75 тонн цементу ПЦ -1-500-Н).

24 листопада 2025 року о 09:05 год позивач із електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 направив, вказану у Договорі та електронну пошту відповідача , вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, лист з скан-копіями наступних документів:

- Акту наданих послуг від 18 листопада 2025 року за зберігання мінерального порошку неактивованого МП-1 та цементу ПЦ-1-500-Н понад строк зберігання партії за період з 01 листопада 2022 року по 30 квітня 2023 року;

- Розрахунку за зберігання партії майна: мінеральний порошок неактивований МП-1 понад строк зберігання партії з 01 листопада 2022 року по 30 квітня2023 року (181 календарний день);

- Розрахунку за зберігання партії майна: цемент ПЦ-1-500-Н понад строк зберігання партії з 01 листопада 2022 року по 30 квітня 2023 року (181 календарний день);

- Рахунку-фактури №СФ-0000091 від 18 листопада 2025 року щодо зберігання цементу ПЦ-1-500-Н та мінерального порошку неактивованого МП-1 за період з 01 листопада 2022 року по 30 квітня 2023 року.

Вказані документи підписані директором позивача та скріплені печаткою товариства позивача.

Факт надіслання вищевказаних документів на адресу відповідача підтверджується скриншотом з електронної сторінки надісланих листів позивача; копією опису вкладення до цінного листа ВПЗ97347 від 24 листопада 2025 року, накладною Акціонерного товариства "Укрпошта" №347 від 24 листопада 2025 року, копією фіскального чеку Акціонерного товариства "Укрпошта" від 24 листопада 2025 року ПН55.

Відповідно до пункту 6.7 Договору у разі виникнення будь-яких зауважень до Акту наданих послуг, поклажодавець має право направити зберігачеві зауваження до Акту наданих послуг протягом 24 годин з моменту його направлення відповідно до пункту 6.5 цього Договору. Зберігач зобов`язаний розглянути такі зауваження протягом 24 годин з моменту їх отримання. У разі ненадходження від поклажодавця зауважень до Акту наданих послуг протягом 24 годин з моменту його отримання, вважається, що поклажодавець погодив Акт наданих послуг.

Позивач стверджує, що оскільки відповідач не направив зауваження до Акту наданих послуг протягом 24 годин, позивач вважає, що відповідач погодив Акти наданих послуг за зберігання мінерального порошку неактивованого МП-1 та цементу ПЦ-1-500-Н за період з 01 листопада 2022 року по 30 квітня 2023 року.

Відтак, позивачем нараховано відповідачу станом на день подання позовної заяви заборгованість у сумі 567647,73 грн за зберігання мінерального порошку неактивованого МП-1 та цементу ПЦ-1-500-Н за період з 01 листопада 2022 року по 30 квітня 2023 року з врахуванням акту інвентаризації від 24 листопада 2022 року та здійснення списання природного зменшення майна.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків.

Внаслідок укладення Договору відповідального зберігання № 2 від 15 жовтня 2020 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України (чинній в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України (чинній в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 937 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Враховуючи викладене вище, судом встановлено, що позивач покладені на нього обов`язки виконав в повному обсязі.

Згідно зі статтею 938 Цивільного кодексу України якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до статті 946 Цивільного кодексу України якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Судом встановлено, що в матеріалах справи не міститься доказів того, що відповідач звертався до позивача із вимогою повернути відповідне майно.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З наданого позивачем розрахунку (додаток згідно пункту 6.2 до Договору) вбачається, що останнім було нараховано: за зберігання 296,5 тонн мінерального порошку неактивованого МП-1 за період з 01 листопада 2022 року по 23 листопада 2022 року 61375,50 грн; за 281,7 тонн: за період з 24 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року - 17747,10 грн, за період з 01 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року - 78594,30 грн, за період з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року - 78594,30 грн, за період з 01 лютого 2023 року по 28 лютого 2023 року - 70988,40 грн, за період з 01 березня 2023 року по 31 березня 2023 року - 78594,30 грн, за період з 01 квітня 2023 року по 30 квітня 2023 року - 76059,00 грн. Разом за зберігання мінерального порошку неактивованого МП -1 понад строк зберігання партії з 01 листопада по 30 квітня 2023 року становить 461952,90 грн.

З наданого позивачем розрахунку (додаток згідно пункту 6.2 Договору) вбачається, що останнім було нараховано: за зберігання 65,73 тонн цементу ПЦ- 1-500-Н за період з 01 листопада 2022 року по 23 листопада 2022 року - 13606,11 грн, за період з 24 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року - 4079,88 грн, за період з 01 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року - 18068,04 грн, за період з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року - 18068,04 грн, за період з 01лютого 2023 року по 28 лютого 2023 року - 16319,52 грн, з 01 березня 2023 року по 31 березня 2023 року - 18068,04 грн, за період з 01 квітня 2023 року по 30 квітня 2023 року - 17485,20 грн. Разом за зберігання цементу ПЦ-1-500-Н понад строк зберігання партії з 01 листопада 2022 року по 30 квітня 2023 року становить 105694,83 грн.

У матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували оплату відповідачем заборгованості у сумі 567647,73 грн за Договором відповідального зберігання №2 мінерального порошку неактивного МП-1 та цементу ПЦ-1-500-Н від 15 жовтня 2020 року.

Таким чином, оскільки позивач надавав послугу зі зберігання майна в період з 01 листопада 2022 року по 30 квітня 2023 року, а відповідач не виконав свої зобов`язання з оплати за надані послуги у строк, передбачений умовами Договору відповідального зберігання №2 мінерального порошку неактивованого МП-1 та цементу ПЦ-1-500-Н від 15 жовтня 2020 року, то у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем щодо оплати, розмір якої у сумі 567647,73 грн підтверджено наявними у справі доказами.

Перевіривши правильність наданих позивачем розрахунків до позовної заяви загальної суми заборгованості за період з 01 листопада 2022 року по 30 квітня 2023 року, враховуючи списання природного зменшення майна відповідно до акту від 24 листопада 2022 року, суд встановив, що він здійснений у відповідності до закону та арифметично правильно, відтак, з відповідача на користь позивача належать до стягнення 567647,73 грн.

Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідач не надав суду документальних доказів у підтвердження факту оплати за надані послуги позивачу, не надав суду свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористатись відповідними процесуальними правами і надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність законних та обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача 567647,73 грн оплати за договором відповідального зберігання №2 від 15 жовтня 2020 року.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Згідно із статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06 вересня 2005 року).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15 травня 2008 року зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального Кодексу України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Приписами статті 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до пункту 1 статті 86 Господарського процесуального Кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частини 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд зазначає, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства та з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд вважає за необхідне вказати, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. У справі Руїз Торіха проти Іспанії Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Решта доказів, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представника позивача, були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Відповідно до норм статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ.

Як вбачається із матеріалів справи, Приватне акціонерне товариство "Управління виробничо-технологічного комплектування" при зверненні з позовною заявою до суду сплатило судовий збір у розмірі 6811,77 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №489 від 10 грудня 2025 року.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається у повному обсязі на відповідача, з вини якого виник спір.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест Трейдінг Актив" (58032, Україна, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Головна, буд. 246, код 43091625) на користь Приватного акціонерного товариства "Управління виробничо-технологічного комплектування" (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Січневого Прориву, буд.41-Г, код 05408177) 567647,73 грн основної суми боргу та витрати зі сплати судового збору в розмірі 6811,77 грн.

У судовому засіданні 18 лютого 2026 року було проголошено скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, повне рішення складено та підписано 23 лютого 2026 року.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя Олександр ТИНОК