РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.02.2026Справа №910/15350/25
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»

про стягнення 127 400 грн,

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 12.01.2026) про стягнення 127 400 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані деліктною відповідальністю за статтями 1166, 1187 Цивільного кодексу України та обов`язком страховика відшкодувати шкоду в межах лімітів, визначених статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Водночас позивач у відповіді на відзив від 12 січня 2026 року добровільно зменшив позовні вимоги до 127 400 грн, визнавши, що сума страхового відшкодування обмежується лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну (130 000 грн), за вирахуванням франшизи в розмірі 2 600 грн, що повністю відповідає положенням статей 9, 12 зазначеного Закону та усталеній практиці Верховного Суду щодо меж відповідальності страховика ОСЦПВ у суброгаційних спорах (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2018 у справі № 569/96/17, постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 20.08.2024 у справі № 712/9328/21 та ін.).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у матеріалах справи документами.

Через діловодство суду 12.01.2026 від відповідача надійшов відзив та заява про застосування строків позовної давності. Відзив мотивований тим, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними з трьох основних підстав: по-перше, спірні правовідносини регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», норми якого мають перевагу над загальними положеннями цивільного законодавства відповідно до принципу lex specialis derogat generali (постанова Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 263/15749/16-а, практика ЄСПЛ); по-друге, позов пред`явлено з пропуском трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України), оскільки ДТП відбулася 27.03.2021, а позов подано лише 09.12.2025 - тобто минуло понад 4 роки, перебіг давності розпочався з дня, коли позивач міг дізнатися про порушення права (ст. 261 ЦК), а сплив давності за наявності заяви сторони є підставою для відмови в позові (ст. 267 ЦК); по-третє, вимоги перевищують ліміт відповідальності страховика за полісом № АР-704421 (130 000 грн за майнову шкоду за вирахуванням франшизи 2600 грн), що не дозволяє стягувати понад 127 400 грн, оскільки обов`язок страховика обмежується встановленими лімітами (ст. 9, 12 Закону «Про ОСЦПВ», постанова Верховного Суду від 20.08.2024 у справі № 712/9328/21), а сума понад ліміт підлягає стягненню безпосередньо з винуватця ДТП.

Через систему "Електронний суд" 12.01.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка мотивована тим, що позивач добровільно визнав обґрунтованість аргументу відповідача щодо обмеження відповідальності страховика ОСЦПВ лімітом за полісом (130 000 грн за майновою шкодою за вирахуванням франшизи 2 600 грн), у зв`язку з чим зменшив позовні вимоги з 396 994,56 грн до 127 400 грн, що повністю відповідає положенням статей 9, 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та усталеній судовій практиці Верховного Суду; водночас позивач категорично заперечує застосування позовної давності, посилаючись на пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції до 04.09.2025), який зупиняв перебіг строків позовної давності на період дії воєнного стану, та на Закон № 4434-IX від 14.05.2025, який поновив перебіг строків лише з 04.09.2025, через що позов, поданий 09.12.2025, вважається поданим у межах строку.

Через діловодство суду 21.01.2026 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які мотивовані тим, що позивач, добровільно зменшивши позовні вимоги до 127 400 грн, фактично погодився з ключовим аргументом відповідача щодо обмеження відповідальності страховика ОСЦПВ лімітом полісу (130 000 грн за майновою шкодою за вирахуванням франшизи 2 600 грн) відповідно до статей 9 та 12 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та усталеній практиці Верховного Суду, а його доводи про зупинення/поновлення позовної давності через воєнний стан та Закон № 4434-IX є помилковим застосуванням норм права, оскільки для суброгаційного позову страховика КАСКО до страховика ОСЦПВ перебіг позовної давності починається з моменту фактичної виплати відшкодування потерпілому, а не з дати ДТП, і навіть за загальним правилом (ст. 261 ЦК) строк пропущено без доведених перешкод для своєчасного звернення до суду та без заяви про поновлення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 252 ГПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, позивач мав право протягом 30 днів з дня відкриття провадження у цій справі заявити про зменшення позовних вимог.

У зв`язку із чим, суд приймає заяву позивача про зменшення вимог позову до 127400 грн, а тому спір підлягає вирішенню в межах цієї суми.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2021 року о 04:45 на автодорозі М-14 Одеса - Мелітополь - Новоазовськ, 415 км, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю вантажного автомобіля Man державний номер НОМЕР_1 (власник - ПП «Транс Логістик», застрахований позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту № 3000/290/010472) та легкового автомобіля Opel державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою про закриття кримінального провадження Мелітопольського районного управління поліції ГУ НПУ в Запорізькій області від 30.04.2021 встановлено, що винним у скоєнні ДТП є водій Opel ОСОБА_1 , який допустив порушення правил дорожнього руху.

Позивач, виконуючи зобов`язання за договором КАСКО, на підставі страхового акта виплатив своєму страхувальнику ПП «Транс Логістик» страхове відшкодування в розмірі 396 994,56 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника Opel на момент ДТП була застрахована відповідачем за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АР-704421 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 130 000 грн та франшизою 2 600 грн.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації, однак відповідач відмовив у виплаті, що стало підставою для звернення до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 993 ЦК України визначає, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат.

Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

З урахуванням наведеного, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб марки Opel державний номер НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації транспортного засобу марки Opel державний номер НОМЕР_2 , відшкодовується ним як володільцем цього транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність осіб внаслідок експлуатації автомобіля марки Opel державний номер НОМЕР_2 на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон» (далі - відповідач) згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР-704421.

За приписами п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_1 експлуатував автомобіль марки Opel державний номер НОМЕР_2 на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована відповідачем.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача (396 994,56 грн), та визначені полісом № АР-704421 ліміти відповідальності (130 000,00 грн за шкоду, заподіяну майну, за вирахуванням франшизи 2 600 грн), суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі 127 400,00 грн.

Що стосується заяви відповідача щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Заява відповідача про застосування позовної давності мотивована тим, що ДТП сталася 27.03.2021, а позовна заява подана лише 09.12.2025, тобто минуло понад 4 роки 8 місяців при загальній трирічній позовній давності (ст. 257 ЦК України), перебіг якої, за загальним правилом, починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ст. 261 ЦК України); відповідач наголошує, що позивач не довів обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду, не подав заяви про поновлення строку, а сплив позовної давності за наявності заяви сторони є самостійною підставою для відмови в позові (ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, в межах фактично виплачених сум. У суброгаційних відносинах право вимоги переходить у тому обсязі та на тих самих умовах, які існували у первинного кредитора (страхувальника) на момент переходу права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17 сформувала правову позицію, відповідно до якої у суброгаційних спорах моментом початку перебігу позовної давності є день скоєння дорожньо-транспортної пригоди (момент порушення права первинного кредитора), а не день виплати страхового відшкодування страховиком КАСКО.

Аналогічний висновок міститься у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2025 у справі № 914/969/24.

Отже, у даній справі перебіг позовної давності розпочався 27.03.2021 - з дати ДТП.

Без урахування спеціальних норм про зупинення/продовження строків позовна давність мала б спливти 27.03.2024, проте з 17.03.2022 (дата набрання чинності Законом №2120-IX від 15.03.2022) перебіг строків, визначених статтями 257- 259 ЦК України, зупинено на період дії воєнного стану (п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону №3450-IX від 08.11.2023, чинній з 30.01.2024).

Зупинення перебігу позовної давності триває до дня припинення або скасування воєнного стану в Україні. Законом України № 4434-IX від 14.05.2025 виключено п. 19 з 04.09.2025, а тому з цієї дати перебіг залишку позовної давності відновлюється.

На момент подання позовної заяви (09.12.2025) діяла зупинка перебігу позовної давності (до 03.09.2025 включно), а після 04.09.2025 минув лише незначний період, якого недостатньо для спливу навіть базового трирічного строку (враховуючи, що до початку зупинки минуло лише близько 11 місяців).

Таким чином, строк позовної давності не пропущено.

Посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17 та інші аналогічні постанови не спростовують застосування спеціальної норми п. 19 Прикінцевих положень ЦК України, яка поширюється на всі строки, передбачені ст. 257 ЦК України, включаючи суброгаційні вимоги.

З урахуванням викладеного заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1,3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вказано в статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено що, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

В статті 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 127 400 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 30000,00 грн витрат на правову допомогу.

Згідно із матеріалами справи, між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна" та Адвокатським об`єднанням "ІНС.ЛОУ ГРУП" укладено договір №15/01/25 від 15.01.2025 про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого об`єднання на підставі звернення клієнта зобов`язується здійснити представництво, захист, або надати інші види правничої допомоги клієнту, що вказані в цьому договорі на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги у розмірі та в строки, встановлені цим договором.

Відповідно до пункту 3.2 вказаного договору розмір гонорару (винагороди) визначається в додаткових угодах до даного договору.

У додатковій угоді №5 від 17.11.2025 сторони погодили, що клієнт доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання здійснити представництво інтересів клієнта у справах, визначених відповідно до переліку (додаток № 1), який є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди.

Згідно з пунктом 2 додаткової угоди №5 за надання правничої допомоги клієнт зобов`язується оплатити об`єднанню гонорар (винагороду) згідно з пунктом 3.2 договору про надання правничої допомоги №15/01/25 від 15.01.2025 у розмірі, визначеному відповідно до додатку 1 до додаткової угоди №5, протягом 30 днів після набрання рішенням законної сили на користь клієнта.

У додатку № 1 до додаткової угоди №5 погоджено гонорар у розмірі 30 000,00 грн.

Повноваження адвоката Семененко А.О. підтвердженні ордером серії АІ №2042243 від 04.12.2025.

За приписами ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що заявлена представником позивача сума витрат на правничу допомогу є необґрунтованою і неспівмірною із складністю цієї справи, наданим обсягом послуг, витраченим часом на надання послуг, підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, зазначена справа не є складною, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, а тому сума витрат на правову допомогу об`єктивно підлягає зменшенню.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 19.01.2023 у справі № 345/136/18.

Нормами процесуального законодавства передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33- 34; 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19.

При цьому суд враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі, чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі №927/153/22).

Враховуючи вище наведене, з огляду на заперечення відповідача, враховуючи ціну позову та складність справи, обсяг матеріалів у справі, кількість підготовлених процесуальних документів, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає критерію розумності та співрозмірності їхнього розміру, та є завищеним.

На переконання суду з урахуванням критеріїв пропорційності, розумності, співмірності, обґрунтованими є витратити на правову допомогу за у розмірі 15000,00 грн.

Суд при цьому звертає увагу на те, що в даному випадку не відбувається втручання суду в договірні відносини між адвокатом та клієнтом щодо визначення вартості правової допомоги, оскільки наразі вирішується виключно питання щодо обґрунтованості покладення таких витрат на відповідача та їх розміру, яке судом вирішується з огляду на обставини цієї справи.

З урахуванням наведеного, суд покладає витрати на правову допомогу у сумі 15000,00 грн на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (03150, м. Київ, вул. Ямська, буд. 41, офіс 11, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (01133, м. Київ, бульвар Лесі України, буд. 9, ) страхове відшкодування в сумі 127 400 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.І. Зеленіна