ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2026 Справа № 914/3920/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Карпій Транс, с. Підгірці Львівської області,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Бедика Івана Романовича, с. Трибоківці Львівської області,

про стягнення 115'840,53 грн. заборгованості.

Суддя Б. Яворський.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Справу розглянуто без судового засідання та виклику сторін.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю Карпій Транс через систему Електронний суд подано позов до Фізичної особи-підприємця Бедика Івана Романовича про стягнення 115'840,53 грн. заборгованості за договором-заявкою №201224 про надання транспортних послуг від 20.12.2024, з яких: 84'659,10 грн. основний борг, 24'625,36 грн пеня та 6'556,07 грн. інфляційні втрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23.12.2025 справу № 914/3920/25 передано на розгляд судді Б. Яворському.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику представників сторін, надано відповідачу строк на подання відзиву - протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі та встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; встановлено відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Повідомлено сторін, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Ухвала про відкриття провадження у справі та прийняття справи до розгляду була надіслана відповідачу за адресою, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, та повернулася на адресу суду за закінченням терміну зберігання, докази про що долучено до матеріалів справи. Отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення відповідача та на нього як на особу, яка здійснює підприємницьку діяльність, покладається організація належного отримання поштової кореспонденції, пов`язаної із здійсненням ним такої діяльності. Отже, негативні наслідки неодержання підприємцем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на нього (аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 910/719/19).

Суд враховує, що у разі, якщо ухвалу про відкриття провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua та знаходяться у вільному доступі.

За змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (Постанова Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18.).

Відтак, в розумінні ст.242 ГПК України відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

09.03.2026 позивач через систему «Електронний суд» подав суду заяву, у якій повідомив, що відповідачем заборгованість не сплачена, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Аргументи позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором-заявкою №201224 про надання транспортних послуг з міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом від 20.12.2024 в частині оплати виконаного перевезення. Оплату наданих послуг з перевезення вантажу відповідач здійснив на суму 80'000,00 грн, що спричинило виникнення вказаної заборгованості. За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано 24'625,36 грн пені та 6'556,07 грн. інфляційних втрат, які також просить стягнути з відповідача.

Аргументи відповідача.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, доказів спростування наведених позивачем обставин не подав.

Стаття 114 ГПК України визначає, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх пояснення. Судові дебати не проводяться (ст.252 ГПК України).

З моменту відкриття провадження у справі минуло достатньо строку для вчинення процесуальної дії, відповідач повідомлявся про наявність даного спору, однак відзиву на позовну заяву не подав. Зважаючи на це суд розглянув справу за наявними матеріалами.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

20 грудня 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю Карпій Транс (перевізник) та Фізичною особою-підприємцем Бедиком Іваном Романовичем (замовник) укладено договір договором-заявкою №201224 про надання транспортних послуг з міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Згідно з даною заявкою: адреса завантаження с. Куликів, вул. Пушкіна, 6; адреса розвантаження: РЕ15 0NZ, Miller Cl, Doddington, March, Great Britain; дата завантаження 24.12.2024; найменування вантажу Тнв; дата і час розвантаження: 06-08,01.2025; вартість перевезення: 3750,00 Євро по курсу НБУ на дату розвантаження; автомобіль: VOLVO FH-500.

За умовами п.8 договору-заявки оплата за виконане перевезення здійснюється замовником протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання оригіналів документів (рахунку, акта виконаних робіт (наданих послуг)), за умови, що ці документи надані перевізником належним чином. Якщо замовник не повернув підписаний акт виконаних робіт і не надав письмових мотивованих зауважень протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту його отримання, акт вважається підписаним та погодженим замовником за замовчуванням. У такому випадку строк оплати починає свій перебіг з наступного дня після спливу зазначеного 3-денного строку, незалежно від факту отримання замовником оригіналу підписаного акта. Непідписання замовником акта або несвоєчасне його повернення не є підставою для затримки чи відмови від оплати.

Позивач стверджує, що свої зобов`язання виконав своєчасно, надав відповідачу транспортні послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом, а саме, дерев`яні брикети, вагою 22000 кг., які відповідають умовам перевезення, вантаж було прийнято до перевезення, доставлено до місця призначення і видано належному вантажоодержувачу в повному обсязі, що підтверджується міжнародним транспортним документом про перевезення вантажу CMR №10, складеної 24.12.2024 в м. Червоноград, відповідно до якої позивачем, як перевізником, одержано вантаж для перевезення та доставлено до місця призначення. 07.01.2025 відповідачу було виставлено рахунок на оплату №28 та акт виконання робіт (надання послуг) №28 від 07.01.2025 на суму 164 659,10 грн. Відповідач акт наданих послуг не підписав, проте зауважень та претензій до якості наданих послуг, відмови від його підписання від відповідача не надходило.

18.04.2025 та 31.05.2025 відповідач здійснив часткову оплату наданих послуг на загальну суму 80000,00 грн. (копії відповідних платіжних інструкцій долучено до матеріалів справи).

Позивач стверджує, що 07.11.2025 відповідачу скеровувались претензія №1 від 06.10.2025 з вимогою оплати решти заборгованості, проте така повернулася відправнику без вручення адресату.

Як зазначив позивач, відповідач вартість наданих послуг у повному обсязі не оплатив. Залишок заборгованості складає 84'659,10 грн. За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано 24'625,36 грн пені та 6'556,07 грн. інфляційних втрат, які також просить стягнути з відповідача.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст.654 ЦК України).

Правовідносини у даній справі виникли на підставі укладеного між сторонами договору-заявки №201224 від 20.12.2024. Обставин визнання недійсним даного договору судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Відповідно до ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до частини 1 ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

09.09.2006 року набрав чинності Закон України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів". Згідно з даним Законом Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19.05.1956 в м. Женеві. Відповідно до статей 4, 9 Конвенції, договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної; вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Факт надання позивачем відповідачу послуг з вантажного перевезення згідно договору-заявки підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR №10 від 24.12.2024, у відповідності до якої, вантаж був отриманий вантажоодержувачем без будь-яких зауважень або заперечень, актом виконання робіт (надання послуг) №28 від 07.01.2025 на суму 164 659,10 грн., рахунком на оплату №28 від 07.01.2025 та здійсненням часткової оплати виставленого рахунку.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено належне виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за договором-заявкою здійснено перевезення вантажу, який отримано вантажоодержувачем без будь-яких зауважень, та проведено часткову оплату.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено, що позивач у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання з поставки товару, який мав бути оплачений відповідачем у строки, визначені п.8 договору-заявки.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат, що нараховуються на суму боргу, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов`язано його початок (ст.253 ЦК України).

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, з урахуванням дати виникнення заборгованості (11.01.2025), суд встановив, що до стягнення з відповідача підлягають заявлені позивачем 6556,07 грн інфляційних втрат.

Щодо вимог позивача про стягнення 24625,36 грн пені, суд враховує таке.

Як вбачається із договору, у ньому відсутня умова про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені, підстави для її застосування та розмір. Позивачем також не представлено інших правочинів, з яких би вбачалося, що сторони узгодили умову про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені.

В абзаці 3 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» звертається увага, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено, наприклад, статтею 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», статтею 36 Закону України «Про телекомунікації», статтею 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій». У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України «Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань», а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

З наведеного випливає, що Закон України «Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань» не є спеціальним актом, який визначає обов`язок боржника сплатити пеню. Вказаним законом встановлено лише обмеження щодо розміру нарахування пені в договірних правовідносинах між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю укладених між сторонами письмових правочинів про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені, відсутністю спеціального законодавчого акту, який визначає обов`язок боржника сплатити пеню за невиконання зобов`язання у правовідносинах, що склалися між сторонами, в задоволені вимоги про стягнення пені слід відмовити.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією № 435 від 19.12.2025 на суму 3'028,00 грн. При цьому, згідно з ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Позовна заява подана через систему Електронний суд, тому судовий збір підлягав оплаті у розмірі 2'422,40 грн., а позивач згідно ч. 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» вправі звернутися до суду із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Відповідно до ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки спір виник з вини відповідача, суд застосовує ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України при розподілі судових витрат і судовий збір у розмірі 2'422,40 грн покладає на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 46, 73-80, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпій Транс (80660, Львівська область, Золочівський район, с. Підгірці, вул. Пасічна, 11; ідентифікаційний код 45563117) 84'659,10 грн. заборгованості, 6'556,07 грн. інфляційних втрат та 2'422,40 грн. судового збору.

3. У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Яворський Б.І.