ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2026 р. Справа№ 320/10894/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаратова Ю.А.

суддів: Скрипки І.М.

Бестаченко О.Л.

При секретарі судового засідання Кафлановій А.С.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 05.03.2026

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області

на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.01.2026 (повний текст складено 23.01.2026)

у справі № 320/10894/21 (суддя Антонова В.М.)

за позовом Головного управління ДПС у Київській області

до

1) Товариства з додатковою відповідальністю Узинський цукровий комбінат;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю Обухівське

про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину

в с т а н о в и в :

Історія справи.

Головне управління ДПС у Київській області звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат", Товариства з обмеженою відповідальністю "Обухівське", в якому просить суд:

- визнати недійсним договір дарування від 07.07.2021 №461, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Обухівське" ();

- застосувати наслідки, передбачені ч. 3 ст. 228 ЦК України, та стягнути в дохід держави об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 4), який розташований за адресою: Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. Жовтнева (Незалежності), буд. 74.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2022 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишено без задоволення. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.04.2024 касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, задоволено частково.

Скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2022 у справі № 320/10894/21.

Закрито провадження у справі за позовом Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України до Товариства з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівське» про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину.

Роз`яснено, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського судочинства та, що позивач має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Верховного Суду від 16.04.2024 задоволено заяву Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, про передачу справи за підсудністю.

Передано справу № 320/10894/21 за позовом Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, до Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат", Товариства з обмеженою відповідальністю "Обухівське" про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину до Господарського суду Київської області (вулиця Симона Петлюри, 16, Київ, 01000).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.05.2024 справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі № 320/10894/21, постановлено розглядати її за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.01.2025 провадження в справі № 320/10894/21 закрито.

Роз`яснено позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів за правилами адміністративного судочинства.

Роз`яснено позивачу, про його право протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали звернутися до суду із заявою про направлення справи до відповідного суду адміністративної юрисдикції.

Суд констатував, що справи за позовами контролюючого органу про визнання правочинів, укладених підприємствами, які не здійснювали господарської діяльності, що встановлено вироком суду, недійсними та застосування визначених законом наслідків їх недійсності підлягають розгляду адміністративними судами за правилами КАС України, оскільки такі спори пов`язані з реалізацією органами Державної податкової служби України компетенції щодо здійснення податкового контролю, а отже, є публічно-правовими (пункт 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2025 у справі № 420/12471/22).

Предметом розгляду даної справи є вимоги контролюючого органу про визнання недійсним договору дарування від 07.07.2021 № 461, укладеного між Товариством з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Обухівське", застосування наслідків передбачених ч. 3 ст.228 ЦК України та стягнення в дохід держави об`єкта нерухомого майна.

Контролюючий орган наголошує, що вказаний правочин завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки спрямований на корисливі мотиви, а саме з метою недопущення опису майна у податкову заставу та погашення податкового боргу за рахунок майна платника податків.

Отже, спір в даній справі пов`язаний з реалізацією органами Державної податкової служби України компетенції щодо здійснення податкового контролю, а тому є публічно-правовим.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження в справі, оскільки спір за вказаними позовними вимогами не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Розгляд даної справи віднесено до юрисдикції окружних адміністративних судів за правилами адміністративного судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із вищевказаною ухвалою, Головне управління ДПС у Київській області звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. У поданій апеляційній скарзі скаржник просить:

- скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 20.01.2026 у справі № 320/10894/21;

- направити справу № 320/10894/21 до Господарського суду Київської області для подальшого розгляду.

Скаржник вважає оскаржувану ухвалу такою, що винесена всупереч позиції Верховного Суду у даній справі та нормам частини другої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Позиції учасників справи.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив суд задовольнити її.

Відповідачі не забезпечили явку своїх повноважних представників до судового засідання, про місце, дату та час повідомлені належним чином, про що свідчать Довідки про доставку електронних документів.

Відзиви на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Шаратов Ю.А., судді Скрипка І.М., Бестаченко О.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи № 320/10894/21.

Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.01.2026 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 320/10894/21.

11.02.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла справа № 320/10894/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.01.2026 у справі № 320/10894/21.

Призначено до розгляду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.01.2026 у справі № 320/10894/21 на 05.03.2026.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

За змістом частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частинами першою, другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині першої статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття суд, встановлений законом включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

У рішенні від 22.12.2009 у справі Безимянная проти Росії (заява №21851/03) ЄСПЛ наголосив, що погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у межах однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

У визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до норм абзацу 2 частини другої статті 231 Господарського процесуального кодексу України у разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті.

Наведена норма є важливою процесуальною гарантією доступу до суду. Адже це правило запобігає ситуації коли виникає спір між юрисдикціями і особа не може отримати судовий розгляд, що порушує її право на доступ до правосуддя.

Процесуальні норми щодо визначення юрисдикції не можуть застосовуватись таким чином, щоб особа була позбавлена права на судовий захист, а спір не міг бути розглянутим жодним судом. А тому, суд не може повторно застосувати процесуальні норми про закриття провадження у справі внаслідок неналежної юрисдикції, а має вирішити спір по суті.

Європейський суд з прав людини також зазначає, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010, заява № 19164/04).

Колегія суддів погоджується з доводом скаржника про те, що судом першої інстанції не застосовано норми частини другої статті 231 Господарського процесуального кодексу України та закрито провадження у справі, яка надійшла до суду, що підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи адміністративного судочинства.

Адже, відповідно до вищенаведеної норми провадження у даній справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, оскільки постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного Суду від 04.04.2024 було закрито провадження у справі № 320/10894/21 та роз`яснено що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського судочинства.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з неправильним застосуванням норм процесуального права, у зв`язку з чим на підставі п. 4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підлягає скасуванню в апеляційному порядку з підстав, наведених у даній постанові, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.01.2026 у справі № 320/10894/21 - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 20.01.2026 у справі № 320/10894/21 скасувати.

3. Справу № 320/10894/21 направити до Господарського суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.03.2026.

Головуючий суддя Ю.А. Шаратов

Судді І.М. Скрипка

О.Л. Бестаченко