ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2026 р.м. ХарківСправа № 922/3443/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Шаповаловій Д.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Старосалтівської селищної ради, 62518, Харківська обл., смт. Старий Салтів, вул. Перемоги, буд. 14
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасстрансгаз-М", 62203,Харківська обл., Богодухівський р-н, смт. Золочів, вул. Вокзальна, буд. 14
простягнення 349 228,47 грн., розірвання договору
за участю представників сторін:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Старосалтівська селищна рада звернулась до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасстрансгаз-М" про стягнення заборгованості у розмірі 349 288,48 грн. та розірвання договору на право тимчасового користування місцями для розміщення об`єктів зовнішньої реклами № 1 від 23.07.2020 року.

Також до стягнення заявлені судові витрати.

Ухвалою суду від 29.09.2025 року позовну заяву Старосалтівської селищної ради (вх. 3443/25) залишено без руху.

07.10.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 23248) про усунення недоліки позовної заяви, у якій зокрема зазначено, що юридична адреса позивача із урахуванням відомостей ЄДР - 62518, Харківська обл., смт. Старий Салтів, вул. Перемоги, буд. 14; - ціна позову становить - 349 228,47 грн. Також до заяви про усунення недоліків, позивачем додано докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, обґрунтований розрахунок суми позовних вимог.

Ухвалою суду від 13.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 05 листопада 2025 року о 12:15 год. Встановлено відповідачу строк у 15 (п`ятнадцять) календарних днів з моменту отримання цієї ухвали для подання відзиву на позов. Встановлено відповідачу 5 (п`ятиденний) строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечень відповідно до вимог статті 167 Господарського процесуального кодексу України, та із доказами направлення їх іншим учасникам справи (з описом вкладення, та із урахуванням вимог Господарського процесуального кодексу України в частині реєстрації та використання електронних кабінетів у ЄСІТС). Встановлено позивачу 5 (п`ятиденний) строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання до суду відповіді на відзив.

15.10.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 23999/25 від 15.10.2025 року) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 15.10.2025 року заяву (вх. № 23999/25 від 15.10.2025 року) позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено частково.

Ухвалою суду від 05.11.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до 03 грудня 2025 року о(б) 12:15 год. Також, судом задоволено усне клопотання позивача від 05.11.2025 року про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 03.12.2025 року продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів. Підготовче засідання відкладено на 24 грудня 2025 року о 12:45 год. Явку представників учасників справи визнати обов`язковою.

Ухвалою суду від 24.12.2025 року у зв`язку із, що станом на час розгляду справи 24.12.2025 року у суді виявлено відсутність електропостачання, що унеможливлює здійснення фіксування судового засідання, та судове засідання у справі не може бути проведено 24.12.2025 року о(б) 12:45 год. знято з розгляду справу № 922/3443/25 у зв`язку із відсутністю електропостачання у приміщення суду, та призначено судове засідання у справі на "26" грудня 2025 р. о(б) 12:40 год.

Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є обов`язковою.

Ухвалою суду від 26.12.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом враховуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод для забезпечення правильного та своєчасного розгляду справи, господарський продовжено строк такого розгляду на один день.

Ухвалою суду від 26.12.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом закрито підготовче засідання, та призначено розгляд справи по суті на 14 січня 2025 року о(б) 11:20 год. Також, судом задоволено усне клопотання позивача від 26.12.2025 року про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 14.01.2026 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом з розгляду справи по суті оголошено перерву до 21 січня 2026 року о(б) 12:40 год. Також, судом задоволено усне клопотання позивача від 14.01.2026 року про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 21.01.2026 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом з розгляду справи по суті оголошено перерву до 11 лютого 2026 року о(б) 10:45 год. Також, судом запропоновано представнику позивача надати пояснення із урахуванням пункту 4.3.2. договору із урахування періоду окупації Старосалтівської селищної територіальної громади.

Ухвалою суду від 21.01.2026 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом задоволено усне клопотання позивача від 21.01.2026 року про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

11.02.2026 року від позивача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення (вх. № 3409/26).

11.02.2026 року від позивача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення (вх. № 3414/26).

Уповноважений представник позивача у призначене судове засідання в режимі відеоконференції з розгляду справи по суті 11.02.2026 року не з`явився, про час та місце повідомлений належним чином, про що свідчить протокол судового засідання від 21.01.2026 року з якого вбачається, що у судовому засіданні був присутній представник позивача Чумаченко Андрій Васильович.

Уповноважений представник відповідача у призначене судове засідання з розгляду справи по суті 11.02.2026 року не з`явився, про час та місце повідомлений належним чином, про що свідчить направлення на юридичну адресу останнього копії ухвали суду від 21.01.2026 року (штрих код поштового відправлення R50).

Також, суд враховує, що відповідачем не було виконано вимог законодавства в частині обов`язкової реєстрації у ЄСІТС.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013 року, Папазова та інші проти України від 15.03.2012 року).

Європейський суд, щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи вищевикладене, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення учасників справи про розгляд справи.

Суд у судовому засіданні 11.02.2026 року перейшов до стадії ухвалення судового рішення, при цьому, оскільки у судове засіданні 11.02.2026 року уповноважені представники позивача та відповідача не з`явились, судом у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України було підписано рішення скорочене (вступну та резолютивну) його частини без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 23.07.2020 року між Старосалтівською селищною радою (позивач, селищна рада) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пасстрансгаз-М" відповідач, користувач) було укладено договір № 1 на право тимчасового користування місцями для розміщення об`єктів зовнішньої реклами.

Відповідно до пункту 7.1. договору, договір укладається строком на 5 (п`ять) років, починаючи з дати його підписання. У разі відсутності до дати закінчення чергового строку дії цього договору письмового повідомлення (заяви), надісланого рекомендованим листом від будь-якої із сторін іншій стороні про небажання продовжувати договірні відносини, строк дії цього договору вважається кожного разу автоматично продовженим на наступний календарний рік.

Пунктом 1.1. договору сторони погодили, що Селищна рада на підставі Рішення виконкому селищної ради від 22.07.2020 року №93 «Про переоформлення дозволу на розміщення зовнішньої реклами» надає, а користувач - приймає в тимчасове платне користування наступне місце для розташування об`єкту зовнішньої реклами, яке перебуває у комунальній власності:

- смт Старий Салтів: біля Старосалтівського кладовища (автодорога Т 2104, «ХарківЧугунівка» 26 м +90м), площа місця розташування - 14,31, вул. Харківській напроти будинку № 16 в напрямку м. Вовчанськ з правої сторони, площа місця розташування - 8,15, перехрестя вулиць Харківської та Пролетарської в напрямку м. Вовчанськ з правої сторони, площа місця розташування - 8,15, вул. Харківська, в 50 метрах від в`їзду в селище, в напрямку м. Вовчанськ з правої сторони, площа місця розташування - 14.31, вул. Перемоги, при в`їзді на дамбу, в напрямку м. Вовчанськ з лівої сторони, площа місця розташування 8,15;

- Шестаківський старостинський округ: с. Шестакове, автодорога Т 2104, «Харків-Чугунівка» 17 м + 30 м, площа місця розташування - 14,31, с. Федорівка, автодорога Т 2104, «Харків-Чугунівка» 23 м + 30 м, площа місця розташування -8,15, згідно зі схемою (ескізом) місця розташування об`єкту зовнішньої реклами. що додається.

Відповідно до пункту 2.1. договору, плата за користування місцем для розташування об`єкта зовнішньої реклами, вказаного в пункті 1.1 договору, встановлюється:

- смт Старий Салтів:

біля Старосалтівського кладовища (автодорога Т 2104, «Харків-Чугунівка» 26 м +90м), - 1014 грн. щомісячно,

вул. Харківській напроти будинку № 16 в напрямку м. Вовчанськ з правої сторони - 577 грн щомісячно,

перехрестя вулиць Харківської та Пролетарської в напрямку м. Вовчанськ з правої сторони - 577 грн щомісячно,

вул. Харківська, в 50 метрах від в`їзду в селище, в напрямку м. Вовчанськ з правої сторони 1014 грн. щомісячно,

вул. Перемоги, при в`їзді на дамбу, в напрямку м. Вовчанськ з лівої сторони - 577 грн. щомісячно,

- Шестаківський старостинський округ

с. Шестакове, автодорога Т 2104, «Харків-Чугунівка» 17 м + 30 м, 1014 грн. щомісячно,

с. Федорівка, автодорога Т 2104, «Харків-Чугунівка» 23 м + 30 м, - 577 грн, щомісячно. П лата за користування місцем для розташування об`єкта зовнішньої реклами перераховується зі зміною розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до пункту 2.2. договору, вказана в пункті 2.1 плата за користування місцями для розташування об`єктів зовнішньої реклами за звітний період (календарний місяць) вноситься до 25 числа місяця, що передує звітному, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок селищної ради.

Згідно підпунктів 3.2.3., 3.2.5. пункту 3.2. договору, селищна рада має право контролювати своєчасне внесення плати за користування місцями для розташування об`єктів зовнішньої реклами; в судовому порядку відмовитись від Договору і вимагати повернення місця для розташування об`єкту зовнішньої реклами, якщо Користувач не вносить плати протягом 2 (двох) місяців.

Підпунктами 3.6.2., 3.2.6. пункту 3.6. договору визначено, що користувач зобов`язаний відповідно до розділу 2 цього договору своєчасно вносити плату; у належному стані повернути Селищній раді місце для розташування об`єкту зовнішньої реклами після припинення (розірвання) цього договору.

За твердженнями позивача, відповідач в порушення умов договору тривалий час систематично не вносить оплату за договором, внаслідок чого місцевим бюджетом Старосалтівської селищної ради не отримано значну частину надходжень.

За розрахунком позивача, сума боргу відповідача з плати за право тимчасового користування місцями для розміщення об`єктів зовнішньої реклами складає 349 228,47 грн. за період 2022 2025 років.

Оскільки відповідач не здійснює плату за договором № 1 на право тимчасового користування місцями для розміщення об`єктів зовнішньої реклами від 23.07.2020 року, чим позбавляє позивача можливості отримувати договірні платежі, на які він розраховував під час укладення цього договору, та на думку позивача, зазначені порушення є істотними, а договір підлягає розірванню.

Вказані обставини стали причиною звернення позивача із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається його змістом, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, тобто дослідити відповідні умови договору з зазначенням своїх висновків за результатами такої оцінки у прийнятому судовому рішенні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2023 року у справі № 914/4127/21.

При цьому відносини у сфері розміщення зовнішньої реклами регулюються спеціальними нормами Закону України "Про рекламу", постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами" від 29.12.2013 року № 2067, а питання щодо правових наслідків порушення зобов`язання та відповідальності за його порушення унормовано загальними положеннями цивільного законодавства та умовами самого договору і не потребує субсидіарного застосування норм про оренду майна в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини регулюються спеціальним законодавством в сфері рекламної діяльності в Україні, а також загальними положеннями Цивільного кодексу України про зобов`язання (Глави 47 - 51 Цивільного кодексу України) та про договір (Глави 52 - 53 Цивільного кодексу України).

За визначенням, наведеним у пункті 9 статті 1 Закону України "Про рекламу", зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламо носіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України (частина 1 статті 16 Закону України "Про рекламу").

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами, які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами (далі - Правила).

Згідно з пунктом 2 Правил місце розташування рекламного засобу - це площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надається розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою); спеціальні конструкції - це тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами.

Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

Зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності". Справляння плати за видачу зазначених дозволів виконавчими органами сільських, селищних, міських рад забороняється (пункт 3 Правил).

Відповідно до пункту 4 Правил на територіях, будинках і спорудах зовнішня реклама розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб) з урахуванням архітектурних, функціонально-планувальних, історико-культурних чинників, типології елементів місцевого середовища та з додержанням правил благоустрою територій населених пунктів.

За змістом пунктів 24, 32 Правил виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу. Плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

Як вбачається із умов пункту 2.1. договору, плата за користування місцем для розташування об`єкта зовнішньої реклами, вказаного в пункті 1.1 договору, встановлюється:

- смт Старий Салтів: біля Старосалтівського кладовища (автодорога Т 2104, «Харків-Чугунівка» 26 м +90м), - 1014 грн. щомісячно, вул. Харківській напроти будинку № 16 в напрямку м. Вовчанськ з правої сторони - 577 грн щомісячно, перехрестя вулиць Харківської та Пролетарської в напрямку м. Вовчанськ з правої сторони - 577 грн щомісячно, вул. Харківська, в 50 метрах від в`їзду в селище, в напрямку м. Вовчанськ з правої сторони 1014 грн. щомісячно, вул. Перемоги, при в`їзді на дамбу, в напрямку м. Вовчанськ з лівої сторони - 577 грн. щомісячно, - Шестаківський старостинський округ: с. Шестакове, автодорога Т 2104, «Харків-Чугунівка» 17 м + 30 м, 1014 грн. щомісячно, с. Федорівка, автодорога Т 2104, «Харків-Чугунівка» 23 м + 30 м, - 577 грн, щомісячно. П лата за користування місцем для розташування об`єкта зовнішньої реклами перераховується зі зміною розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до пункту 2.2. договору, вказана в пункті 2.1 плата за користування місцями для розташування об`єктів зовнішньої реклами за звітний період (календарний місяць) вноситься до 25 числа місяця, що передує звітному, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок селищної ради.

Наведені умови договору свідчать про те, що сторони погодили нарахування плати за користування місцем розміщення реклами та строки такої плати.

У зв`язку із тим, що відповідач в порушення умов договору тривалий час систематично не вносить оплату за договором, внаслідок чого як зазначає позивач, місцевим бюджетом Старосалтівської селищної ради не отримано значну частину надходжень, що за розрахунком позивача, становить суму боргу відповідача по платі за право тимчасового користування місцями для розміщення об`єктів зовнішньої реклами у розмірі 349 228,47 грн. за період 2022 2025 років.

При цьому, судом, у судовому засіданні 11.02.2026 року було поставлено позивачу питання, щодо періоду окупації останнього, та запропоновано надати до суду пояснення із урахуванням пункту 4.3.2. договору із урахування періоду окупації Старосалтівської селищної територіальної громади.

У наданих до суду 11.02.2026 року позивачем письмових поясненнях (вх. № 3409/26) останнім, зокрема зазначено, що 23.07.2020 року між Старосалтівською селищною радою та ТОВ «ПАССТРАНСГАЗ-М» було укладено договір №1 про право тимчасового користування місцями для розміщення об`єктів зовнішньої реклами. 24.02.2022 року розпочалося широкомасштабне вторгнення росії в результаті якого, населені пункти Старосалтівської селищної ради перебували в окупації з 24.02.2022 року по 05.05.2022 року. Після чого, розпочалося деокупація населених пунктів селищної ради, тобто фактично населені пункти Старосалтівської селищної ради перебували в окупації менше трьох місяців. В розпорядженні позивача не має відомостей про те, чи використовував відповідач за призначенням об`єкти оренди у 2022 році чи ні. Але можна констатувати, що відповідачем не надано до суду доказів неможливості реалізовувати права та обов`язки за спірним договором, що обов`язково мало бути зроблено з урахуванням положень статей 14 та 74 Господарського процесуального кодексу України.

Також, позивач зазначає, що відповідач жодного разу не повідомляв про настання обставин форс-мажору (обставинам непереборної сили), а тому, на думку останнього, усі ці обставини у сукупності не дозволяють самостійно припинити нарахування оплати за договором, оскільки йде мова про наповнення місцевого бюджету та реалізацію соціальних програм. У зв`язку із чим, Старосалтівська селищна рада звернулася до господарського суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути заборгованість у повному обсязі у розмірі 349 288,47 грн. та розірвати спірний договір.

Суд, дослідивши матеріали справи, та надані позивачем докази, зазначає наступне.

Як вбачається із умов пункту 4.3. договору, підставами для припинення (розірвання) договору є:

4.3.1. закінчення строку, на який його було укладено, у разі відсутності до дати закінчення чергового строку дії цього договору письмового повідомлення (заяви), надісланого рекомендованим листом від будь-якої із сторін іншій стороні про небажання продовжувати договірні відносини відповідно до пункту 7.1. цього договору;

4.3.2. неможливість використання місця для розташування об`єкту зовнішньої реклами протягом 3 (трьох) місяців внаслідок дії обставин, що не залежать від користувача або Селищної ради (обставин непереборної сили);

4.3.3. припинення діяльності Користувача;

4.3.4. взаємна згода Сторін про припинення договору;

4.3.5. знищення або значне пошкодження місця для розташування об`єкту зовнішньої реклами, яке робить неможливим його використання згідно з цим Договором.

З аналізу вищевикладеного та підпункту 4.3.2. пункту 4.3. договору слідує, що сторонами у договорі від 23.07.2020 року № 1 на право тимчасового користування місцями для розміщення об`єктів зовнішньої реклами, було визначено підстави для припинення договору, а саме неможливість використання місця для розташування об`єкту зовнішньої реклами протягом 3 (трьох) місяців внаслідок дії обставин, що не залежать від користувача або Селищної ради (обставин непереборної сили).

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, тобто до 26 березня 2022 року, який було неодноразово продовжено, та який діє по теперішній час.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією затвердженим Наказом № 309 від 22.12.2022 року Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, Старосалтівська селищна рада перебувала в окупації з 24.02.2022 року по 05.05.2022 року та по 12.09.2022 року.

При цьому, суд враховує, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Таким чином, між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Також, суд враховує, що рішенням у справі № 922/3846/24, яке є у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень щодо Старосалтівської селищної ради було встановлено, що Старосалтівська селищна рада перебувала в окупації з 24.02.2022 року по 05.05.2022 року та по 12.09.2022 року, що встановлено Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією затвердженим Наказом № 309 від 22.12.2022 року Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України. В період з 01.03.2022 року по 24.04.2023 року працівники Старосалтівської селищної ради перебували у простої, що підтверджується наданими суду розпорядженням № 35-ОС від 25.02.2022 року та розпорядженням № 14-ОД від 27.02.2023 року. Тобто з 24.02.2022 року селищна рада з об`єктивних обставин перестала функціонувати у належний спосіб, на території Старосалтівської селищної ради виникла необхідність забезпечення дії Конституції та законів України.

Вказані обставини щодо окупації Старосалтівської селищної ради, також зазначені і у рішення суду у справі № 922/2023/25.

Крім того, вказані обставини, щодо окупації Старосалтівської селищної ради у період з 24.02.2022 року по 05.05.2022 року та по 12.09.2022 року є загальновідомими обставини, такі обставини є у відкритому доступі та підтверджуються Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією затвердженим Наказом № 309 від 22.12.2022 року Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України.

З аналізу вищевикладеного слідує, що договір укладений між Старосалтівською селищною радою (позивач, селищна рада) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пасстрансгаз-М" відповідач, користувач) 23.07.2020 року № 1 на право тимчасового користування місцями для розміщення об`єктів зовнішньої реклами припинився на підставі підпункту 4.3.2. пункту 4.3. оскільки неможливість використання місця для розташування об`єкту зовнішньої реклами стривала понад 3 (трьох) місяців внаслідок дії обставин, що не залежать від користувача або Селищної ради (обставин непереборної сили).

У даному випадку такими діями були окупація Старосалтівської селищної ради у період з 24.02.2022 року по 05.05.2022 року та по 12.09.2022 року.

Вказане спростовує твердження позивача викладені у наданих до суду 11.02.2026 року письмових поясненнях (вх. № 3409/26), що останній перебував в окупації лише з 24.02.2022 року по 05.05.2022 року, тобто менше 3 місяців.

Отже договір припинив свою дію на підставі підпункту 4.3.2. пункту 4.3. договору, оскільки такі обставини діяли понад 3 місяці (окупація Старосалтівської селищної ради з 24.02.2022 року по 05.05.2022 року та по 12.09.2022 року) та не залежали ані від користувача (відповідача у справі) ані від Селищної ради (позивача у справі), отже існує причинно-наслідковий зв`язок між окупацією Старосалтівської селищної ради, обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання, що спростовує викладені у наданих до суду позивачем 11.02.2026 року письмових поясненнях обставини.

У зв`язку із чим, безпідставним є нарахуванням позивачем відповідачу суми боргу з плати за право тимчасового користування місцями для розміщення об`єктів зовнішньої реклами у розмірі 349 228,47 грн. за загальний період з 2022 року по 2025 років відповідно до наданого позивачем до позовної зави розрахунку.

При цьому, суд приймає до уваги, що статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, та встановлення судом перебування позивача в окупації у період з 24.02.2022 року по 05.05.2022 року та по 12.09.2022 року відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією затвердженим Наказом № 309 від 22.12.2022 року Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, та враховуючи припинення договору на підставі підпункту 4.3.2. пункту 4.3. договору, судом здійснено перевірку розрахунку позивача за загальний період з 2022 року 2025 років, відповідно до якого було нараховано суму боргу 349 228,47 грн., та встановлено, що такі нарахування здійснено не вірно.

Із урахуванням вищевикладеного, судом було здійснено власний розрахунок із урахуванням припинення договору на підставі підпункту 4.3.2. пункту 4.3. договору, та встановлено що обґрунтованим періодом щодо стягнення боргу за спірним договором є з 01.02.2022 року по 24.05.2022 року, та за розрахунком суду, сума боргу за даний період становить суму у розмірі 35 157,97 грн.

В частині стягнення заборгованості у розмірі 314 070,50 грн. відмовити.

Щодо позовних вимог позивача про розірвання договору на право тимчасового користування місцями для розміщення об`єктів зовнішньої реклами № 1 від 23.07.2020 року, суд зазначає наступне.

З положень статті 611 Цивільного кодексу України вбачається, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частинами 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 2 статті 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором.

З аналізу вищевикладеного та за змістом зазначених норм слідує, що розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Тобто, розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 року у справі №910/7981/17, від 18.11.2019 року у справі №910/16750/18, від 12.05.2020 року у справі №911/991/19.

В обґрунтування позовних вимог у цій частині, позивач зокрема зазначає, що внаслідок порушення відповідачем умов договору, позивач (орендодавець) позбавлений можливості отримувати договірні платежі, на які він розраховував під час укладення цього договору, зазначені порушення є істотними, а відтак вимога про розірвання договору у зв`язку із невиконанням відповідачем свого обов`язку є доведеною та ґрунтується на приписах статті 651 Цивільного кодексу України.

Суд, дослідивши матеріали вважає такі твердження позивача помилковими, оскільки як встановлено вище судом, спірний договір № 1 від 23.07.2020 року укладений між Старосалтівською селищною радою (позивач, селищна рада) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пасстрансгаз-М" (відповідач, користувач) на право тимчасового користування місцями для розміщення об`єктів зовнішньої реклами припинив свою дію на підставі підпункту 4.3.2. пункту 4.3. договору, оскільки такі обставини діяли понад 3 місяці (окупація Старосалтівської селищної ради з 24.02.2022 року по 05.05.2022 року та по 12.09.2022 року) та не залежали ані від користувача (відповідача у справі) ані від Селищної ради (позивача у справі), отже існує причинно-наслідковий зв`язок між окупаціє Старосалтівської селищної ради, обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання.

Отже, сторони договору погодили окрему спеціальну підставу для припинення договору, а саме - неможливість використання місця для розташування об`єкта зовнішньої реклами протягом 3 (трьох) місяців внаслідок дії певних обставин (підпункт 4.3.2. пункту 4.3. договору), що помилково не було враховано позивачем.

З вищевикладеного слідує, що припинення договору це вичерпання прав та обов`язків сторін за договором, втрата договірних відносин між сторонами договору на майбутнє з будь-яких причин (залежних від волі осіб учасників договору, інших осіб чи незалежних від їхньої волі) й у будь-який час про що було погоджено сторонами у підпункті 4.3.2. пункту 4.3., та договір втрачає чинність, за винятком прав та обов`язків, що виникли до моменту його припинення.

Вказане спростовує посилання позивача на вимоги статті 651 Цивільного кодексу України, яка на думку останнього є підставою для його розірвання у судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про розірвання договору на право тимчасового користування місцями для розміщення об`єктів зовнішньої реклами № 1 від. 23.07.2020 року не підлягає до задоволення.

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 35 157,97 грн.

В частині стягнення заборгованості у розмірі 314 070,50 грн. та розірвання договору на право тимчасового користування місцями для розміщення об`єктів зовнішньої реклами № 1 від 23.07.2020 року - відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із чим, із відповідача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 527,37 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 13, 42, 73, 74, 86, 129, 165, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасстрансгаз-М" (62203,Харківська обл., Богодухівський р-н, смт. Золочів, вул. Вокзальна, буд. 14, ) на користь Старосалтівської селищної ради (62518, Харківська обл., смт. Старий Салтів, вул. Перемоги, буд. 14, ) заборгованість у розмірі 35 157,97 грн. та судовий збір у розмірі 527,37 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення заборгованості у розмірі 314 070,50 грн. та розірвання договору на право тимчасового користування місцями для розміщення об`єктів зовнішньої реклами № 1 від 23.07.2020 року - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Реквізити сторін:

позивача: Старосалтівської селищної ради (62518, Харківська обл., смт. Старий Салтів, вул. Перемоги, буд. 14, );

відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасстрансгаз-М" (62203,Харківська обл., Богодухівський р-н, смт. Золочів, вул. Вокзальна, буд. 14, ).

Повне рішення складено "23" лютого 2026 р.

СуддяО.О. Ємельянова