ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 Справа № 917/2387/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., секретар судового засідання Отюгова О.І., розглянувши матеріали справи №917/2387/25

за позовною заявою заступника керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області, вул. Усика Якова, 9, м. Миргород, Полтавська область, 37601

в інтересах держави в особі:

1. Заводської міської ради, вул. Полтавська, 4/16, м. Заводське, Миргородський район, Полтавська область, 37240

2. Державної екологічної інспекції Центрального округу, вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, 39039

до відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", вул. Руставелі Шота, 9А, м. Київ, 01601,

про стягнення 272 642,34 грн,

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

30.12.2025 року до Господарського суду Полтавської області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява заступника керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Заводської міської ради та Державної екологічної інспекції Центрального округу до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про стягнення збитків, завданих державі порушенням природоохоронного законодавства у розмірі 272 642,34 грн (вх. № 2489/25).

Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2025 року призначення судді не відбулось у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи.

За результатами автоматизованого розподілу 12.01.2026 року судової справи №917/2387/25 між суддями справу передано на розгляд судді Тимощенко О. М.

Ухвалою суду від 15.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №917/2387/25, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлено строки подачі заяв по суті.

27.01.2026 року до суду через систему "Електронний суд" від Державної екологічної інспекції Центрального округу надійшло клопотання (вх. №956), відповідно до якого позивач 2 просив позов Миргородської окружної прокуратури Полтавської області задовольнити в повному обсязі.

28.01.2026 року до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 1057) із запереченнями проти задоволення позовних вимог. Відповідач зазначив наступне:

- позивач не надав належних доказів, які б достовірно свідчили про порушення норм Закону та не надав суду докази протиправної бездіяльності відповідача. Позовна заява мотивована встановленням факту незабезпечення відповідачем охорони та захисту лісу від незаконних рубок на підконтрольній йому території;

- шкода, заподіяна державі внаслідок незаконної рубки дерев виникла від безпосередніх дій особи, яка незаконно зрубувала дерева, а не від постійного лісокористувача, на якого покладений обов`язок охороняти ліс, невиконання чого являється якоюсь іншою обставиною;

- позовні вимоги не містять доказів, які вказують на неправомірність поведінки відповідача та не вказують, які саме дії відповідач повинен був вчинити відповідно до вимог ведення лісового господарства з метою забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок, однак їх не вчинив;

- під час досудового розслідування відповідач активно сприяв слідству, були подані запитувані документи, проведено розрахунок, допитані свідки - працівники лісогосподарського підприємства, прийняття участі при огляді місця події;

- винні особи невстановлені з причини бездіяльності слідства;

- лісові господарства несуть відповідальність, лише у разі вчинення ними самими незаконної рубки або у разі допущення ними порушення вимог щодо ведення лісового господарства;

- обставини заподіяння шкоди державі у розмірі 272 642,34 грн не доведено в порядку, передбаченому положеннями статей 74, 76-77 ГПК України, належними та допустимими доказами;

- висновок експерта не містить відомостей щодо натурного обстеження експертом місяця можливого спричинення шкоди та перевірки фактичних відомостей на підстав яких було здійснено розрахунок. Розрахунок розміру шкоди заподіяної лісу, обрахований філією "Полтавське лісове господарство" ДП "Ліси України", не містить діаметру пнів. Відсутня інформація про прилад, яким вимірювався діаметр спиляної деревини, а саме про його стандартизацію і сертифікацію. Для обчислення розміру шкоди було взято за основу відомості незаконно зрубаних дерев зазначені слідчим в протоколі огляду від 19.10.2023, в яких зазначені, порода дерева та діаметри пнів, проте, у вказаних відомостях відсутня інформація про ознаку зрубаних дерев та дані про вимірювальний пристрій, яким проводились заміри;

- прокурором не надано доказів та не наведено обставин, які перешкоджають позивачу 1 та 2 звернутись до суду з позовом на захист порушеного права. Сам факт того, що позивачі повідомили, що не зверталась до суду з відповідною позовною вимогою та просять Миргородську окружну прокуратуру Полтавської області вжити заходів прокурорського реагування шляхом звернення до суду з відповідним позовом, не є належною та достатньою підставою та, як наслідок, і виключним випадком, відповідно до якого прокурор може звернутись із цим позовом до суду в інтересах держави в особі зазначеного суб`єкта владних повноважень.

04.02.2026 року до суду через систему "Електронний суд" від прокуратури надійшла відповідь на відзив (вх. №1366).

Згідно ч. 4 ст. 166 ГПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку

Ухвалою від 15.01.2026 р. суд установив прокурору та позивачам строк для подачі відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

Відповідно до квитанції №5783127 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС Миргородська окружна прокуратура Полтавської області отримала відзив на позовну заяву - 28.01.2026 року о 16:14 год.

Отже, встановлений судом в ухвалі від 15.01.2026року строк для подання відповіді на відзив закінчився 02.02.2026 року.

Статтею 113, ч. 1 ст. 118 та ч. 1 ст. 119 ГПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Подана прокуратурою відповідь на відзив не містить клопотання про поновлення строку на її подання.

З огляду на зазначене, відповідь на відзив (вх. № 1366 від 04.02.2026 року, документ сформований в системі "Електронний суд" 03.02.2026 року), подана після закінчення процесуального строку, залишається судом без розгляду відповідно до ч. 2 ст. 118 ГПК України.

05.02.2026 року до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 1499), в яких зазначено, що наданий прокурором висновок експерта не підтверджує взагалі нічого в тому числі і заявлену прокурором шкоду навколишньому природному середовищу, завдану незаконною порубкою лісу. Державна екологічна інспекція Центрального округу у даних правовідносинах не має повноважень щодо звернення до суду з позовом. Державна екологічна інспекція України, в тому числі її територіальний орган (Державна екологічна інспекція Центрального округу), як єдиний державний центральний орган, який відповідно до покладених на нього повноважень реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, не здійснювала заходи державного нагляду (контролю) в частині перевірки відповідача на предмет наявності незаконної рубки дерев та не оформляла у встановленому порядку результати перевірки, як це передбачено п.4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №275 від 19.04.2017 р.

Також відповідач вказує, що прокурором не доведено наявності у діях відповідача такого елементу цивільного правопорушення як протиправної поведінки (протиправної бездіяльності), яка б мала шкідливі наслідки та мала причинно-наслідковий зв`язок із спірними збитками.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

19.10.2023 року працівниками державної лісової охорони Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" філії "Полтавське лісове господарство" Лохвицького лісництва, в лісовому масиві поблизу с. Пісочки заводської міської територіальної громади Миргородського району Полтавської області, а саме: в 158 кварталі у 11 видділі виявлено незаконну порубку невстановленими особами дерев різної породи та різних діаметрів в кількості 39 шт., з яких 37 сироростучих та 2 сухостійні. У зв`язку із зазначеним працівниками державної лісової охорони було викликано представників Національної поліції, які зафіксували факт незаконної порубки лісу.

Дана інформація також відображена у заяві філії "Полтавське лісове господарство" Слобожанського лісового офісу ДП "Ліси України" до Відділення поліції №2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області про вчинення кримінального правопорушення (№2053/282-2023 від 20.10.2023 року, а. с. 13, 14).

До вказаної заяви було додано розрахунок шкоди, заподіяної лісу, та розрахунок обсягу (об`єму) завданої в наслідок незаконної порубки, відповідно до яких загальна сума шкоди - 272 641,11 грн.

20.10.2023 Відділенням поліції №1 Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000663 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України, зазначивши, що 19.10.2023 до ВП №2 Миргородського РВ ГУНП в Полтавській надійшло повідомлення через лінію "102" від дейнеки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що в лісовому масиві поблизу с. Пісочки, Миргородського району, а саме в 158 кварталі, 11 виділі ним виявлено незаконну порубку деревини різних порід. ЖЄО №3215 від 19.10.2023.

Згідно з проведеним оглядом 19.10.2023 року слідчим СВ ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області лейтенантом поліції О. В. Чумаком за участі ОСОБА_2 , а також в присутності понятих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , поблизу с. Пісочки, квартал 158, виділ 11 Лохвицького лісництва філії "Полтавське лісове господарство" ДП "Ліси України" виявлено незаконну порубку дерев у кількості 39 дерев, загальна кількість виявленої деревини, яка попиляна на дрова складає 6,5 м3. При проведенні замірів встановлено, що: пні спиляної деревини мають діаметри:

1) пень №1 діаметром 27 см - породи "Груша" сироростучий;

2) пень №2 діаметром 67 см - породи "Акація" сироростучий;

3) пень №3 діаметром 23 см - породи "Акація" сироростучий;

4) пень №4 діаметром 20 см - породи "Акація" сироростучий;

5) пень №5 діаметром 34 см - породи "Акація" сироростучий;

6) пень №6 діаметром 20 см - породи "Акація" сироростучий;

7) пень №7 діаметром 42 см - породи "Акація" сироростучий;

8) пень №8 діаметром 19 см - породи "Акація" сироростучий;

9) пень №9 діаметром 50 см - породи "Акація" сироростучий;

10) пень №10 діаметром 11 см - породи "Акація" сироростучий;

11) пень №11 діаметром 31 см - породи "Акація" сироростучий;

12) пень №12 діаметром 48 см - породи "Акація" сироростучий;

13) пень №13 діаметром 34 см - породи "Акація" сироростучий;

14) пень №14 діаметром 44 см - породи "Акація" сироростучий;

15) пень №15 діаметром14 см - породи "Акація" сироростучий;

16) пень №16 діаметром 23 см - породи "Акація" сироростучий;

17) пень №17 діаметром 8 см - породи "Акація" сироростучий;

18) пень №18 діаметром 18 см - породи "Акація" сироростучий;

19) пень №19 діаметром 19 см - породи "Акація" сухостійний;

20) пень №20 діаметром 28 см - породи "Акація" сироростучий;

21) пень №21 діаметром 31 см - породи "Акація" сироростучий;

22) пень №22 діаметром 58 см - породи "Акація" сироростучий;

23) пень №23 діаметром 10 см - породи "Акація" сухостійний;

24) пень №24 діаметром 23 см - породи "Клен" сироростучий;

25) пень діаметром 18 см - породи "Клен" сироростучий;

26) пень №26 діаметром 22 см - породи "Клен" сироростучий;

27) пень №27 діаметром 14 см - породи "Клен" сироростучий;

28) пень №28 діаметром 18 см - породи "Клен" сироростучий;

29) пень №29 діаметром 42 см - породи "Акація" сироростучий;

30) пень №30 діаметром 38 см - породи "Акація" сироростучий;

31) пень №31 діаметром 12 см - породи "Шовковиця" сироростучий;

32) пень №32 діаметром 22 см - породи "Груша" сироростучий;

33) пень №33 діаметром 38 см - породи "Акація" сироростучий;

34) пень №34 діаметром 22 см - породи "Груша" сироростучий;

35) пень №35 діаметром 39 см - породи "Акація" сироростучий;

36) пень №36 діаметром 46 см - породи "Акація" сироростучий;

37) пень №37 діаметром 19 см - породи "Глід" сироростучий;

38) пень №38 діаметром 14 см - породи "Клен" сироростучий;

39) пень №39 діаметром 26 см - породи "Клен" сироростучий.

При цьому здійснювалось їх фотографування.

За результатами проведення судово-економічної експертизи у кримінальному провадженні №0000663, судовим експертом Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України 05.02.2024 складено висновок експерта №СЕ-19/117-24/642-ЕК у якому зазначено, що розрахунок розміру шкоди, що наведений у розрахунку шкоди, заподіяної лісу (додаток до Заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.10.2023 №2053/28.2-2023 Філії "Полтавське лісове господарство" ДП "Ліси України"), підтверджується в сумі 272 642,34 грн.

У адресованому відділенню поліції №2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області листі №2053/282-2023 від 20.10.2023 філією "Полтавське лісове господарство" Слобожанський лісовий офіс ДСГП "Ліси України" повідомлено, що територія на якій було виявлено порубку деревини, а саме квартал 158, виділ 11 Лохвицького лісництва відноситься до Заводської міської територіальної громади Миргородського району. Вказана вище територія знаходиться у постійному користуванні державного спеціалізованого господарського підприємства ДП "Ліси України".

За твердженням прокурора, оскільки в ході досудового розслідування кримінального правопорушення №0000663 від 20.10.2023 року не встановлено осіб, які здійснили незаконну порубку дерев, тому завдані незаконною порубкою дерев збитки мають бути відшкодовані її постійним користувачем/відповідачем, що й стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки аргументам сторін та зважаючи на вимоги законодавства, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Закон України "Про прокуратуру" визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Так, відповідно до частин 3-5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

В обґрунтування підстав представництва прокурора в суді, прокурор, посилаючись на ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", зазначає про ненадходження до спеціального фонду місцевих бюджетів грошових стягнень за шкоду, заподіяну відповідачем державі внаслідок порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, у тому числі лісів.

Згідно ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" вбачається, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття "компетентний орган" вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Отже, з урахуванням вище викладеного, у розумінні положень ст.ст. 73, 76, 77 ГПК України прокурор, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини здійснення ним повідомлення на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, а також надати докази того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

У даному випадку прокурор, звертаючись до суду, позивачами визначив Заводську міську раду та Державну екологічну інспекцію Центрального округу.

Право органів місцевого самоврядування щодо подання позовів про стягнення завданої довкіллю шкоди ґрунтується на приписах ст.13, 142, 145 Конституції України; ст. 15, 19, 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"; ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Статтею 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що місцеві ради в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Вказана норма узгоджується з положеннями ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Правопорушення було вчинено на території Лохвицького лісництва філії "Полтавське лісове господарство" ДП "Ліси України", яка відноситься до Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області.

Державна екологічна інспекція Центрального округу є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства про охорону та захист лісів.

Відповідно до ч. 1 ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема, організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів.

Враховуючи викладене, шкода, заподіяна навколишньому природною середовищу внаслідок незаконної порубки деревини, завдана місцевому бюджету Заводської міської ради, а факт невідшкодування такої шкоди призводить до недоотримання коштів місцевим бюджетом, що порушує інтерес територіальної громади.

Суд звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, у якій наведено такі правові висновки:

"Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".

Такий запит направлявся прокуратурою до Заводської міської ради листом №54-9854вих-25 від 15.12.2025 року (а. с. 70 - 73).

У відповідь на вказаний лист Заводська міська рада повідомила Миргородську окружну прокуратуру листом №01.1-16/1740 від 16.12.2025 року, що на даний момент не передбачені додаткові видатки на сплату судового збору за подання до суду відповідної позовної заяви про стягнення збитків заподіяних незаконною порубкою дерев. Враховуючи зазначене, міська рада просила прокуратуру самостійно звернутися до суду в інтересах Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області (а. с. 74).

Також з відповідним запитом прокуратура звернулась до Державної екологічної інспекції Центрального округу (вих. №54-9856вих-25 від 15.12.2025 року , а. с. 76 - 79).

Згідно з відповіді Державної екологічної інспекції Центрального округу № 06-08/6749 від 22.12.2025 р. (а. с. 80) на запит Миргородської окружної прокуратури Інспекція повідомила, що не зверталась до суду з позовом до ДСГП "Ліси України" про відшкодування шкоди у розмірі 272 642,34 грн та просила прокуратуру вжити заходів прокурорського реагування шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Така пасивна поведінка органу місцевого самоврядування та органу державного контролю безумовно свідчить про неналежне здійснення своїх повноважень останніми щодо захисту інтересів територіальної громади та інтересів держави, оскільки володіючи відповідним повноваженнями та достовірно знаючи про факти заподіяння шкоди незаконною порубкою не вжито заходів щодо стягнення збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок незаконної порубки дерев.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов до висновку, що звертаючись до суду з позовом у цій справі, прокурор дотримався вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України щодо умов такого звернення, а саме: обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, а тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Стосовно суті заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 13 Конституції України визначено, що природні ресурси, що знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу й повинні використовуватися відповідно до закону.

Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

За статтею 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовуванні в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Частинами 1-3 статті 1 Лісового кодексу України встановлено, що:

- ліс - тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище;

- ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах;

- усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Частиною 1 ст. 16 Лісового кодексу України встановлено, що право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи (ч. 1 ст. 17 Лісового кодексу України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі, серед іншого, зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів.

Статтею 63 Лісового кодексу України встановлено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

За змістом п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані, серед іншого, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 Лісового кодексу України, організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок та пошкодження. Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов`язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів. Перелік заходів, вимоги щодо складання планів цих заходів визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Статтею 89 Лісового кодексу України визначено, що охорону і захист лісів на території України здійснює, зокрема, лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів.

Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів, зокрема, від незаконних рубок (ст. 90 Лісового кодексу України).

Статтею 93 Кодексу передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є запобігання порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (ст. 107 Лісового кодексу України).

Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі №909/976/17, постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №909/1111/16, від 20.08.2018 у справі №920/1293/16, від 23.08.2018 у справі №917/1261/17, від 19.09.2018 у справі №925/382/17, від 09.12.2019 у справі № 906/133/18, 20.02.2020 у справі № 920/1106/17, від 30.11.2021 у справі № 926/2174/20.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка у 158 кварталі 11 виділу Лохвицького лісництва, на якій 19.10.2023 року виявлено незаконну порубку, відноситься до земель лісогосподарського призначення Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" яке, зі свого боку, відповідно до матеріалів лісовпорядкування, є її постійним лісокористувачем, на якого чинним законодавством покладено обов`язок забезпечити охорону лісів на підвідомчій йому території.

Отже, саме на відповідача, як на постійного користувача спірних лісів, та його працівників, серед іншого, покладений обов`язок проведення заходів щодо збереження лісонасаджень від самовільних рубок за неналежне виконання якого останній має нести встановлену чинним законодавством відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками державної лісової охорони ДСГП "Ліси України" філії "Полтавське лісове господарство" 19.10.2023 року виявлено факт незаконної порубки 39 дерев, з яких 37 - сироростучі, 2 - сухостій кварталі 158 виділ 11 Лохвицького лісництва філії "Полтавське лісове господарство" ДП "Ліси України", що розташоване в адміністративних межах Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області.

За результатами виявлення вищевказаної незаконної рубки майстром слідчим СВ ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області лейтенантом поліції О. В. Чумаком за участі ОСОБА_2 , а також в присутності понятих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , було складено протокол огляду від 19.10.2023 року.

Звернення ДСГП "Ліси України" в особі філії "Полтавське лісове господарство" до правоохоронних органів вже по факту здійснених незаконних дій свідчить про намагання підприємства встановити обставини незаконної діяльності за допомогою правоохоронних органів, в той час як обов`язок лісокористувача - не допустити такої незаконної діяльності.

Факт виявлення незаконної рубки лісу та відсутність дій відповідача, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду свідчить про наявність вини відповідача щодо неналежної охорони лісу (бездіяльність), внаслідок чого скоєно незаконне вирубування лісу.

Предметом діяльності Філії відповідача, серед іншого є забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і травин.

Викладене свідчить про те, що відповідач здійснює управлінські, організаційно-розпорядчі та господарські заходи з організації належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду підприємства.

Однак, факт вчинення вказаного правопорушення свідчить про те, що такі заходи не були достатніми і не змогли забезпечити збереження лісу відповідачем.

Виявлення відповідачем незаконної порубки дерев на території Лохвицького лісництва філії "Полтавське лісове господарство", складення розрахунку завданої шкоди жодним чином не впливає на необхідність дотримання відповідачем, як постійним лісокористувачем, визначеного законодавством обов`язку із забезпечення охорони лісів від незаконних рубок, чого відповідачем не виконано.

Таким чином, наведені обставини у їх сукупності є належним підтвердженням протиправної поведінки відповідача, яка полягає у незабезпеченні працівниками підприємства належної охорони і захисту лісів від незаконної порубки на підвідомчій відповідачу території.

Суд також враховує, що у пунктах 88 постанови від 13.05.2020 року у справі №9901/93/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з вимог частини другої статті 19, статей 63 і 86 Лісового кодексу України, з урахуванням правової позиції, викладеної в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09 серпня та 19 вересня 2018 року у справах № 909/976/17, 925/382/17, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів.

Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої самовільним вирубуванням лісу, має держава, цивільно-правову відповідальність перед якою несуть безпосередні винуватці порубки нарівні з лісокористувачами.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення природоохоронного законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів, а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні їх працівниками та не перешкоджанні незаконному вирубуванню лісових насаджень, внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев невстановленими особами.

Не можуть свідчити про відсутність вини дії, вчинені ДП "Ліси України" внаслідок виявлення незаконної вирубки лісів, оскільки законом покладено на лісокористувача, в тому числі, і обов`язок вжиття заходів для недопущення/охорони лісу від незаконної вирубки, проте не лише вчинення усіх можливих дій з метою виявлення правопорушника.

А тому доводи відповідача про відсутність його вини у завданні збитків суд відхиляє.

У зв`язку із викладеним вище суд дійшов до висновку про те, що прокурором було доведено протиправну поведінку відповідача, яка полягає у незабезпеченні працівниками підприємства належної охорони і захисту лісів від незаконної вирубки на підвідомчій відповідачу території.

Статтею 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, серед іншого, передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до положень статей 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Частиною 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода передбачено, що заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Положеннями статті 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, в розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено ст. 1166 ЦК України яка встановлює, що майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1) неправомірність поведінки особи; неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду зокрема підстав невиконання завдавачем шкоди покладених на нього обов`язків; 2) наявність шкоди; під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; 4) вина особи, що завдала шкоду.

Враховуючи вимоги статей 1166, 1172 Цивільного кодексу України у вирішенні спору про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Посилання відповідача на відсутність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та шкідливими наслідками у вигляді завдання шкоди незаконною порубкою, а також провини відповідача судом відхиляються, оскільки обов`язок забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, у тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

Оскільки відповідачем не надано жодних доказів відсутності його вини та вчинення ним дій, спрямованих на збереження та охорону лісів та недопущення самовільної рубки лісу, створення сприятливих умов щодо охорони лісу та недопущення самовільної (незаконної) рубки невідомими особами на наданих відповідачу в постійне користування земельних ділянках, суд дійшов до висновку про наявність складу цивільного правопорушення.

Відповідно до Розрахунку шкоди, нанесеної державі внаслідок скоєння незаконної порубки у кварталі 158 виділ 11 Лохвицького лісництва філії "Полтавське лісове господарство" ДП "Ліси України", здійсненого судовим експертом відділу економічних досліджень Полтавського НДЕКЦ МВС Єлісєєвою О. М. та наведеного у висновку експерта №СЕ-19/117-24/642-ЕК від 05.02.2024 року (а. с. 24 - 41) згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу", розмір збитків становить 272 642,34 грн.

При цьому суд зазначає, що у висновку експерт звертає увагу на те, що у протоколі огляду від 19.10.2023 року та у розрахунку шкоди, заподіяної лісу містяться невідповідності щодо кількості дерев (пнів) в межах діапазонів діаметрів дерев "10,1 - 14", "14,1 - 18", "18,1-22". У наданих на експертизу матеріалах кримінального провадження не відображено інформацію щодо належності порід дерев, перелічених у розрахунку шкоди заподіяної лісу і протоколі огляду від 19.10.2023 року, до категорії "плодові". Враховуючи викладене, розрахунок розміру шкоди проведено за уточненими вихідними даними, що наведені у від 29.01.2024 року №94/115/119/04-2024 ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року №665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу".

Наявний в матеріалах справи розрахунок шкоди, заподіяної лісу, відповідає додатку № 1 "Такса для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту" до постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" з урахуванням індексації цін.

Індексація такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, проводиться, починаючи з 1 січня 2009 року за формулою: Ні = Нп х І / 100, де:

Ні - проіндексований розмір такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу у поточному році, гривень з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) за одну одиницю;

Нп - проіндексований розмір такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу у попередньому році, гривень з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) за одну одиницю;

І - індекс споживчих цін (індекс інфляції) за попередній рік, відсотків.

Згідно з нормами Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст. 1).

Судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом (ст. 7 Закону України "Про судову експертизу").

Стаття 98 ГПК України встановлює вимоги до висновку експерта. Так, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

При цьому, висновок експерта №СЕ-19/117-24/642-ЕД від 05.02.2024 року складений у межах кримінального провадження атестованим судовим експертом, який був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а самі висновки відповідають положенням 98 ГПК України, що не спростовано відповідачем у встановленому законом порядку.

Верховний Суд у постанові від 10.07.2019 у справі № 686/23256/16-ц виклав висновок, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі.

Також, Верховним Судом у постанові від 25.03.2021 у справі №752/21411/17 вказано, що суд враховує допустимість висновку експерта як доказу, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.

Відтак, висновок експерта №СЕ-19/117-24/642-ЕД від 05.02.2024 року є належним та допустимим доказом, яким підтверджено розмір заподіяної шкоди в сумі 272 642,34 грн.

Котррозрахунку розміру шкоди, завданої внаслідок незаконної вирубки лісу відповідачем до суду не надано, наявний в матеріалах справи розрахунок не спростовано.

Отже, суд приходить до висновку, що розрахунок шкоди, завданий державі внаслідок самовільної рубки дерев, здійснено правомірно у відповідності до вимог чинного законодавства.

З огляду на обставини, які викладені вище, суд дійшов до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується склад цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка відповідача, яка виражається в неналежному виконанні своїх обов`язків щодо охорони та захисту лісу та об`єкту природно-заповідного фонду; розмір шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу, обрахований відповідно до чинних Такс, затверджених Постановою № 665; безпосередній причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача, оскільки шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання природоохоронного законодавства; а також вина відповідача, що полягає в протиправній бездіяльності та неперешкоджанні його посадовими особами незаконному вирубуванню лісових насаджень та порушенню природно-заповідного режиму.

З цих підстав, вимога прокурора про стягнення з відповідача 272 642,34 грн шкоди є законною, обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Частиною 5 ст. 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому інші доводи та заперечення відповідача судом почуті, проте не оцінюються як обґрунтовані та правомірні, оскільки не впливають на зроблені судом висновки.

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи та оцінивши, з огляду на положення ст.ст.74, 75-79, 86 ГПК України, наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку задовольнити позов повністю, стягнути з відповідача на користь Заводської міської ради шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті незаконної порубки лісу у розмірі 272 642,34 грн.

Згідно із статтею 129 Господарського процесуально кодексу України, у разі задоволення позову, судовий збір підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (вул. Шота Руставелі, будинок 9 А, м. Київ, 01601, ) на користь Заводської міської ради (вул. Полтавська, 4/16, м. Заводське, Миргородський район, Полтавська область, 37240, ) шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті незаконної порубки лісу у розмірі 272 642,34 грн.

3. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (вул. Шота Руставелі, будинок 9 А, м. Київ, 01601, ) на користь Полтавської обласної прокуратури (вул. 1100 - річчя Полтави, 7, м. Полтава, 36000, отримувач Полтавська обласна прокуратура; ; назва банку Держказначейська служба України м. Київ; рахунок отримувача UA0006160, код класифікації видатків бюджету - 2800) 3 271,71 грн витрат зі сплати судового збору.

Видати накази із набранням рішенням законної сили.

Рішення підписано 24.02.2026 року.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О. М. Тимощенко