ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

18 лютого 2026 року Справа № 926/266/26

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Національна енергетична група"

до Комунального некомерційного підприємства "Центральна міська клінічна лікарня" Чернівецької міської ради

про стягнення вартості спожитої електричної енергії у розмірі 591309,23 грн

Суддя Тинок О.С.

Секретар судових засідань Григораш М.І.

Представники:

від позивача Хлапоніна О.Р.

від відповідача Родіонов О.П.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Національна енергетична група" звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства "Центральна міська клінічна лікарня" Чернівецької міської ради про стягнення вартості спожитої електричної енергії у розмірі 591309,23 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами Договору постачання електричної енергії споживачу №6 від 02.01.2025 року, в результаті чого у відповідача перед позивачем за період листопад-грудень 2025 року утворилась заборгованість у сумі 591309,23 грн, яку останній просить стягнути на його користь.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2026 року, справу №926/266/26 передано на розгляд судді Тинок О.С.

Ухвалою суду від 22 січня 2026 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Національна енергетична група" до Комунального некомерційного підприємства "Центральна міська клінічна лікарня" Чернівецької міської ради про стягнення вартості спожитої електричної енергії у розмірі 591309,23 грн, яка надійшла до Господарського суду Чернівецької області 22 січня 2026 року за вх.№266 - залишено без руху.

26 січня 2026 року представник позивача через підсистему Електронний суд подала до суду заяву про усунення недоліків (вх. №301).

Ухвалою суду від 26 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 18 лютого 2026 року.

11 лютого 2026 року відповідачем через підсистему Електронний суд подано заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі у розмірі 591309,23 грн.

18 лютого 2026 року позивачем через підсистему Електронний суд подано заяву про зміну підстав позову.

Подану заяву позивач обґрунтовує іншими підставами позову, а саме Договором про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу №453 від 07.10.2025 року та Договором про постачання/ закупівлю електричної енергії споживачу №577 від 15.12.2025 року, за результатами неналежного виконання яких у відповідача перед позивачем за період листопад-грудень 2025 року утворилась заборгованість у сумі 591309,23 грн

Далі позивач зазначає, що станом на дату звернення з цим позовом загальна сума заборгованості за спожиту електричну енергію по договорах складає 591309,23 грн, а отже предмет позов залишається незмінним, як і правове обґрунтування, а тому просить суд прийняти заяву про зміну підстав позову.

Розглянувши заяву позивача про зміну підстав позову, суд прийшов до наступного висновку.

У відповідності до ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. При цьому, правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем не змінювався предмет позову, наявні докази направлення означеної заяви з додатками до Електронного кабінету відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заява позивача про зміну підстав позову відповідає вимогам ГПК України, а отже приймається судом.

У судовому засіданні 18 лютого 2026 року представник відповідача підтримав подану заяву про визнання позову з урахуванням поданої позивачем та прийнятої судом заяви про зміну підстав позову.

Так, розглянувши у судовому засіданні 18 лютого 2026 року подану представником відповідача заяву про визнання позову, суд встановив, що остання не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, а тому суд приймає її.

Згідно ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктом 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно із п. 1 та 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві та у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

07 жовтня 2025 року між сторонами було укладено Договір про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу №453, за умовами якого, позивач взяв на себе обов`язок здійснювати продаж електричної енергії відповідачу для забезпечення потреб електроустановок, а відповідач зобов`язався здійснювати своєчасну оплату вартості використаної електричної енергії.

На виконання умов вказаного договору позивач у періоді листопад 2025 року поставив відповідачу електричну енергію на загальну суму 686529,12 грн. Відповідач в порушення своїх зобов`язань оплату здійснив частково у розмірі 112580,25 грн. Несплаченою залишилась сума в розмірі 573948,87 грн за розрахунковий період листопад 2025 року, що підтверджується одностороннім актом звірки взаємних розрахунків.

Також, між сторонами був укладений Договір про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу №577 від 15.12.2025 року.

На виконання умов вказаного договору позивач у період грудень 2025 року поставив відповідачу електричну енергію на загальну суму 783580,26 грн. Відповідач в порушення своїх зобов`язань оплату здійснив частково на суму 766219,90 грн. Несплаченою залишилась сума в розмірі 17360,36 грн за розрахунковий період грудень 2025 року, що підтверджується одностороннім актом звірки взаємних розрахунків.

Отже, загальна сума заборгованості за спожиту електричну енергію по вищевказаним договорам за період листопад-грудень 2025 року складає 591309,23 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 пункту 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Також, обов`язок відповідача здійснити розрахунок за спожиту електричну енергію встановлений відповідно до ЗУ «Про ринок електричної енергії» та ПРРЕЕ.

Отже, оскільки відповідач зобов`язання щодо сплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов укладених між сторонами договорів належним чином в повній мірі не виконав, то має сплатити на користь позивача заборгованість у сумі 591309,23 грн, яка виникла у період листопад-грудень 2025 року.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пунктом 3 статті 185 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно із пунктами 1 та 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві та у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги визнання відповідачем позову, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 591309,23 грн.

Відповідно до приписів частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» та статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, з огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору у сумі 3547,85 грн, решту судового збору у сумі 3547,85 грн покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 123, 129, 130, 220, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Центральна міська клінічна лікарня" Чернівецької міської ради (58013, Україна, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, м. Чернівці, вул. Героїв майдану, буд. 226, код 02005763) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Національна енергетична група" (58005, Україна, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, м. Чернівці, вул. Ясська, буд. 13, код 42828866) вартість спожитої електричної енергії у розмірі 591309,23 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 3547,85 грн.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Національна енергетична група" (58005, Україна, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, м. Чернівці, вул. Ясська, буд. 13, код 42828866) з державного бюджету України 3547,85 грн судового збору, сплаченого платіжною інструкцією №104 від 19.01.2026 року до Господарського суду Чернівецької області за подання позову.

У судовому засіданні 18 лютого 2026 року було проголошено скорочене (вступна та резолютивна) частини рішення.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 233 ГПК України, повне рішення складено та підписано 24 лютого 2026 року.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя Олександр Тинок