ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2026 р. Справа№ 910/9451/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2025

у справі № 910/9451/25 (суддя Т. Ю. Трофименко)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОРИТТОРГБУД»

до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»

про стягнення 165 502,63 грн,.

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОРИТТОРГБУД» до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення коштів у розмірі 165 502,63 грн, з яких: 147 281,05 грн основної заборгованості, 14 737,80 грн інфляційних втрат, 3 483,78 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 51-і/ВС про виконання робіт та надання послуг, пов`язаних з лісозаготівлями від 02.09.2024.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2025 по справі № 910/9451/25 позов задоволено. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОРИТТОРГБУД» 147 281,05 грн основної заборгованості, 14 737,80 грн інфляційних втрат, 3 483,78 грн 3% річних та 2 422,40 грн судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що борг відповідача перед позивачем, за наданими до матеріалів справи документами, становить 165 502,63 грн, з огляду на що вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, перевіривши надані позивачем розрахунки сум трьох процентів річних та інфляційних втрат, місцевий господарський суд встановив їх обґрунтованість та арифметичну вірність.

Не погоджуючись з указаним рішенням, Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2025 у справі № 910/9451/25 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим що, на думку скаржника рішення першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Так, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що ухвалене у справі рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає, оскільки судом першої інстанції всебічне, повне та об`єктивне з`ясування дійсних обставин справи здійснено не було.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2025, матеріали апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» у справі № 910/9451/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Андрієнко В.В., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2025 по справі № 910/9451/25, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

Позивачем було подано письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 02.09.2024 між Державним підприємством «Ізюмське лісове господарство» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАВОРИТТОРГБУД» (виконавець) укладено договір № 51-і/ВС про виконання робіт та надання послуг, пов`язаних з лісозаготівлями (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору позивач має право та зобов`язується на власний ризик, власними силами і силами найманих працівників, засобами та матеріалами надати лісозаготівельні послуги (код 02.20 за ДК 016-2010), (ДК021:2015-77230000-1) за завданням замовника в Балаклійському та Піщанському лісництвах.

Склад, види та обсяг послуг, що надаються за цим Договором, а також строки надання послуг визначаються сторонами у додатках, які є невід`ємною частиною даного Договору (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.3. Договору документальний супровід надання/прийняття сторонами послуг, здійснюється за встановленими формами у Додатках, які є невід`ємною частиною даного Договору:

- карта технологічного процесу розроблення лісосіки (Додаток №1);

- акт приймання-передачі лісосіки для розробки Балаклійське л-во (Додаток №2/1); Піщанське л-во (Додаток №2/2);

- технічне завдання (Додаток №3);

- протокол погодження вартості послуг, які надаються за договором (Додаток №4);

- акт виконаних робіт (Додаток №5).

Загальна сума цього Договору орієнтовно становить 93 250,00 грн, в тому числі ПДВ (п. 3.1. Договору). Вартість та перелік передбачених послуг визначена у додатку № 4 (п. 3.4. Договору).

У відповідності до п. 4.1 Договору, розрахунки проводяться шляхом здійснення оплати замовником після надання виконавцем рахунка-фактури на оплату наданих послуг на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт протягом 15 календарних днів.

Остаточний розрахунок проводиться після складання Акта огляду місць використання лісових ресурсів, за умови відсутності претензій зі сторони замовника. Після усунення всіх недоліків, виявлених представниками замовника, сторони засвідчують цей факт своїми підписами в Акті огляду місць використання лісових ресурсів або складанням додаткового акта (п. 4.4 Договору).

Відповідно до п. 4.5. Договору оплата за заготовлену деревину здійснюється згідно Акту приймання-передачі виконаних робіт.

Пунктами 5.2.1 та 5.4.3 Договору сторони погодили, що виконавець зобов`язаний власними силами і силами найманих працівників, засобами та матеріалами надати послуги, пов`язані з лісівництвом в обсязі і в строки, передбачені відповідними нормативними документами і даним Договором.

Замовник зобов`язаний оплатити надані виконавцем послуги, на підставі оформлених Актів приймання-передачі робіт (Додаток №5), в розмірах і строки, встановлені цим Договором.

Згідно з п. 6.1-6.2 Договору замовник щоденно здійснює приймання заготовленої лісопродукції за участю представника виконавця на підставі вимог нормативно-правових актів України. Про надані послуги Виконавець щомісячно складає Акт приймання-передачі виконаних робіт, який підписується уповноваженими представниками сторін.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до моменту його остаточного виконання, але у будь-якому випадку до 30.09.2024 (п. 10.1. Договору).

На виконання умов Договору сторонами підписано акт приймання-передачі робіт та послуг від 30.09.2024 № ПІЩ-00038 на суму 104 762,00 грн та акт приймання-передачі робіт та послуг від 30.09.2024 № БАЛ-00040 на суму 42 519,05 грн.

Для оплати наданих послуг за Договором на зазначені вище суми позивачем було виставлено рахунки на оплату від 30.09.2024 № ПІЩ-00038 та № БАЛ-00040.

Водночас, судом встановлено, що наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 16.07.2024 № 213 «Про припинення Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» вирішено припинити Державне підприємство «Ізюмське лісове господарство», код згідно з , шляхом реорганізації, а саме - приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», код згідно з . Установлено, що Комісія з припинення здійснює керівництво діяльністю Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство» на період до завершення процедури його припинення. Визначено, що Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство».

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 12.03.2025 № 83 затверджено Передавальний акт балансових рахунків, необоротних і оборотних активів, зобов`язань, матеріалів лісовпорядкування та документів, які підтверджують речові права на земельні ділянки, нерухоме майно та інше Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство».

Таким чином, Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» є правонаступником Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство», яке є стороною Договору. У зв`язку із зазначеним, від Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство» до відповідача перейшли всі права та обов`язки замовника за Договором.

З матеріалів справи суд встановив, що позивач звертався до ДП «Ізюмське лісове господарство» із претензію № 389, у якій вимагав сплатити заборгованість, у тому числі, за спірним Договором. Вказану претензію було направлено на електронну пошту ДП «Ізюмське лісове господарство».

06.06.2025 претензію було направлено на електронну адресу «Слобожанського лісового офісу».

Листом від 02.06.2025 № 4849/37-11-1-2025 Філія «Слобожанський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» повідомила позивача, що в порядку правонаступництва за вказаною філією згідно передавального акту закріплено активи та пасиви Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство», що припинилося. Зазначила, що розрахунки за надані послуги, в тому числі і кредиторська заборгованість, що передана згідно передавальних актів, здійснюються в порядку черговості.

Позивач звертаючись з позовом до суду зазначає, що відповідач всупереч умовам договору не здійснив оплату виконаних робіт, а тому за останнім обліковується заборгованість у розмірі 147 281,05 грн, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Крім того, позивач нарахував за прострочення виконання грошових зобов`язань відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати у розмірі 14 737,80 грн та 3% річних у розмірі 3 483,78 грн.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду, а тому до вищевказаних відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

За приписами статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (частина 1 статті 854 Кодексу).

Як встановлено ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до ст. 857 Цивільного кодексу України робота виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Суд зазначає, що наявність заборгованості у відповідача перед позивачем у розмірі 147 281,05 грн підтверджена належними та допустимими доказами (підписаними сторонами актами приймання-передачі робіт та послуг, рахунками на оплату та актом звірки взаємних розрахунків).

Будь-яких заперечень чи претензій щодо обсягу та вартості наданих позивачем послуг за Договором матеріали справи не містять. З боку замовника підписано як акти приймання-передачі виконаних робіт та послуг від 30.09.2024 на суму 147 281,05 грн, так і акт звірки взаємних розрахунків за Договором за період з травня 2024 року по вересень 2024 року, у якому засвідчено наявність заборгованості у розмірі 147 281,05 грн.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стосовно доводів апелянта, наведених в апеляційній скарзі про те, що позивачем не було йому надано для оплати відповідні рахунки та інші документи, передбачені Договором, натомість такі надано лише разом із позовною заявою.

Колегія суддів бере до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, де зазначено, що невиставлення/ненаправлення позивачем рахунку на оплату не звільняє відповідача від обов`язку оплатити послуги, надані позивачем. Так, за своєю правовою природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/49/17 та від 22.05.2018 у справі № 923/712/17.

Крім того, суд відхиляє як необґрунтовані посилання відповідача на невідповідність заявленої до стягнення заборгованості визначеній у п. 3.1. Договору орієнтовної суми Договору, оскільки фактична вартість наданих послуг підтверджена належними доказами та прийнята замовником.

Водночас, як встановив суд першої інстанції зі змісту поданих відповідачем заяв по суті спору, останнім не заперечується по суті свій обов`язок щодо оплати заборгованості за Договором, оскільки відповідач зазначає, що ним вживаються відповідні заходи для її оплати.

Доводи апелянта про неотримання ним первинних документів, які б підтверджували суму заборгованості суд оцінює критично, оскільки відповідачу, як правонаступнику Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство», відповідні документи мали бути передані за передавальним актом. До того ж матеріали справи містять докази звернення позивача до філії «Слобожанський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» щодо оплати боргу, до якого було долучено, зокрема, акт звірки взаємних розархунків за період травень 2024 року - вересень 2024 року за спірним Договором.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не було спростовано розміру заборгованості перед позивачем за Договором та свого обов`язку щодо її оплати, тоді як матеріалами справи підтверджується факт невиконання замовником зобов`язань перед позивачем за Договором зі сплати боргу в розмірі 147 281,05 грн, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача, як правонаступника замовника, вказаної суми заборгованості підлягають задоволенню.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019).

Колегія суддів перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, дійшла висновку про його правильність. Таким чином, вказані позовні вимоги підлягають задоволенню.

У свою чергу, викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони зводяться виключно до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, та не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2025 по справі № 910/9451/25 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2025 по справі № 910/9451/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2025 по справі № 910/9451/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України».

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран