РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.03.2026Справа № 910/12810/25
За позовом Комунального некомерційного підприємства «Новосанжарська центральна лікарня Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСГАЗПРОМ»

про визнання недійсними додаткових угод до договору №18-GAS-2021 на постачання природного газу від 15.01.2021 та стягнення коштів у розмірі 96 216, 48 грн

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Дубина Т.М.

представники учасників справи:

від позивача: Малініна К.М. (в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне некомерційне підприємство «Новосанжарська центральна лікарня» Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСГАЗПРОМ» (надалі - відповідач) про визнання недійсними додаткових угод до договору №18-GAS-2021 на постачання природного газу від 15.01.2021 та стягнення коштів у розмірі 96 216, 48 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 203, 215, 216, 236, 631, 652, 670 Цивільного кодексу України, ст.5, 41 Закону України «Про публічні закупівлі» обґрунтовані тим, що додаткові угоди № 2 від 17.02.2021, № 3 від 23.02.2021, № 4 від 16.03.2021, № 5 від 18.03.2021, № 6 від 24.05.2021, № 7 від 02.07.2021, № 8 від 06.07.2021, № 9 від 20.07.2021, № 10 від 11.08.2021 та № 11 від 30.09.2021 до договору № 18-GAS 2021 від 15.01.2021 укладені з порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме з порушенням максимально встановленого 10% ліміту підвищення ціни на товар та підлягають визнанню недійсними, а грошові кошти в сумі 96 216, 48 грн, що перераховані за товар, підлягають стягненню на користь позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

27.10.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/12810/25. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 18.11.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 задоволено заяву представника позивача Малініної К.М. про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції та постановлено забезпечити участь останньої у судовому засіданні призначеному на 18.11.2025 та в усіх наступних засіданнях по справі №910/12810/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 зупинено провадження у справі №910/12810/25 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24 та опублікування повного тексту постанови.

30.12.2025 від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження в справі, з посиланням на те, що опубліковано повний текст постанови Великої Палати Верховного Суду по справі № 920/19/24. Вказана заява, в зв`язку з перебуванням у відпустці, отримана суддею Карабань Я.А. 12.01.2026.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 поновлено провадження в справі та призначено підготовче засідання на 10.02.2026.

10.02.2026 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання на іншу дату.

У підготовче засідання 10.02.2026 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення засідання повідомлялись належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2026 враховуючи, що судом під час підготовчого провадження, та зокрема, в підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, сторонам надавалось достатньо часу для надання доказів та пояснень по суті спору, окрім того, не було зазначено про неможливість надання доказів чи заявлення клопотань закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 10.03.2026.

У судове засідання 10.03.2026 з`явилась представник позивача, представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача в судовому засіданні надала пояснення по суті позовних вимог, позов просила задовольнити.

Одночасно, статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Зокрема, згідно із частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд зауважує, що він надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення в справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Отже, враховуючи, що явка представника відповідача у судове засідання обов`язковою не визнавалась, останній повідомлений про хід розгляду справи у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку, судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції в спорі та надання відповідних доказів, суд вважає за можливе розглянути справу в цьому судовому засіданні без участі представника відповідача за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 10.03.2026 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.01.2021 між позивачем (надалі - споживач) та відповідачем (надалі - постачальник) було укладено договір №18-GAS-2021 на постачання природного газу (надалі - договір), відповідно до п.1.1. якого, постачальник зобов?язується передати у власність споживачу у 2020 році узгоджені обсяги товару «код ДК 021:2015-09120000-6 «Газове паливо» (газ природний)» (надалі - газ або природний газ), а споживач зобов?язується прийняти узгоджений обсяг природного газу та оплатити його вартість у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно з п.1.2. договору річний обсяг відбору/споживання газу - до 155000 куб.м.

Пунктом 3.1. договору визначено, що на момент підписання договору ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 5 000, 00 грн, у т.ч. ПДВ - 20%, що складає 833,33 грн.

Узгоджена сторонами договору ціна може змінюватись виключно за погодженням сторін (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору, розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно , якщо інший розрахунковий період не встановлений додатковою угодою до цього договору.

Згідно з пп.4.2.1. п.4.2. договору, споживач зобов?язаний сплатити вартість замовленого місячного обсягу газу на рахунок постачальника протягом 10 робочих днів з дня підписання та скріплення печатками сторін акту приймання-передачі природного газу, але в будь якому випадку до 28 числа місяця наступного за місяцем передачі газу.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2021 до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Пунктом 11.4. договору визначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов?язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Зміна ціни за одиницю товару повинно бути документально підтверджено, а саме фактографічною довідкою ТПП з інформацією від регіональних газопостачальних товариств, що мають ліцензію на постачання природного газу по відпускним цінам, встановленим для установ та організацій що фінансуються за рахунок державного бюджету. Довідка повинна містити інформацію про ціну яка була дійсна в попередній період (до коливання), ціну яка дійсна на момент складання документу та інформацію про відсоток коливання ціни на ринку відповідно до попереднього періоду та періоду складання документу.

Додатковою угодою №1 від 20.01.2021 до договору сторони доповнили розділ ІІІ «Ціна природного газу та оплата добових та місячних небалансів» пунктом 3.7.:«Сума договору становить 775 000, 00грн в т.ч. ПДВ 129 166, 67 грн)».

17.02.2021 сторони уклали додаткову угоду №2 до договору, відповідно до п.1 якої, сторони погодили, що вартість природного газу, визначеного у п.3.1. договору складає 5 499, 50 грн, за 1000 куб. м.

23.02.2021 сторони уклали додаткову угоду №3 до договору, відповідно до п.1 якої, сторони погодили, що вартість природного газу, визначеного у п.3.1. договору складає 6 048, 90 грн, за 1000 куб. м.

16.03.2021 сторони уклали додаткову угоду №4 до договору, відповідно до п.1 якої, сторони погодили, що вартість природного газу, визначеного у п.3.1. договору складає 6 653, 19 грн, за 1000 куб. м.

18.03.2021 сторони уклали додаткову угоду №5 до договору, відповідно до п.1 якої, сторони погодили, що вартість природного газу, визначеного у п.3.1. договору складає 7 317, 84 грн, за 1000 куб. м.

24.05.2021 сторони уклали додаткову угоду №6 до договору, відповідно до п.1 якої, сторони погодили, що вартість природного газу, визначеного у п.3.1. договору складає 8 032, 52 грн, за 1000 куб. м.

02.07.2021 сторони уклали додаткову угоду №7 до договору, відповідно до п.1 якої, сторони погодили, що вартість природного газу, визначеного у п.3.1. договору складає 8 695, 06 грн, за 1000 куб. м.

06.07.2021 сторони уклали додаткову угоду №8 до договору, відповідно до п.1 якої, сторони погодили, що вартість природного газу, визначеного у п.3.1. договору складає 9 547, 32 грн, за 1000 куб. м.

20.07.2021 сторони уклали додаткову угоду №9 до договору, відповідно до п.1 якої, сторони погодили, що вартість природного газу, визначеного у п.3.1. договору складає 10 484, 72 грн, за 1000 куб. м.

11.08.2021 сторони уклали додаткову угоду №10 до договору, відповідно до п.1 якої, сторони погодили, що вартість природного газу, визначеного у п.3.1. договору складає 11 315, 55 грн, за 1000 куб. м.

30.09.2021 сторони уклали додаткову угоду №11 до договору, відповідно до п.1 якої, сторони погодили, що вартість природного газу, визначеного у п.3.1. договору складає 12 429, 60 грн, за 1000 куб. м.

У подальшому, додатковою угодою №12 від 13.10.2021 до договору сторони, зокрема, дійшли згоди розірвати договір, у зв?язку з відсутністю змоги постачальником здійснювати постачання природного газу, що спричинена стрімким підвищенням ринкової ціни на природний газ.

На виконання умов договору відповідач поставив позивачу природний газ в загальному обсязі 92, 052920 тис.м3 на загальну суму 571 727, 90 грн:

- у січні 2021 року - 18,263 тис.м3 на підставі акту прийому-передачі природного газу №29 від 31.01.2021 на загальну суму 91 315, 07 грн (з ПДВ) за фактичною ціною без ПДВ - 4 166, 67 грн;

- у лютому 2021 року - 22,372 тис.м3 на підставі акту прийому-передачі природного газу №95 від 28.02.2021 на загальну суму 123 034, 91 грн (з ПДВ) за фактичною ціною без ПДВ - 4 582, 92 грн; 10,959 тис.м3 на підставі акту прийому-передачі природного газу №96 від 28.02.2021 на загальну суму 66 289, 90 грн (з ПДВ) за фактичною ціною без ПДВ - 5 040, 75 грн;

- у квітні 2021 року - 13,87 тис.м3 на підставі акту прийому-передачі природного газу №335 від 13.05.2021 на загальну суму 101 498, 44 грн (з ПДВ) за фактичною ціною без ПДВ - 6 098, 20 грн;

- у травні 2021 року - 0,15 тис.м3 на підставі акту прийому-передачі природного газу №440 від 31.01.2021 на загальну суму 1 204, 88 грн (з ПДВ) за фактичною ціною без ПДВ - 6 693, 77 грн;

- у червні 2021 року - 0, 165 (0,052 + 0,059 + 0, 054) тис.м3 на підставі акту прийому-передачі природного газу №506 від 30.06.2021 на загальну суму 1 446, 27 грн (з ПДВ) за фактичними цінами без ПДВ - 6 693, 77 грн, 7 245, 88 грн, 7 956, 10 грн;

- у липні 2021 року - 0,178 (0,004 + 0,174) тис.м3 на підставі акту прийому-передачі природного газу №588 від 31.07.2021 на загальну суму 1 862, 52 грн (з ПДВ) за фактичними цінами без ПДВ - 7 956, 10 грн, 8 737, 27 грн;

- у серпні 2021 року - 0,11 тис.м3 на підставі акту прийому-передачі природного газу №672 від 14.09.2021 на загальну суму 1 244, 71 грн (з ПДВ) за фактичною ціною без ПДВ - 9 429, 63 грн;

- у вересні 2021 року - 0, 134 тис.м3 на підставі акту прийому-передачі природного газу №756 від 12.10.2021 на загальну суму 1 665, 56 грн (з ПДВ) за фактичною ціною без ПДВ - 10 358, 00 грн.

Позивач перерахував відповідачу кошти за поставлений природний газ в загальному розмірі 571 727, 90 грн, на підтвердження чого надано відповідні виписки банку за загальний період з 11.02.2021 по 12.10.2021 (а.с. 59-63).

Звертаючись до суду з даним позовом в позивач зазначає, що додаткові угоди № 2 від 17.02.2021, № 3 від 23.02.2021, № 4 від 16.03.2021, № 5 від 18.03.2021, № 6 від 24.05.2021, № 7 від 02.07.2021, № 8 від 06.07.2021, № 9 від 20.07.2021, № 10 від 11.08.2021 та № 11 від 30.09.2021 до договору № 18-GAS 2021 від 15.01.2021 укладені з порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме з порушенням максимально встановленого 10% ліміту підвищення ціни на товар та підлягають визнанню недійсними, а грошові кошти в сумі 96 216, 48 грн, що перераховані за товар, підлягають стягненню на користь позивача.

Щодо позовних вимог про визнання додаткових угод недійсними, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України. Аналогічні положення містить ст. 20 Господарського кодексу України.

Одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, є визнання правочину недійсним, а загальні вимоги щодо недійсності правочину визначено статтею 215 цього Кодексу.

Згідно частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Аналогічна позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 по справі №905/1227/17.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

У даній справі сторони уклали договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Метою цього вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ч. 1 ст 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України та ст. 180 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення правовідносин) договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 652 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

За змістом пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Отже, системний аналіз положень статей 651, 652 Цивільного кодексу України та положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 927/636/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, від 16.02.2023 у справі №903/383/22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, до якої зупинялось провадження у цій справі, зроблено висновок, що норми п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не має перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, яке в п. 2 ч. 5 ст. 41 вказаного Закону унормовано на рівні не більше 10 %, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін.

Зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину і дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Зміни та доповнення до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару та не скасовують встановлену первісною редакцією цього Закону заборону збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, у тому числі й при здійсненні закупівлі бензину і дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону, стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину й дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів у цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.

Укладаючи 15.01.2021 договір №18-GAS-2021 на постачання природного газу, сторони обумовили усі істотні умови.

Так, виходячи з умов договору сторонами погоджено ціну за 1000 куб.м. природного газу становить 5 000, 00 грн, у т.ч. ПДВ - 20%, що складає 833, 33 грн. Додатковою угодою №1 від 20.01.2021 до договору сторони доповнили розділ ІІІ «Ціна природного газу та оплата добових та місячних небалансів» пунктом 3.7 та погодили, що сума договору становить 775 000, 00 грн, в т.ч. ПДВ 129 166, 67 грн.

Як убачається з матеріалів справи додатковою угодою №2 від 17.02.2021, на підставі довідки Української енергетичної біржі від 08.02.2021 №08/02-111, сторонами збільшено вартість природного газу за 1000 куб.м. до 5 499, 50 грн, тобто на 9, 99% від початкової ціни. Ця угода розповсюдила свою дію на правовідносини, які склалися між сторонами з 01.02.2021.

Щодо збільшення вартості природного газу на підставі довідки Української енергетичної біржі від 08.02.2021 №08/02-111 суд зазначає таке.

Пунктом 11.4. договору визначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов?язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Зміна ціни за одиницю товару повинно бути документально підтверджено, а саме фактографічною довідкою ТПП з інформацією від регіональних газопостачальних товариств, що мають ліцензію на постачання природного газу по відпускним цінам, встановленим для установ та організацій що фінансуються за рахунок державного бюджету. Довідка повинна містити інформацію про ціну яка була дійсна в попередній період (до коливання), ціну яка дійсна на момент складання документу та інформацію про відсоток коливання ціни на ринку відповідно до попереднього періоду та періоду складання документу.

Поряд з цим, фактографічної довідки ТПП з інформацією від регіональних газопостачальних товариств матеріали справи не містять.

Постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.

Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження, викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо, що відповідає, зокрема висновкам, наведеним у постанові Верховного Суду від 13.10.2020 у справі №912/1580/18.

З огляду на викладене, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення).

Водночас, зі змісту довідки Української енергетичної біржі від 08.02.2021 №08/02-111 вбачається, що вона не містить інформацію про ціну яка була дійсна в попередній період (до коливання), ціну яка дійсна на момент складання документу та інформацію про відсоток коливання ціни на ринку відповідно до попереднього періоду та періоду складання документу, а лише містить інформацію про середньозважену ціну природного газу ресурсу лютого за результатами електронних біржових торгів на ТБ «Українська енергетична біржа» станом на 01 лютого 2021 року, що становила 8 209, 79 грн/тис.куб.м. з ПДВ, що не враховує умов договору №18-GAS-2021 на постачання природного газу від 15.01.2021.

Отже, вказану довідку суд не приймає у якості належного та допустимого доказу, що підтверджує коливання ціни, яка стала підставою для укладення додаткової угоди №2 від 17.02.2021. Тобто, збільшення ціни природного газу відбулось безпідставно та без обґрунтування його підвищення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що додаткова угода №2 від 17.02.2021 укладена за відсутності належного підтвердження факту коливання ціни на природний газ у сторону збільшення, як наслідок, ця угоди підписана за відсутності визначених на те законодавчих підстав та з порушенням умов договору.

У подальшому додатковою угодою №3 від 23.02.2021 сторонами збільшено вартість природного газу за 1000 куб.м. до 6 048, 90 грн, тобто на 20, 97% від початкової ціни. Ця угода розповсюдила свою дію на правовідносини, які склалися між сторонами з 19.02.2021.

Додатковою угодою №4 від 16.03.2021 сторонами збільшено вартість природного газу за 1000 куб.м. до 6 653, 19 грн, тобто на 33, 06% від початкової ціни. Ця угода розповсюдила свою дію на правовідносини, які склалися між сторонами з 01.03.2021.

Додатковою угодою №5 від 18.03.2021 сторонами збільшено вартість природного газу за 1000 куб.м. до 7 317, 84 грн, тобто на 46, 35 % від початкової ціни. Ця угода розповсюдила свою дію на правовідносини, які склалися між сторонами з 15.03.2021.

Додатковою угодою №6 від 24.05.2021 сторонами збільшено вартість природного газу за 1000 куб.м. до 8 032, 52 грн, тобто на 60, 65% від початкової ціни. Ця угода розповсюдила свою дію на правовідносини, які склалися між сторонами з 01.05.2021.

Додатковою угодою №7 від 02.07.2021 сторонами збільшено вартість природного газу за 1000 куб.м. до 8 695, 06 грн, тобто на 73, 90 % від початкової ціни. Ця угода розповсюдила свою дію на правовідносини, які склалися між сторонами з 14.06.2021.

Додатковою угодою №8 від 06.07.2021 сторонами збільшено вартість природного газу за 1000 куб.м. до 9 547, 32 грн, тобто на 90, 94% від початкової ціни. Ця угода розповсюдила свою дію на правовідносини, які склалися між сторонами з 25.06.2021.

Додатковою угодою №9 від 20.07.2021 сторонами збільшено вартість природного газу за 1000 куб.м. до 10 484, 72 грн, тобто на 109, 69% від початкової ціни. Ця угода розповсюдила свою дію на правовідносини, які склалися між сторонами з 02.07.2021.

Додатковою угодою №10 від 11.08.2021 сторонами збільшено вартість природного газу за 1000 куб.м. до 11 315, 55 грн, тобто на 126, 31 % від початкової ціни. Ця угода розповсюдила свою дію на правовідносини, які склалися між сторонами з 01.08.2021.

Додатковою угодою №11 від 30.09.2021 сторонами збільшено вартість природного газу за 1000 куб.м. до 12 429, 60 грн, тобто на 148, 59% від початкової ціни. Ця угода розповсюдила свою дію на правовідносини, які склалися між сторонами з 01.09.2021.

Отже, з викладеного вбачається, що додатковими угодами № 3 від 23.02.2021, № 4 від 16.03.2021, № 5 від 18.03.2021, № 6 від 24.05.2021, № 7 від 02.07.2021, № 8 від 06.07.2021, № 9 від 20.07.2021, № 10 від 11.08.2021 та № 11 від 30.09.2021 до договору № 18-GAS 2021 від 15.01.2021 сторонами збільшено ціну в загальному розмірі на 148, 59% від початкової ціни, тобто вказані додаткові угоди укладені з порушенням встановленого п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» обмеження збільшення ціни за одиницю товару в 10 %.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що відповідач звертаючись до позивача з пропозиціями внести відповідні зміни до договору (№ 3 від 23.02.2021, № 4 від 16.03.2021, № 5 від 18.03.2021, № 6 від 24.05.2021, № 7 від 02.07.2021, № 8 від 06.07.2021, № 9 від 20.07.2021, № 10 від 11.08.2021 та № 11 від 30.09.2021 до договору № 18-GAS 2021 від 15.01.2021) надавав цінові довідки Харківської торгово-промислової палати, з яких вбачається, що в одному випадку порівняння цін здійснювалось за декади місяця, в іншому за місяць в цілому. При цьому вказані висновки не підтверджують коливання ціни товару на дати укладення додаткових угоди та відповідно коливання на дати укладення додаткових угод, а також у порушення положень п.11.4 договору №18-GAS-2021 на постачання природного газу від 15.01.2021 не містять інформацію про ціну яка була дійсна в попередній період (до коливання).

Відповідач не обґрунтував, чому підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, погодженій сторонами в договорі та додатковій угоді № 1.

Отже, судом встановлено, що при укладанні додаткових угод № 2 від 17.02.2021, № 3 від 23.02.2021, № 4 від 16.03.2021, № 5 від 18.03.2021, № 6 від 24.05.2021, № 7 від 02.07.2021, № 8 від 06.07.2021, № 9 від 20.07.2021, № 10 від 11.08.2021 та № 11 від 30.09.2021 до договору № 18-GAS 2021 від 15.01.2021 сторонами не додержано положень п.11.4 договору в частині документального підтвердження зміни ціни за одиницю товару, а також не додержано вимог Закону України «Про публічні закупівлі» про збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10%.

Як було встановлено судом вище, внаслідок укладення оспорюваних додаткових угод відбулось збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10%, а саме на 148, 59% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, а тому такі додаткові угоди не відповідають приписам Цивільного кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі».

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що додаткові угоди № 2 від 17.02.2021, № 3 від 23.02.2021, № 4 від 16.03.2021, № 5 від 18.03.2021, № 6 від 24.05.2021, № 7 від 02.07.2021, № 8 від 06.07.2021, № 9 від 20.07.2021, № 10 від 11.08.2021 та № 11 від 30.09.2021 до договору № 18-GAS 2021 від 15.01.2021 підлягають визнанню недійсними, як такі, що суперечать приписам ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 96 216, 48 грн, суд зазначає таке.

Недійсність додаткових угод № 2 від 17.02.2021, № 3 від 23.02.2021, № 4 від 16.03.2021, № 5 від 18.03.2021, № 6 від 24.05.2021, № 7 від 02.07.2021, № 8 від 06.07.2021, № 9 від 20.07.2021, № 10 від 11.08.2021 та № 11 від 30.09.2021, свідчить про те, що зобов`язання сторін регулюються договором та додатковою угодою № 1, а саме ціна за 1000 куб.м. природного газу складає 5 000, 00 грн.

Згідно з актами приймання-передачі електроенергії, які містяться в матеріалах справи (т.1 а.с. 17-22) за загальний період з січня 2021 року по вересень 2021 року відповідач поставив, а позивач прийняв природний газ в загальному обсязі 92, 052920 тис.м3.

Враховуючи умови договору, позивач мав сплатити за отриману електричну енергію 460 264, 60 грн (5 000, 00 грн * 92, 052920 тис.м3).

Як убачається з долучених до матеріалів справи виписок банку за загальний період з 11.02.2021 по 12.10.2021 (т.1 а.с. 59-63), позивачем сплачено за поставлену електроенергію грошові кошти в розмірі 571 727, 90 грн.

Отже, за розрахунком суду, грошові кошти в сумі 111 463, 30 грн отримані відповідачем безпідставно (571 727, 90 грн - 460 264, 60 грн).

У той же час, позивач просить суд стягнути 96 216, 48 грн безпідставно одержаних відповідачем грошових коштів, а не 111 463, 30 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок безпідставно отриманих відповідачем коштів у розмірі 96 216, 48 грн, суд встановив, що позивачем невірно визначено ціни за 1000 куб.м. природного газу за додатковими угодами №5 від 18.03.2021 та №6 від 24.05.2021 у розмірі 5 500, 00 грн та за додатковими угодами № 7 від 02.07.2021, № 8 від 06.07.2021, № 9 від 20.07.2021, № 10 від 11.08.2021 та № 11 від 30.09.2021 у розмірі 6 050, 00 грн, тоді як вірною є погоджена сторонами у договорі ціна - 5 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 по справі № 920/19/24, до якої зупинялось провадження у цій справі, погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про визнання оспорюваних додаткових угод до договору недійсними, оскільки ними передбачено підвищення цін на електричну енергію з перевищенням максимального ліміту в 10 %, а також за відсутності належного документального обґрунтування. Тож підстава для оплати електричної енергії за встановленою в них ціною відпала, а тому грошові кошти на підставі статей 216, 1212 Цивільного кодексу України в заявленому розмірі відповідач має повернути.

Отже, грошові кошти в сумі 111 463, 30 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України та враховуючи положення ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, проте, суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми грошових коштів у розмірі заявленому позивачем, а саме - 96 216, 48 грн.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та про визнання недійсними додаткових угод № 2 від 17.02.2021, № 3 від 23.02.2021, № 4 від 16.03.2021, № 5 від 18.03.2021, № 6 від 24.05.2021, № 7 від 02.07.2021, № 8 від 06.07.2021, № 9 від 20.07.2021, № 10 від 11.08.2021 та № 11 від 30.09.2021 до договору № 18-GAS 2021 від 15.01.2021, що укладені між позивачем та відповідачем, а також стягнення з відповідача на користь позивача 96 216, 48 грн грошових коштів.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 17.02.2021 до договору № 18-GAS 2021 від 15.01.2021, що укладена між Комунальним некомерційним підприємством «Новосанжарська центральна лікарня Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСГАЗПРОМ».

3. Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 23.02.2021 до договору № 18-GAS 2021 від 15.01.2021, що укладена між Комунальним некомерційним підприємством «Новосанжарська центральна лікарня Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСГАЗПРОМ».

4. Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 16.03.2021 до договору № 18-GAS 2021 від 15.01.2021, що укладена між Комунальним некомерційним підприємством «Новосанжарська центральна лікарня Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСГАЗПРОМ».

5. Визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 18.03.2021 до договору № 18-GAS 2021 від 15.01.2021, що укладена між Комунальним некомерційним підприємством «Новосанжарська центральна лікарня Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСГАЗПРОМ».

6. Визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 24.05.2021 до договору № 18-GAS 2021 від 15.01.2021, що укладена між Комунальним некомерційним підприємством «Новосанжарська центральна лікарня Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСГАЗПРОМ».

7. Визнати недійсною додаткову угоду № 7 від 02.07.2021 до договору № 18-GAS 2021 від 15.01.2021, що укладена між Комунальним некомерційним підприємством «Новосанжарська центральна лікарня Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСГАЗПРОМ».

8. Визнати недійсною додаткову угоду № 8 від 06.07.2021 до договору № 18-GAS 2021 від 15.01.2021, що укладена між Комунальним некомерційним підприємством «Новосанжарська центральна лікарня Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСГАЗПРОМ».

9. Визнати недійсною додаткову угоду № 9 від 20.07.2021 до договору № 18-GAS 2021 від 15.01.2021, що укладена між Комунальним некомерційним підприємством «Новосанжарська центральна лікарня Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСГАЗПРОМ».

10. Визнати недійсною додаткову угоду № 10 від 11.08.2021 до договору № 18-GAS 2021 від 15.01.2021, що укладена між Комунальним некомерційним підприємством «Новосанжарська центральна лікарня Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСГАЗПРОМ».

11. Визнати недійсною додаткову угоду № 11 від 30.09.2021 до договору № 18-GAS 2021 від 15.01.2021, що укладена між Комунальним некомерційним підприємством «Новосанжарська центральна лікарня Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСГАЗПРОМ».

12. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСГАЗПРОМ» (01014, місто Київ, вулиця Звіринецька, будинок 63, ідентифікаційний код 41334204) на користь Комунального некомерційного підприємства «Новосанжарська центральна лікарня Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області» (39300, Полтавська область, Полтавський район, селище Нові Санжари, вулиця Шевченка, будинок 51/49, ідентифікаційний код 01999425) 96 216 (дев`яносто шість тисяч двісті шістнадцять) грн 48 коп. грошових коштів.

13. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСГАЗПРОМ» (01014, місто Київ, вулиця Звіринецька, будинок 63, ідентифікаційний код 41334204) на користь Комунального некомерційного підприємства «Новосанжарська центральна лікарня Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області» (39300, Полтавська область, Полтавський район, селище Нові Санжари, вулиця Шевченка, будинок 51/49, ідентифікаційний код 01999425) 33 308 (тридцять три тисячі триста вісім) грн 00 коп. судового збору.

14. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

15. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 16.03.2026.

Суддя Я.А.Карабань