УХВАЛА

04 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 914/2220/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Львівської міської ради

на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 (головуючий суддя Бойко С. М., судді Бонк Т. Б. Якімець Г. Г.)

про відмову у відкритті апеляційного провадження

у справі № 914/2220/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бінп ЛТД"

до Львівської міської ради

про визнання укладеними договорів оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2026 скаржник подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 у справі № 914/2220/24.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2026 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.

За результатами перевірки матеріалів поданої касаційної скарги Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 у справі № 914/2220/24 і в обґрунтування цієї відмови зазначає про таке.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

10.12.2025 ухвалою Господарського суду Львівської області зупинено провадження у справі № 914/2220/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 380/15417/25, яка розглядається в порядку адміністративного провадження.

Не погодившись із вказаною ухвалою 30.12.2025 Львівська міська рада звернулася до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.12.2025 про зупинення провадження у справі № 914/2220/24.

05.01.2026 ухвалою Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Львівської міської ради на ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.12.2025 про зупинення провадження у справі № 914/2220/24 залишено без руху на підставі частин третьої і четвертої статті 260 Господарського процесуального кодексу України, оскільки апеляційна скарга подана з порушенням вимог статті 256 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строків на апеляційне оскарження та без належного обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

26.01.2026 ухвалою Західного апеляційного господарського суду відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.12.2025 про зупинення провадження у справі № 914/2220/24 на підставі пункту 4 частини першої статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Вказане судове рішення мотивоване тим, що скаржник пропустив строк на звернення з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.12.2015.

Верховний Суд зазначає, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції, розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду встановила, що відповідно до інформації, наявної в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" та згідно Довідки про доставку електронного листа, повний текст ухвали Господарського суду Львівської області від 10.12.2025 було доставлено в електронний кабінет апелянта 15.12.2025 о 20:07.

Отже, враховуючи, що оскаржуване рішення суду отримано апелянтом 16.12.2025, апелянт повинен був подати апеляційну скаргу до 26.12.2025 включно, проте апеляційна скарга подана Львівською міською радою до Західного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" 29.12.2025, а отже строк на подання апеляційної скарги пропущено.

Суд апеляційної інстанції, з посиланням на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 07.11.2024 у справі 910/12561/23, зазначив, що суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства. Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків по суті є пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

В той же час, суд апеляційної інстанції встановив, що Львівська міська рада в обґрунтування пропущеного процесуального строку на оскарження ухвали суду посилалася на запровадження воєнного стану на території України.

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначила, що згідно зі статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Також, суд апеляційної інстанції, з посиланням на висновки Верховного Суду, зазначив, що ключовою ознакою поважності причин пропуску строку є причинно-наслідковий зв`язок між обставинами та неможливістю виконати конкретну процесуальну дію у строк, встановлений законом. Сама по собі військова агресія проти України та введення воєнного стану на всій території України не може автоматично означати зупинення всіх процесуальних строків, визначених законом, або ж про автоматичне поновлення таких строків, незалежно від того, існує реальна можливість дотриматись їх чи ні.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції констатувала, що сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні без належного обґрунтування впливу запровадження такого на неможливість своєчасного звернення до суду з апеляційною скаргою у цій справі та без поданням відповідних підтверджуючих доказів, які б унеможливлювали вчинення процесуальної дії у відповідний строк, не є підставою для поновлення такого процесуального строку.

Західний апеляційний господарський суд зазначив, що внутрішня організація роботи Львівської міської ради не може вказувати на поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду та не впливає на виконання Львівською міською радою процесуального обов`язку щодо вчасного звернення з апеляційною скаргою до суду.

Подібний за змістом правовий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 22.05.2025 у справі № 200/6189/24.

Щодо вказівки апелянта на відключення енергопостачання, то колегія суддів апеляційної інстанції також зазначила, що Верховний Суд у постанові від 08.01.2025 у справі № 295/4031/24 зазначив, що застосування аварійних відключень електроенергії, тривала відсутність електропостачання також не можуть бути обґрунтованими підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки заявником не надано жодних доказів з приводу об`єктивної неможливості направлення скарги в установлений законом строк.

Отже, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону, в тому числі щодо строку на оскарження.

Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Отже, суд апеляційної інстанції встановив, що зазначені заявником в клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення обставини не є об`єктивно непереборними та такими, що не залежали від волевиявлення заявника, чи такими, що перешкоджали здійснити усі необхідні процесуальні дії для своєчасного звернення до суду з апеляційною скаргою.

Також, суд апеляційної інстанції встановив, що скаржник не додав до клопотання жодних доказів на підтвердження своїх доводів.

Водночас право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Скаржник у касаційній скарзі зазначив, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, зазначивши про неповажність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до частини першої статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з частиною четвертою статті 260 Господарського процесуального кодексу України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 261 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до частини другої статті 261 Господарського процесуального кодексу України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З приписів частини другої статті 261 Господарського процесуального кодексу України не вбачається безумовного обов`язку суду відкрити апеляційне провадження у випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки. Натомість, як випливає з системного аналізу положень даної статті, суд у такому випадку надає оцінку наведеним апелянтом причинам пропуску строку апеляційного оскарження на предмет їх поважності.

Згідно з частиною першою статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Статтею 119 Господарського процесуального кодексу України не передбачено конкретного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

У кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши клопотання Львівської міської ради про поновлення строку на апеляційне оскарження (після усунення недоліків), оцінивши доводи, які наведені у клопотанні та надані на їх підтвердження докази, дійшов висновку, що скаржник не довів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Львівської області від 10.12.2025 у справі № 914/2220/24, у зв`язку з викладеним вище.

Відповідне право апеляційного оскарження не є абсолютним, і у будь-якому разі на суд покладено обов`язок надавати оцінку обґрунтованості причин пропуску строку оскарження судового рішення, у тому числі суд має звернути увагу на те, наскільки швидко й сумлінно діяв скаржник з метою оскарження судового рішення та, відповідно, чи є в його діях ознаки зловживання правом на оскарження судового рішення, і мотивувати підстави поновлення цього строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 5/452/06.

Доводи скаржника зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, необхідності переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі № 914/2220/24 на підставі частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з її необґрунтованістю, оскільки правильне застосування норм права (зокрема, статті 256, частини четвертої статті 260, пункту 4 частини першої статті 261 Господарського процесуального кодексу України) судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 235, 287, частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі № 914/2220/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил