Справа № 909/1233/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.02.2026 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Кобецької С.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Максимчука С.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника без вилучення паспорта громадянина України у справі

за позовом: Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області, вул. Шевченка, буд.9, смт.Маньківка, Маньківський район, Черкаська область, 20101

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ", вул. Івасюка, буд.62, м. Івано-Франківськ,76002

про стягнення 457 716,54 грн як безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати.

державний виконавець в судове засідання не з`явився

установив: Маньківська селищна рада Маньківського району Черкаської області звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ" безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати в сумі 457 716,54 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 21.01.2020 у справі №909/1233/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ" на користь Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області 456 112,00 грн безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати та 6 841,68 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

19.02.2020 Господарський суд Івано-Франківської області, у зв`язку із набранням рішенням законної сили, видано наказ, який пред`явлено до виконання у Івано-Франківському відділі Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Міністерства юстиції.

Постановою Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Міністерства юстиції від 27.09.2022 відкрито виконавче провадження за №ВП69937796.

В ході виконавчого провадження державним виконавцем вжито ряд заходів для належного примусового виконання рішення суду, однак майна та грошових коштів не виявлено.

23.02.2026 через канцелярію суду надійшло подання державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Міністерства юстиції (вх.№1564/26 від 23.02.2026), в якому виконавець просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України керівника юридичної особи-боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ" ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНКОПП 320-819290 до виконання зобов`язань, покладених на нього наказом суду від 19.02.2020 у справі №909/1233/19.

Подання мотивовано тим, що у боржника відсутні грошові кошти (майно) для виконання вимог виконавчого документа у повному обсязі, жодних дій спрямованих на його виконання не здійснено, тобто станом на сьогоднішній день виконавчий документ боржником не виконано, на виклики державного виконавця не з`являється та жодних пояснень з приводу можливості виконання - не надає.

В якості правових підстав для звернення до Господарського суду з таким поданням заявник посилається на ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", пункт 5 частини першої статті 6, частину четверту статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України", пункт 8 статті 19, пункт 4 статті 20 Закону України "Про державну прикордонну службу України", пункт 22-25 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення" від 31.03.1995 № 231, статті 337 та 338 Господарського процесуального кодексу України.

24.02.2026 Господарський суд Івано-Франківської області вжив заходи для належного повідомлення державного виконавця про дату, час та місце розгляду подання, шляхом направлення телефонограми за номером 0342-51-13-45, який зазначений у поданні, однак- абонент не відповів. У зв`язку із неможливістю повідомлення виконавця через телефонограму суд направив на електронну адресу останнього повідомлення від 24.02.2026, в якому повідомив про дату, час розгляду подання державного виконавця - 25.02.2026 о 12:50 год.

Розглянувши подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи-боржника без вилучення паспортного документа, дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку в його задоволенні відмовити.

За результатом розгляду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи-боржника без вилучення паспортного документа, прийшов до висновку в його задоволенні відмовити.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтю 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16.12.1966р. передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Положеннями ст. 313 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 19 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Так відповідно до положень ст.337 ГПК України тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Положеннями наведеної статті законодавцем чітко окреслено коло осіб, які можуть бути піддані такому заходу забезпечення виконання судового рішення, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, що охоплює лише фізичну особу, яка має статус боржника у виконавчому провадженні.

Отже, на відміну від положень підпункту 19 пункту 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", приписи статті 337 ГПК України не передбачають повноважень господарського суду зі встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України саме керівника боржника - юридичної особи, а визначає можливість тимчасового обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України.

В даному випадку, суд вважає за необхідне звернути увагу на співвідношенні вказаних норм Закону України "Про виконавче провадження" і норм Господарського процесуального кодексу як загальної і спеціальної норми права.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно із частиною першою статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, законів України "Про міжнародне приватне право", "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, за змістом цієї норми при здійсненні судочинства господарський суд керується положеннями ГПК України, а не Законом України "Про виконавче провадження".

При цьому, Розділ "V" ГПК України напряму регулює питання, пов`язані з виконанням судових рішень саме у господарських справах, зокрема, ст. 337 - щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Водночас, Закон України "Про виконавче провадження" регулює питання щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), тобто не лише рішень господарського суду.

Так, ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" окреслено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

11) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Таким чином, в даному випадку, п. 19 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" є загальною нормою по відношенню до ст. 337 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин, які виникають при виконанні не лише рішень господарського суду, а і судів цивільної, адміністративної юрисдикцій, третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Аналогічний висновок щодо співвідношення норм Закону України "Про виконавче провадження", як загальної і норм ГПК України, як спеціальної - викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року справа № 920/149/18 (Провадження №12-297гс18).

Тому, приватний виконавець під час здійснення виконавчого провадження (широке коло відносин) має право, в порядку п. 19 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" звернутись до суду із поданням за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України.

Проте, господарський суд, при розгляді такого подання має керуватись нормами ГПК України, в межах своїх повноважень, а саме статтею 337 вказаного Кодексу ("Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", розділу V ГПК України Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах).

З огляду на викладене, суд враховує, що боржником за наказом Господарського суду Івано-Франківської області від 19.02.2020 по справі № 909/1233/19 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ" а ст. 337 ГПК України не передбачає можливості тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи .

Разом з тим , при розгляді подання до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виконавець повинен довести, яким чином обмеження у праві виїзду за межі України боржника забезпечить виконання рішення суду в справі, адже застосування судом норми щодо обмеження фізичної особи у перетині кордону України не є за своєю правовою природою видом санкції, тобто покарання за невиконання боржником рішення, а лише має на меті забезпечити виконання цього рішення суду.

Правова позиція такого змісту викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2020 року № 331/8536/17.

При цьому, виконавцем не наведено жодних обґрунтувань, яким чином обмеження у праві виїзду за межі України керівника відповідача забезпечить виконання прийнятого в справі рішення, не надано доказів на підтвердження наявності наміру зазначеної особи перетнути державний кордон України з метою ухилення від виконання рішення суду , як і не доведено свідомих діянь ( дій чи бездіяльності) боржника спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості .

Отже, суд робить висновок, що подання (вх. № 1564/26 від 23.02.2026) державного виконавця Максимчука С.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи-боржника без вилучення паспорта громадянина України у справі 909/1233/19 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 337, 234, 235 ГПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні подання державного виконавця Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Максимчука С.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи-боржника без вилучення паспорта громадянина України у справі 909/1233/19 - відмовити.

Ухвала набрала законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в порядку ст.253-259 ГПК України.

Ухвалу підписано 25.02.2026.

Суддя С. М. Кобецька