ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 905/1660/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,

за участю секретаря судового засідання Амірханяна Р.К.,

та представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - Мух К. Б. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтех-Буд Союз"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2025

та додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 28.05.2025

у справі № 905/1660/24

за позовом Комунального підприємства "Дирекція з капітального будівництва адміністративних і житлових будівель"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтех-Буд Союз"

про стягнення 18 221 777,20 грн

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство "Дирекція з капітального будівництва адміністративних і житлових будівель" (далі - КП "Дирекція з капітального будівництва адміністративних і житлових будівель"; позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою про застосування наслідків недійсності договору підряду від 28.07.2021 № 28/07/21 шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтех-Буд Союз" (далі - ТОВ "Інтех-Буд Союз"; відповідач) на його користь 18 221 777,20 грн згідно з ст. 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Рішенням Господарського суду Донецької області від 14.05.2025 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Додатковим рішенням Господарського суду Донецької області від 28.05.2025 (суддя - О. В. Кротінова), з урахуванням ухвали про виправлення описки від 02.06.2025, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2025 (головуючий суддя - М. М. Слободін, судді - Н. В. Гребенюк, І. А. Шутенко), стягнуто з КП "Дирекція з капітального будівництва адміністративних і житлових будівель" на користь ТОВ "Інтех-Буд Союз" 40 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.

У задоволенні решти заяви відмовлено.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, виходили з того, що наданими відповідачем доказами підтверджується понесення витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи у суді першої інстанції. Встановивши фактичний обсяг наданих відповідачу адвокатських послуг у суді першої інстанції, врахувавши результати розгляду справи, категорію справи, суди дійшли висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 40 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Зазначили, що витрати на професійну правничу допомогу у цій сумі відповідають критерію "розумності їх розміру" і їх відшкодування у такій сумі не матиме надмірного характеру. У решті такі витрати є необґрунтованими.

Не погоджуючись із постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2025 і додатковим рішенням Господарського суду Донецької області від 28.05.2025, ТОВ "Інтех-Буд Союз" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного господарського суду, а додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 28.05.2025 змінити, стягнувши з позивача на користь відповідача 300 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених ним у суді першої інстанції.

Скаржник мотивує подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме вказує на те, що судами попередніх інстанцій при вирішені питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, не було враховано висновків Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 13.05.2025 у справі № 275/150/22, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, від 16.04.2024 у справі № 917/1651/22, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, від 08.02.2022 у справі № 160/6762/21, від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19.

У касаційній скарзі скаржник також зазначає таке: суди першої та апеляційної інстанцій, за відсутності відповідного клопотання позивача, зменшили витрати на професійну правничу допомогу з 300 000,00 грн до 40 000,00 грн, чим порушили принцип диспозитивності, а також вийшли за межі своїх повноважень; суди безпідставно врахували справу № 905/1870/20 при розгляді заяви відповідача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у справі № 905/1660/24; суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що підготовка представників відповідача до судового засідання не залежить від дій позивача, а тому витрати на це не можуть бути покладені на позивача. Однак, такий висновок помилковий. Вважає, що судові рішення є незаконними і необґрунтованими.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.09.2025 відкрито провадження за касаційною скаргою ТОВ "Інтех-Буд Союз" з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 18.09.2025.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить її залишити без задоволення, зазначаючи про ухвалення оскаржуваних рішень відповідно до ст. 236 ГПК України.

24.09.2025 до Верховного Суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

Ухвалою Верховного Суду від 02.12.2025 поновлено касаційне провадження у справі, яке зупинялося згідно з ухвалою суду від 10.11.2025.

Ухвалою Верховного Суду від 28.01.2026 повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної скарги ТОВ "Інтех-Буд Союз" відбудеться 24.02.2026.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У гл. 8 розд. I ГПК України закріплений інститут судових витрат.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (див. п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Статтею 123 ГПК України, яка визначає види судових витрат, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 126 ГПК України).

Порядок розподілу судових витрат визначений у ст.ст. 129 - 130 ГПК України. Так, за ч. 4 ст. 129 ГПК України розподіл інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та встановлює, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру заявлених вимог.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

За приписами ст. 1 цього Закону:

- договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт - оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону);

- представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону);

- інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Види адвокатської діяльності визначає ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відповідно до якої ними, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Частинами 1-3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру і погодинної оплати (див. п. 4.20 постанови Верховного Суду від 15.04.2025 у справі № 910/6138/24).

Законодавець у ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України закріпив норму, відповідно до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у п. 6.35 постанови від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22 сформулював висновок про те, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Усталеним у судовій практиці є те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію "реальності" адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію "розумності" їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує і ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Здійснюючи аналіз вказаних вище норм права, Велика Палата Верховного Суду, Верховний Суд неодноразово зазначали таке:

- нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (див. п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19);

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18);

- під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5- 7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами (див. постанову Верховного Суду від 06.02.2023 у справі № 41/1-10, постанови об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, додаткову постанову Верховного Суду від 03.11.2025 у справі № 909/471/24);

- заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, понесених стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22);

- стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. додаткову постанову Верховного Суду від 15.12.2025 у справі № 922/82/20);

- витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України (див. п. 6.5 постанови об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.03.2019 у справі № 922/445/19).

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій: у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначалося про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 300 000,00 грн; у заяві від 03.02.2025 останній вказав на надання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідно до вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України; 16.05.2025 відповідач через підсистему "Електронний суд" подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з позивача на свою користь 300 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених ним у суді першої інстанції під час розгляду справи № 905/1660/24.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції відповідач надав такі документи:

- договір про надання правової та професійної правничої допомоги від 24.01.2025 № 24С2025-ЮО, укладений між Адвокатським об`єднанням "Парадігм" (далі - виконавець; АО; АО "Парадігм") і ТОВ "Інтех-буд Союз" (клієнт), за умовами якого клієнт доручає, а АО - зобов`язується надавати клієнтові комплексну правову та професійну правничу допомогу з усіх питань юридичного характеру клієнта, включаючи захист, представництво або надати інші види правової та професійної правничої допомоги необхідні клієнту, незалежно від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб?єктами права (правова та професійна правнича допомога). Пунктом 4.3 цього договору визначено, що за надання правової та професійної правничої допомоги (послуги) клієнт виплачує АО винагороду у формі гонорару, розмір якого визначається сторонами одним із таких способів: у фіксованому розмірі зазначеному в дорученні; у відсотковому (процентному) відношенні залежно від ціни позову, про що зазначається у відповідному дорученні; у розмірі, що розраховується виходячи із обсягу фактично наданих АО видів правової та професійної правничої допомоги та ставок погодинної оплати, визначених та погоджених сторонами у відповідному додатку до договору; у розмірі в 0,00 грн, тобто на добровільних засадах і безоплатно (Pro bono);

- додаток від 24.01.2025 № 1 до договору, у якому узгоджено ставки погодинної оплати, зокрема, адвоката керуючого партнера/партнера АО у сумі 2 500,00 грн (вартість однієї години роботи); адвоката - 1 500,00 грн; помічника адвоката, юриста - 500,00 грн; фахівців та спеціалістів - 300,00 грн;

- доручення на надання правової та професійної правничої допомоги від 24.01.2025 № 1 до договору про надання правової та професійної правничої допомоги від 24.01.2025 № 24С2025-ЮО, відповідно до якого предметом доручення є надання правової та професійної допомоги (послуги), пов`язаної із представництвом прав та інтересів клієнта в суді першої інстанції під час розгляду справи № 905/1660/24 у зв`язку з захистом прав та інтересів клієнта як відповідача у справі за позовною заявою КП "Дирекція з капітального будівництва адміністративних і житлових будівель" про застосування наслідків недійсності правочину, яке полягає у стягненні 18 221 777,20 грн у вигляді реституції за наслідками визнання недійсним договору підряду від 28.07.2021 № 28/07/21 на підставі ст. 216 ЦК України. У цьому доручені узгодили, що винагорода у формі гонорару за надання правової та професійної правничої допомоги, враховуючи складність необхідних клієнту видів послуг, буде сплачена клієнтом у фіксованому розмірі - 300 000,00 грн в порядку передбаченому дорученням, відповідно до погодженого сторонами звіту про виконання договору про надання правової та професійної правничої допомоги у формі звіту про надану правову та професійну правничу допомогу;

- акт від 15.05.2025 приймання-передачі до договору про надання правової та професійної правничої допомоги від 24.01.2025 № 24С2025-ЮО, відповідно до якого АО надало правову та професійну правничу допомогу за дорученням від 24.01.2025 № 1, вартістю 300 000,00 грн;

- звіт від 15.05.2025 про надану правову та професійну правничу допомогу за дорученням від 24.01.2025 № 1 до договору про надання правової та професійної правничої допомоги від 24.01.2025 № 24С2025-ЮО, в якому деталізовано види правової та професійної допомоги, які були надані клієнту на виконання доручення у суді першої інстанції;

- платіжну інструкцію від 28.01.2025 № 55, якою підтверджується, що ТОВ "Інтех-Буд Союз" перерахувало на рахунок АО "Парадігм" 300 000,00 грн з призначенням платежу: "оплата гонорару за правничу допомогу за дорученням від 24.01.2025 № 1 до договору від 24.01.2025 № 24С2025-ЮО без ПДВ".

Судами також було встановлено, що представництво інтересів відповідача у суді першої інстанції у справі № 905/1660/24 здійснювалось адвокатом Мух К. Б. на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВА № 1103823 від 03.02.2025, виданого АО "Парадігм" на підставі договору від 24.01.2025 № 24С2-2025-ЮО та адвокатом Петракій В. В. на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВІ № 1278409 від 03.02.2025, виданого АО "Парадігм" на підставі договору від 24.01.2025 № 24С2-2025-ЮО. Статус адвоката Мух К. Б. підтверджено свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії КР № 000391 від 14.08.2019, а адвоката Петракій В.В. - свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 3994 від 24.02.2022.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи на підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, суди попередніх інстанцій встановили, що ними підтверджується надання АО "Парадігм" відповідачу послуг з професійної правничої допомоги при розгляді справи у суді першої інстанції. Встановивши вказане, обсяг наданих відповідачу послуг (деякі послуги, визначені відповідачем у наведених вище документах, залежали від безпосередніх дій останнього і витрати за їх понесення не підлягають покладенню на позивача у зв`язку із цим; включено витрат, які не є витратами на професійну правничу допомогу у розумінні ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; витрати на підготовку заяви про подання доказів щодо цих витрат не підлягають відшкодуванню (див. постанову Верховного Суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22)), суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що заявлена сума цих витрат (300 000,00 грн) є завищеною. Встановивши вказане, врахувавши результат розгляду справи у суді першої інстанції, відсутності доказів зловживання позивачем або неправильних його дій у виникненні спору, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, стягнули з позивача на користь відповідача 40 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції. Верховний Суд зазначає, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу таких витрат, встановили, що саме витрати у сумі 40 000,00 грн відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і є співмірними з наданими відповідачу послугами у суді першої інстанції. При цьому Верховний Суд не встановив порушень норм матеріального і процесуального права при здійсненні судами попередніх інстанцій розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем у суді першої інстанції. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 виснувала, що критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Щодо аргументів касаційної скарги про те, що позивачем не заявлялося клопотання про зменшення цих витрат і не надано жодних доказів їх неспівмірності, то вони є безпідставними і цим аргументам надавалася оцінка судом апеляційної інстанції, який зазначив, що позиція позивача щодо необґрунтованості та неспівмірності понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу була наведена позивачем у відповіді на відзив.

Щодо посилання скаржника в касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій здійснювали розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанцій, без урахування висновку Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, то необхідно зазначити, що у наведених скаржниками справах норми права, які регулюють інститут судових витрат на професійну правничу допомогу застосовувалися з огляду на конкретні обставини та надані у кожній справі документи, які не є аналогічними як у справі, яка переглядається. Разом з тим оскаржувані рішення не суперечить цим висновкам, а ухвалювалися з урахуванням всіх тих необхідних критеріїв, які застосовуються при розподілі відповідних судових витрат, які бралися до уваги Верховним Судом, Великою Палатою Верховного Суду при ухвалені відповідних постанов, на які посилається скаржник у касаційній скарзі. Посилаючись на постанови Верховного Суду, скаржник фактично тлумачить висновки, викладені у них, неправильно, на свою користь.

Незгода скаржника із додатковим рішенням, залишеним без змін постановою апеляційного господарського суду, ухваленими відповідно до норм ст. 236 ГПК України, не є доказом неправильного застосування цими судами вказаних скаржником норм права і принципів пропорційності та справедливого розподілу судових витрат.

Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги фактично зводяться до намагання переоцінити зібрані у справі докази судом касаційної інстанції та надати їм іншу оцінку, ніж та, що була зроблена судом першої і апеляційної інстанцій при вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем у суді першої інстанції. Відповідно до ч. 2 ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, доводи відповідача про порушення судами попередніх інстанцій ст. 126 ГПК України та неврахування висновків Верховного Суду не знайшли свого підтвердження.

З урахуванням цього, касаційна скарга відповідача на додаткове рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалену за результатами перегляду цього рішення, задоволенню не підлягає, а рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині мають бути залишені без змін.

Верховний Суд зазначає, що Законом України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір не справляється за подання заяви про винесення додаткового судового рішення (п. 5 ч. 2 ст. 3 цього Закону), розмір ставки судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на додаткове рішення Законом не визначено.

Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.12.2019 у справі № 240/6150/18, Верховний Суд у постанові від 19.11.2020 у справі № 910/7844/19 виснували, що касаційна скарга на постанову апеляційного суду, прийняту за результатами апеляційного перегляду додаткового рішення місцевого суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, не є об`єктом справляння судового збору.

Отже, за наслідком касаційного перегляду постанови апеляційного суду та додаткового рішення місцевого суду про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цій справі розподіл судового збору за подання касаційної скарги не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтех-Буд Союз" залишити без задоволення.

Постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2025 та додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 28.05.2025 в оскаржуваній частині у справі № 905/1660/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.