ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

24 лютого 2026 року Справа № 906/511/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Мельник О.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу засновниці Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Рушничок" ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.12.2025

(ухвалене о 12:40 год. у м. Житомирі, повний текст складено 25.12.2025)

у справі № 906/511/25 (суддя Шніт А.В.)

за позовом засновниці Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Рушничок" ОСОБА_1

до Департаменту реєстрації Житомирської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма "Рушничок"

про визнання недійсними записів про кінцевого бенефіціарного власника та вибулих учасників товариства

за участю представників учасників справи:

від позивачки - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

від третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Засновниця Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Рушничок" ОСОБА_2 звернулась до Господарського суду Житомирської області з позовом до Департаменту реєстрації Житомирської міської ради, в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просила визнати недійсними і такими, що підлягають вилученню з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записи про кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Рушничок" ОСОБА_3 , здійснені за реєстраційною дією 074002597 та неправомірно без вчинення реєстраційної дії внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вибулих за власним бажанням у 1999-2010 роках юридичну особу СМБП "Оксамит", М.В.Бондарчука. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , Н.Ю.Бездєнєжних, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю дій відповідача щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань спірних недостовірних відомостей про кінцевого бенефіціарного власника та учасників товариства.

Господарський суд Житомирської області рішенням від 22.12.2025 у справі №906/511/25 в позові відмовив.

При ухваленні вказаного рішення суд вказав на те, що позивачкою обрано неефективний спосіб захисту, а сам позов пред`явлений до неналежного відповідача.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду звернулася засновник Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Рушничок" ОСОБА_2 із апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду Житомирської області від 22.12.2025 у справі №906/511/25 скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Скаржниця вважає рішення суду першої інстанції упередженим, необ`єктивним і несправедливим з таких підстав.

Через відмову позивачки змінити відповідача у справі, без урахування її доводів з цього приводу, суд з власної ініціативи ухвалою від 30.09.2025 залучив до участі у справі ТОВ ВТФ "Рушничок" як третю особу на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору.

З метою затягування розгляду справи позивачці за її клопотанням судом для ознайомлення з матеріалами реєстраційної справи ТОВ ВТФ "Рушничок" були надані не витребувані судом оригінали, а їх копії, у яких, разом з іншими документами, були відсутні рішення уповноваженого органу товариства та заява про призначення ОСОБА_19 (Паламарчук) кінцевим бенефіціарним власником ТОВ ВТФ "Рушничок", на які посилається відповідач у своєму відзиві на позов.

Своїми діями державний реєстратор Департаменту С.А. Хіміч та стороння приватна особа гр. ОСОБА_3 без скликання вищого органу управління товариства (загальних зборів), без залучення до участі в них 9 фактичних засновників та 18 вибулих і неправомірно внесених до ЄДР учасників, без ухваленого рішення, оформленого відповідним протоколом, фактично вирішили долю ТОВ ВТФ "Рушничок". Тим самим зазначені особи порушили права позивачки та ще 8 фактичних засновників ТОВ ВТФ "Рушничок".

Тому, на переконання скаржниці, юридична особа ТОВ ВТФ "Рушничок" не може бути ні відповідачем, ні співвідповідачем у цій справі.

Оскільки суд першої інстанції не дослідив надані позивачкою та наявні в матеріалах справи докази і не надав їм належної оцінки, на думку позивачки, рішення суду про відмову в задоволенні позову є необґрунтованим, ухваленим виключно на підставі внутрішнього переконання суду та таким, що підлягає скасуванню.

Від відповідача надійшов відзив, у якому Департамент реєстрації Житомирської міської ради зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просить залишити його без змін. Також просить розглянути справу за відсутності свого представника.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не скористалася правом подати відзив на апеляційну скаргу позивачки, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 24.02.2026 представники учасників справи не з`явилися.

При цьому, 20.02.2026 від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки розгляду апеляційних скарг в апеляційній інстанції, той факт, що учасники справи були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить поштова кореспонденція (т. 4, а. с. 31, 35, 41-43), заяви сторін про розгляд справи за їх відсутності, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе завершувати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що звертаючись до суду з позовними вимогами, позивачка вказала, що станом на листопад 2005 року до складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма "Рушничок" входили 26 фізичних і одна юридична особа.

23.05.2007 після реєстрації змін до установчих документів єдиним учасником і власником 100% статутного фонду ТОВ ВТФ "Рушничок" став ОСОБА_20 .

Судовими рішеннями у справах №2/38-к від 12.04.2011, №11/5007/702/12 від 13.09.2012, №11/5007/1175/12 від 17.04.2013, №11/5007/1245/12 від 05.09.2013 визнанні незаконними примусове виключення зі складу товариства семи засновників, перерозподіл на користь ОСОБА_20 часток незаконно виключених, добровільно вибулих і померлих учасників, прийом до складу товариства ОСОБА_21 , передачу їй 100% статутного фонду товариства.

Державним реєстратором на виконання вищевказаних судових рішень до ЄДР були внесені записи про скасування відповідних реєстраційних дій.

У відповідності до протоколу загальних зборів від 28.07.2017 №1, 02.08.2017 здійснена державна реєстрація, за результатом якої ОСОБА_21 вдруге стала учасником товариства з часткою у розмірі 93,64%, затверджено статут в її черговій редакції тощо.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 16.04.2019 у справі №906/976/17, залишеним без змін постановами Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.08.2019 та Верховного Суду від 11.12.2019, визнано недійсними рішення, прийняті позачерговими загальними зборами ТОВ ВТФ "Рушничок", оформлені протоколом №1 від 28.07.2017, в повному обсязі.

18.09.2018 відповідач втретє зареєстрував ОСОБА_21 єдиним учасником і власником 100% статутного фонду товариства вже за рішенням Корольовського райсуду м.Житомира від 29.05.2018 у справі №2965/3730/17 про визнання за ОСОБА_21 права власності на 100% статутного фонду ТОВ ВТФ "Рушничок".

Постановою Верховного Суду від 14.08.2019 рішення суду першої інстанції скасоване.

Позивачка зазначає, що починаючи з 2010 року і станом на 11.12.2019 ОСОБА_21 не була учасником ТОВ ВТФ "Рушничок" і не володіла жодним відсотком його статутного фонду, про що зазначено в Постанові Північно-Західного апеляційного господарського суду від 14.08.2019 у справі №906/976/17.

Водночас, цією постановою встановлені фактичні 9-ть учасників ТОВ ВТФ "Рушничок", а саме: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_1 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 .

Реєстраційною дією від 21.09.2018 відповідач зареєстрував ОСОБА_21 як єдиного учасника і власника 100% статутного фонду товариства на підставі рішення "позачергових загальних зборів" від 14.09.2018.

Зі складу товариства втретє були виключені всі 27 зазначених у ЄДР учасники і поновлені у його складі засновники, у т.ч., до складу товариства у ЄДР вчетверте було внесено ОСОБА_21 , як єдиного учасника і власника 100% статутного фонду товариства.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 03.12.2021 у справі №906/782/21 рішення позачергових загальних зборів від 14.09.2018 також визнані недійсними.

05.07.2022 рішення суду від 03.12.2021 відповідач виконав шляхом скасування у ЄДР реєстраційних дій від 18 і 21 вересня 2018р.

20.07.2022 з отриманого від сервісу "Опендатабот" витягу позивачка довідалася, що попри висновки Північно-західного аАпеляційного господарського суду, фактичними учасниками TOB ВТФ "Рушничок", а у відповідності до подальших судових рішень і нині є виключно: ОСОБА_27 , ОСОБА_22 , ОСОБА_29 , ОСОБА_24 , ОСОБА_28 , ОСОБА_23 , ОСОБА_30 , ОСОБА_26 , ОСОБА_1 , відповідач знову вніс вибулих за власним бажанням у 1999-2010 р.р. 18 учасників, а саме:

- юридичну особу СМБП (ПП "Оксамит"), ОСОБА_20 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_31 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_32 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_33 . Бездєнєжних, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Окрім того, окремим рядком у витягу з`явився запис про "кінцевого бенефіціарного власника" ОСОБА_3 .

21.07.2022 позивачка звернулася до відповідача із заявою надати обґрунтовану відповідь щодо вказаних обставин.

Як вказує позивач, 26.08.2022 від відповідача надійшов лист, який не містить відповіді на жодне з поставлених питань.

09.08.2023 позивачка отримала повний витяг ЄДР з якого вбачається, що відповідач зареєстрував ОСОБА_3 кінцевим бенефіціарним власником з прямим вирішальним впливом і 100% статутного капіталу або права голосу 06.08.2021 (реєстраційна дія №074002597 ).

Позивачка вважає, що з набранням судовими рішеннями у справах №296/3730/17 від 14.08.2019 і №906/782/21 від 03.12.2021 законної сили, відповідач був зобов`язаний скасувати у ЄДР зазначену вище реєстраційну дію про кінцевого бенефіціарного власника ТОВ ВТФ "Рушничок" ОСОБА_3 .

Позивачка зазначала, що відповідач, в порушення Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", а саме: за відсутності судового рішення про поновлення 18 добровільно вибулих учасників у складі товариства та самовільне призначення ОСОБА_3 кінцевим бенефіціарним власником, неправомірно вніс їх до ЄДР, чим створив у ньому необ`єктивні і недостовірні відомості про склад учасників ТОВ ВТФ "Рушничок" та його кінцевого бенефіціарного власника. На переконання позивача, такі відомості підлягають вилученню з єдиного державного реєстру.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги такі положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту, якими є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).

Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, то такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність - це можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17, від 15.02.2023 у справі № 910/18214/19). Спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).

Обрання способу захисту - це прерогатива позивача. Разом з тим, свобода в обрані способу захисту передбачає й несення позивачем ризику відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку із неналежністю чи неефективністю заявленого захисту. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду про те, що обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 , від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 25.01.2022 у справі № 143/591/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду висновувала про те, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20, від 01.07.2021 у справі № 9901/381/20, від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18, від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14, від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц).

Таким чином, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 20.07.2022 у справі № 806/5244/15.

Як вже зазначалося, звертаючись до суду з позовом у цій справі позивачка просила визнати недійсними і такими, що підлягають вилученню з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записи про кінцевого бенефіціарного власника ТОВ ВТФ "Рушничок" та вибулих учасників вказаного товариства.

Суд бере до уваги, що Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачені певні способи захисту цивільних прав та інтересів. Зокрема, особа, яка вважає своє право чи інтерес порушеними через подання та внесення до Реєстру недостовірних відомостей може вимагати їх захисту через корегування відомостей в Реєстрі та відображення в Реєстрі відповідних дійсних відомостей у спосіб, що забезпечить ефективне відновлення та захист її порушених прав та інтересів, зокрема, шляхом скасування запису в Реєстрі (пункт 2 частини першої статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду щодо скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі (пункт 2 частини першої статті 25 вказаного вище Закону).

Тому, обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права як визнання недійсними і такими, що підлягають вилученню з відомостей ЄДР записів про кінцевого бенефіціарного власника та вибулих учасників товариства є не неналежним способом захисту.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові, подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі №925/642/19 (пункт 52), від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 (пункт 8.2).

Оскільки позивачка обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, то вказане є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 14 ГПК України).

Частиною 1 статті 45 ГПК України унормовано, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, зокрема, фізичні і юридичні особи.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача як сторони у справі, а також зміст позовних вимог (п. п. 2, 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України).

Отже, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 09.02.2021 у справі № 635/4741/17.

Відтак, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20.

Правові висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що державний реєстратор не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи), викладені у постановах від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц та від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19.

Вирішуючи питання узгодження правових позицій Великої Палати Верховного Суду у питанні належності відповідача у спорах з оскарження реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20 не вбачала підстав для відступу від наведених висновків Великої Палати Верховного Суду.

Із обставин справи вбачається, що позивачка звернулося із цим позовом до Департаменту реєстрації Житомирської міської ради та просила суд визнати недійсними і такими, що підлягають вилученню з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записи про кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Рушничок", а також вибулих учасників такого товариства.

Суд бере до уваги, що правовідносини, якими могли бути порушені права позивачки, полягали в оспорюванні нею складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Рушничок" та кінцевого бенефіціарного власника Товариства.

При цьому, суб`єкт реєстраційної діяльності (відповідач) не є учасником правовідносин, пов`язаних зі складом учасників юридичної особи.

Сторонами такого спору має бути позивач, як особа, яка вважає свої права порушеними діями іншої особи, та особа, на користь якої вчинялися оспорювані реєстраційні дії (Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма "Рушничок").

Суб`єкт реєстраційної діяльності не є належним відповідачем у спорах, пов`язаних зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, стосовно якої до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вносився спірний реєстраційний запис. Належним відповідачем буде юридична особа, щодо якої були здійснені ці дії (запис), а саме Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма "Рушничок", яке залучене до участі у цій справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ГПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із наявних в господарській справі матеріалів апеляційним господарським судом встановлено, що в суді першої інстанції піднімалося питання щодо залучення Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма "Рушничок", як відповідачка. Однак позивачка вважала це недоцільним (протокол судового засідання №5200971 від 30.09.2025; т. 3 а. с. 141).

Як вбачається із апеляційної скарги, скаржниця з огляду на свої переконання вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Рушничок" не може бути відповідачем в цій справі.

В силу ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тому, позивачка несе наслідки пред`явлення позову до неналежного відповідача, а також неподання заяви про заміну неналежного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 48 ГПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц.

Звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20.

З огляду на наведене та враховуючи, що поданий позивачкою позов у силу наведених висновків Великої Палати Верховного Суду є позовом, пред`явленим до неналежних відповідачів, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржниця була почута і їй надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження тому, відсутні правові підстави для її задоволення.

З урахуванням викладеного в сукупності, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову в позові.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржниці, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Житомирської області від 22.12.2025 у справі № 906/511/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу засновниці Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Рушничок" ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу засновниці Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Рушничок" ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 22.12.2025 у справі № 906/511/25 - без змін.

2. Справу № 906/511/25 надіслати Господарському суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "26" лютого 2026 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.