ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2026 р. Справа№ 910/11693/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Барсук М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Сечко С.В. (довіреність від 19.12.2023 №ГЩ-23/450 (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

на рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2025

у справі №910/11693/25 (суддя Людмила ШКУРДОВА)

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА"

про стягнення 13885, 00 грн,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 13885,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що приватним акціонерним товариством " Страхова група "ТАС" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) № FA00286304 від 15.06.2023 р., внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому до позивача, відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 108 Закону України "Про страхування", перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "Renault Kangoo", державний номерний знак НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилась ДТП, була застрахована в Публічному акціонерному товаристві "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА", позивач просить стягнути з останнього витрати, пов`язані зі сплатою страхового відшкодування у сумі 13885,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивач звернувся до ПАТ "HACK "Оранта" із заявою про виплату страхового відшкодування лише 11.09.2024 р., тобто з пропуском визначеного положеннями пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" річного строку для такого звернення, оскільки спірна ДТП сталася 30.06.2023 р., відтак обґрунтованим є висновок страховика про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" адвокат Сечко Сергій Володимирович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у справі №910/11693/25, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку щодо пропуску позивачем річного строку для звернення за стягненням страхового відшкодування, передбаченого п.37.1.4 ст.37 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що стало підставою для втрати у нього права на його стягнення, оскільки як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, підпункт 37.1.4 статті 37 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" дійсно визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, за доводами скаржника, ані Закон України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє суб?єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, скаржник вважає, що немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

Враховуючи викладене, позивач просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2025 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 апеляційну скаргу у справі №910/11693/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у справі №910/11693/25 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання доказів про сплату судового збору у розмірі 4542, 00 грн, подання до суду відповідної заяви про усунення недоліків, роз`яснено скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

11.12.2025 через канцелярію суду скаржником на виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху було подано клопотання про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 року було прийнято до розгляду апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" та призначено розгляд справи на 03.02.2026. Витребувано у господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11693/25.

31.12.2025 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №910/11693/25.

18.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів апеляційної скарги, зазначив, що у наданій позивачем заяві про настанні події №92312302 від 30.06.2023 у розділі Інформація про наявність договору страхування у 2-го учасника щодо зазначеного в заяві ТЗ було вірно зазначено договір страхування цивільної відповідальності ОСЦПВВНТЗ, а саме №211904937 із строком дії з 08.11.2022 по 07.11.2023. також, у схемі місця ДТП, яка була надана позивачем додатково до претензії №6654 ТАС від 08.11.2024 року, також на 2 сторінці було вірно зазначений номер полісу НАСК «Оранта» 211904987; Окрім того, на сайті МТСБУ при перевірці чинності полісу критеріями для пошуку, окрім державного номеру ТЗ є номер полісу ОСЦПВ та VIN-код ТЗ. Отже позивачу було відомо номер полісу НАСК «Оранта» ще з 30.06.2023 при отриманні заяви про настання події від їхнього Страхувальника.

У судовому засіданні, 03.02.2026 колегія суддів заслухавши пояснення представника відповідача, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 розгляд справи було відкладено за клопотання позивача, та призначену засідання на 17.02.2026.

У судовому засіданні, 17.02.2026 представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце справи сторони повідомлялись належним чином, а саме шляхом направлення процесуальних документів до їх електронних кабінетів через систему «Електронний суд», що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа (а.с.100-103), а також представник відповідача був присутній у минулому судовому засіданні та надавав свої пояснення у справі. . (а.с.124)

Відповідно до ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету.

Частинами 5 та 7 ст. 6 ГПК України визначено, що суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, колегія суддів, зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, представник відповідача надав пояснення в судовому засіданні 03.02.2026 дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача у судовому засіданні 17.02.2026.

Заслухавши пояснення представників позивача вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 15.06.2023 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (страховик) та компанією ІП "Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед" (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) № FA00286304 (а.с.5-10), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом (застрахований транспортний засіб) та всіма видами транспортних засобів спеціального призначення, та додатковим обладнанням, встановленим на ньому (застраховане додаткове обладнання).

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/6819/23 від 02.08.2023 р. було встановлено, що 30.06.2023 р. о 12:50 год. по вул. Дашковича, 30, у м. Черкаси сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "Skoda Fabia", державний номерний знак НОМЕР_2 , та "Renault Kangoo", державний номерний знак НОМЕР_3 . Водія транспортного засобу "Renault Kangoo", державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.(а.с.4)

Позивач здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 13885,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 347614 від 06.07.2023 р.(а.с.31) на підставі:

- заяви страхувальника про настання події від 03.07.2023 р. (а.с.24),

- заяви на виплату страхового відшкодування від 05.07.2023 р. (а.с.26),

- акту огляду транспортного засобу від 03.07.2023 р.(а.с.28),

- рахунку-фактури № 97 від 04.07.2023 р.(а.с.29),

- страхового акту № 12886/01/923 від 05.07.2023 р. (а.с.30),

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Renault Kangoo", державний номерний знак НОМЕР_3 , застрахована відповідачем на підставі полісу № 211904987, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, 160000,00 грн., франшиза за договором - 0,00 грн.

11.09.2024 р. позивач звернувся до відповідача із заявою № 6654 ТАС, в якій просив відшкодувати 13885,00 грн. (а.с.36)

Листом № 09-02-20/12967 від 18.11.24 р. (а.с.57) відповідач повідомив позивача про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування на підставі пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Позивач звернувся з позовними вимогами, в зв`язку з тим, що відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 13885,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач звернувся до відповідача з пропуском строку позовної давності, який є присічним та поновленню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (тут і далі в редакції чинній на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди) (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За правилами п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

За положенням п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до пп. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, як вірно встановив суд першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, зазначений у пп. 37.1.4 п. 37 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк є присічним і поновленню не підлягає, а отже, підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є присічним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 в справі № 465/4287/15, від 22 лютого 2022 року у справі № 161/8285/22, а також у постанові Верховного Суду від 15 травня 2024 року у справі № 201/16373/16-ц. Тому доводи скаржника в цій частині є безпідставним.

Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, спірна ДТП сталася 30.06.2023 р., а позивач звернувся до ПАТ "HACK "Оранта" із заявою про виплату страхового відшкодування лише 11.09.2024 р., отже з пропуском визначеного положеннями пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" річного строку для такого звернення, отже обґрунтованим є висновок страховика про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Також, апелянт зазначає, що про наявність полісу у страхувальника транспортного засобу "Renault Kangoo", державний номерний знак НОМЕР_1 , позивачу стало відомо після 10.09.2024 р. (після звернення з претензією № 6654 ТАС від 04.07.2024 р. до винуватця ДТП та отримання у відповідь на лист копії полісу).

Водночас, як свідчать матеріли справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, у заяві про настання події вірно зазначено договір страхування цивільної відповідальності ОСЦПВВНТЗ, а саме - № 211904937 зі строком дії з 08.11.2022 р. по 07.11.2023 р.; у схемі місця ДТП, яка була надана позивачем в якості додатку до претензії № 6654 ТАС від 08.11.2024 р., також вірно зазначено номер полісу НАСК "ОРАНТА" 211904987; на сайті МТСБУ при перевірці чинності полісу критеріями для пошуку, окрім державного номеру ТЗ, є номер полісу ОСЦПВ та VIN-код ТЗ, у зв`язку з чим позивачу було відомо номер полісу НАСК "ОРАНТА" ще 30.06.2023 р., а не 10.09.2024 р., як про це зазначає апелянт (ПрАТ "Страхова група "ТАС").

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає .

Поняття "преклюзивні строки" здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю "позовна давність" (строк захисту порушеного права особи).

Тоді як позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 Цивільного кодексу України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції, що законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 Цивільного кодексу України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП. Такі строки саме і передбачено підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

В цій частині, повністю відхиляючи доводи скаржника, колегія суддів зазначає, що ані Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ані Цивільний кодекс України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено Цивільним кодексом України при пропуску позовної давності.

Водночас Цивільним кодексом України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Враховуючи вищевикладене, та докази які містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позивача в зв`язку з пропуском річного строку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 06.11.2025 року у справі № 910/11693/25, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2025 р. у справі № 910/11693/25 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2025 р. у справі № 910/11693/25 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на позивача (апелянта).

Матеріали справи № 910/11693/25 повернути до місцевого господарського суду .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України

Повний текст постанови складено 02.03.2026

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко