ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2026 р. м. Київ Справа № 911/3735/25

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання за наявними матеріалами справу

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ

до Приватного акціонерного товариства «МХП», м. Миронівка, Київська область

про стягнення заборгованості

без виклику представників учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» б/н від 10.12.2025 року (вх. №8239 від 10.12.2025) (далі позивач) до Приватного акціонерного товариства «МХП» (далі відповідач) про стягнення заборгованості, в якій позивач просить суд стягнути 190427,00 грн. заборгованості за Договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №8206360 від 11.03.2020 року.

Ухвалою суду від 15.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/3735/25 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи).

До суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив б/н від 30.12.2025 (вх. №18178/25 від 30.12.2025).

До суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 09.01.2026 (вх. №357/26 від 12.01.2026).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 2 ст. 252 ГПК України визначено, що суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Акціонерним товариством «Українська залізниця» (за договором Перевізник) та Приватним акціонерним товариством «МХП» (за договором Замовник) 11.03.2020 укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №8206360 (далі Договір), предметом якого, згідно п. 1.1. Договору, є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні Договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за використання (користування) власного вагона Перевізника не є орендною платою.

Відповідно до п. 1.4. Договору, надання послуг за договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.

Згідно п. 1.5. Договору, договір є публічним договором, за яким Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх Замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Пунктом 1.10. Договору передбачено, що договір є укладеним з дня надання Замовнику Перевізником інформаційного повідомлення про укладення договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до пункту 12.1. договору.

Згідно пп. 2.1.4., 2.1.5. п. 2.1. Договору, Замовник зобов`язаний сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за договором з сум внесеної передоплати за кодом платника. Відшкодовувати перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від перевізника, які виникли на станціях залізниць України, зокрема з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини.

Відповідно до п. 3.4. Договору, Замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному договором розмірі плату за користування власними вагонами Перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих Замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від Замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від перевізника (надалі - плата за користування власними вагонами Перевізника). Розмір плати за користування власними вагонами Перевізника встановлюється відповідно до пункту 3.4.2. договору (пп. 3.4.1).

Відповідно до п. 8.1. Договору, сторони домовились про використання електронного документообігу. Для організації електронного документообігу використовуються виключно власні інформаційні системи Перевізника.

Як зазначено позивачем, на виконання умов Договору, 30.04.2025 та 01.05.2025 отримувався вантаж на своїх осях, а саме, 41 вагон зерновоз №№59502856, 91101816, 95122636, 95177739, 95512315, 95700696, 95732509, 91102178, 95511200, 95511366, 95627303, 95627360, 95731154, 95731527, 95732178, 95732459, 58519810, 59502732, 95176673, 95177762, 95184016, 95731014, 95732152, 95962908, 95997342, 59502963, 91102129, 95626966, 95731253, 95731733, 95732038, 95891206, 59502567, 59502864, 91101873, 95052452, 95657490, 95731071, 95731386, 95915542, 95997029 власності ТОВ «НВФ «УРОЖАЙ», ТОВ «ТАС-ЛОГIСТIК», ПРАТ «МЗВКК», ТОВ «ОТП ЛIЗИНГ», АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

41 вагон-зерновоз прибували на ст. Лепесівка 28.04.2025 та 29.04.2025 на адресу ПрАТ «МХП».

В період з 23.04.2025 по 26.04.2025 на ст. Лепесівка була відсутня можливість приймати на під`їзну колію ПрАТ «Зернопродукт МХП» філія «Ямпільський елеватор» вагони для вантажовласника ПрАТ «МХП» та технічна можливість накопичувати вагони на коліях станції з причини зайнятості фронтів навантаження під`їзної колії та колій станції іншими порожніми вагонами-зерновозами, які прибували під навантаження для ПрАТ «МХП». Вказані обставини засвідчено актами загальної форми ГУ-23 №371 від 23.04.2025, №383 від 26.04.2025.

Внаслідок зазначеного, на шляху прямування по ст. Ізяслав в добу 23.04.2025 рух 32 вагонів №59502856, 91101816, 95122636, 95177739, 9551315, 95700696, 95732509, 91102178, 95511200, 95511366, 95627303, 95627360, 95731154, 95731527, 95732178, 95732459, 58519810, 59502732, 95176673, 95177762, 95184016, 95731014, 95732152, 95962908, 95997342, 59502963, 91102129, 95626966, 95731253, 95731733, 95732038, 95891206 був призупинений після виконання операції «кидання» (залишення без руху) поїздів, у яких слідували вагони, згідно наказів заступника начальника служби з регіональної координації служби роботи станцій регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Гончарука О.М. (далі ДЗР-2) № 201, 202 з причин, що залежать від вантажовласника ПрАТ «МХП».

Після відновлення на ст. Лепесівка можливості приймати вагони на адресу ПрАТ «МХП» з подальшою подачею на під`їзну колію ПрАТ «Зернопродукт МХП» філія «Ямпільський елеватор» рух 32 вагонів було відновлено згідно наказів ДЗР-2 № 1025 від 27.04.2025 та № 1037 від 28.04.2025.

Після прибуття на станцію призначення Лепесівка вищевказані вагони простоювали на коліях станції в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта, що засвідчено актами ф. ГУ-23 №389 від 28.04.2025, № 394, 395, 396 від 29.04.2025 та №397, 398, 400 від 30.04.2025.

Крім вищевказаних 32 вагонів, які простоювали у «кинутих» поїздах по ст. Ізяслав та на МЗК ст. Лепесівка, згідно відомості плати ф. ГУ-46 № 01050201 також нарахована плата за користування 9 вагонами № 59502567, 59502864, 91101873, 95052452, 95657490, 95731071, 95731386, 95915542, 95997029, які простоювали лише на МЗК ст. Лепесівка з вини клієнта в очікуванні подачі під вантажні операції згідно актів ф. ГУ-23 № 405, 406 від 01.05.2025.

30.04.2025 та 01.05.2025 на ст. Лепесівка платнику ПрАТ «МХП» по відомостям плати за користування вагонами форми ГУ-46 № 30040198, 01050201 нараховано плату за користування 41 вагоном за час їх затримки на підходах до станції призначення та на коліях станції призначення з вини ПрАТ «МХП» на загальну суму 190427,76 грн.

Відповідальний представник ПрАТ «МХП» Бондар А.В. відмовився від підписання в електронному вигляді вказаних документів та ініціював друк їх паперових екземплярів, зазначивши у причинах відмови від стягнення платежів п.9 та п.10 Правил, в той час як затримка вагонів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення відбулась згідно наказів ДЗР-2 №201, 202 про «кидання» поїздів (у відповідності до п.9 Правил), працівники станції призначення інформували відповідального представника ПрАТ «МХП» про затримку вагонів з вини ПрАТ «МХП» телефонограмою (у відповідності до п.10 Правил).

Позивачем на адресу ПрАТ «МХП» надіслано претензію від 08.09.2025 року №ПЗЗД-01-03/4471н. Однак, відповідачем вказана претензія залишена без відповіді та реагування, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Заперечуючи проти позову відповідач у відзиві зазначив, що вагони, які фігурують в даній справі не є власними вагонами Перевізника, а на іншій правовій підставі перебувають у користуванні Замовника (Вантажовласника).У діях відповідача відсутня вина та/або причини, які залежали б від відповідача та могли слугувати підставою для затримки позивачем вагонів, з відповідним нарахуванням плати за користування вагонами та зборів за зберігання вантажів. Додані позивачем до позову первинні документи, є такими, що оформлені неналежним чином, не містять змісту та обсягів господарських операцій, посад і прізвищ осіб, відповідальних за проведення господарських операцій, підписані не уповноваженими особами або не підписані взагалі, а отже, є такими, що не можуть підтверджувати факт здійснення господарської операції. Крім того, відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначено, що згідно п. 137 Розділу VII Статуту залізниць України, позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців, які обчислюються з дня настання події, що стала підставою для подання позову. В даному випадку, над думку відповідача, настання такої події є неможливість прийняття вагонів вантажовласником, з фіксацією даних обставин шляхом складання Актів загальної форми ГУ 23, від 23.04.2025 року, тому, строк на звернення з даним позовом сплинув 24.10.2025 року.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 908 ЦК України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт», обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334 (далі Правила складання актів) передбачено, що при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира складаються комерційні акти та акти загальної форми.

Акти загальної форми ГУ-23 складаються для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами (пункт 3 Правил складання актів).

Враховуючи зазначене, Правилами користування вагонами передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам`яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6).

Так, на підтвердження факту затримки вагонів на станції, у зв`язку із чим позивачем здійснено нарахування плати за користування вагонами відповідно до поданих відомостей, до матеріалів справи додано акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно додатку №6 до Правил користування.

Факт затримки вагонів у встановленому порядку зафіксовано актами загальної форми ГУ-23, в яких вказано час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

(Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16).

Відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Порядок і умови користування вагонами і контейнерами визначаються Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 за № 113, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 березня 1999 року за №165/3458 (далі - Правила користування вагонами).

Згідно п. 2 розділу 1 Правил користування вагонами, за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату.

Відповідно абз. 2 п. 6 розділу 3 Правил користування вагонами, усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника (п. 12 Правил користування вагонами).

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці (п. 13 Правил користування вагонами).

Розмір плати за користування вагонами і контейнерами в залежності від часу користування встановлюється згідно з чинним законодавством (п. 14 Правил користування вагонами).

Облік затриманих вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією (пункт 10 Правил користування вагонами і контейнерами).

При цьому, усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (що не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість (пункт 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 864/5085).

Згідно ст. 121 Статуту залізниць України, вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача; в) у інших випадках, передбачених Правилами.

Пунктом 16 Правил користування вагонами і контейнерами визначено, що вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником; в) у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).

Враховуючи зазначені норми, Статутом залізниць України та Правилами користування вагонами і контейнерами визначено вичерпний перелік випадків, за яких вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами.

Пунктами 2, 3 Правил користування передбачено, що за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату. Облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами) форми ГУ-46 (додаток 1), яка складається на підставі Пам`яток про користування вагонами (контейнерами) форми ГУ-45 (додаток 2), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6).

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці (п. 13 Правил користування).

Таким чином, з наведених положень слідує обов`язок вантажовідправників/ вантажовласників вносити плату за користування вагонами (стаття 119 Статуту, пункти 2, 13 Правил користування вагонами і контейнерами).

Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністром транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 № 340/16356 (далі по тексту - Збірник тарифів) встановлює ставки плати за користування вагонами, а отже, плата за користування вагонами є регульованою і не потребує додаткового погодження сторонами.

Згідно п. 3 розділу 5 Збірника тарифів та пункту 5 розділу 6 Правил Перевезення, при визначенні часу користування вагонами і контейнерами час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

До плати за користування вагонами і контейнерами, що вказана в розділі V Збірника тарифів застосовується коефіцієнт 5,139 (розпорядження від 28.06.2022 №00016/ЦМ).

Згідно п. 1.4 Договору, надання послуг за цим Договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

Підпунктом 2.1.4 п. 2.1 Договору встановлено, що Замовник зобов`язується сплачувати послуги Перевізника та інші платежі, належні Перевізнику за Договором з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Відповідно до ст. 46 Статуту, одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Порядок нарахування плати за зберігання вантажів залізницею визначено Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 (далі - Правила зберігання вантажів), зокрема визначений в пунктах 8, 9 Правил розрахунків за перевезення вантажів.

Відповідно до п. 8 Правил зберігання вантажів, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). Термін безоплатного зберігання обчислюється: якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження; при переадресуванні після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу; при затримці з моменту затримки.

Згідно п. 9 Правил зберігання вантажів, факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Правила зберігання вантажів установлюють, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо), при цьому термін безоплатного зберігання обчислюється з моменту затримки. За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (в тому числі під митним оформленням та з інших причин, незалежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення на станцію до моменту закінчення затримки. Підставою для нарахування та стягнення збору за зберігання, в тому числі при затримці вагонів (контейнерів) на шляху перевезення, є акт загальної форми, який складається для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, і підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами, відповідно до Правил складання актів, Правил користування вагонами і контейнерами.

Збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом. Оскільки, Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України Тарифне керівництво № 1 (з наступними змінами і доповненнями) в пункті 2 розділу 2 встановлює розміри зборів за зберігання вантажів; таким чином, збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом, визначеним у Тарифному керівництві №1, затвердженому наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, і не потребує додаткового погодження сторонами.

Відповідно до пп. 2.1 п. 2 розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №317 від 26.03.2009 (далі Збірник тарифів), збір за зберігання вантажів на місцях загального користування після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу в розмірі 4,0 грн. за одну тонну - при зберіганні вантажів у вагонах, у тому числі у контейнерах - за масу брутто, округлену до повних тонн. У всіх випадках неповна доба зберігання вантажів округляється до повної.

До ставок тарифів, плат та зборів, що вказані в розділах ІІ і ІІІ Збірника тарифів, застосовується коефіцієнт 5,139 (розпорядження від 28.06.2022 №00016/ЦМ).

При визначенні плати та зборів округлення їх здійснюється згідно з підпунктом 5.1 пункту 5 розділу 2 Збірника тарифів, та округлюється до 0,1.

Відповідно до абз. 3 п. 2.6 «Правил розрахунків за перевезення вантажів», затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №864/5085), усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Водночас, норми ст. 46 Статуту, Правил зберігання вантажів та Тарифного керівництва №1 не передбачають укладання окремого договору на зберігання вантажу, який перевозиться за договором перевезення (накладної), як і не передбачають винятку щодо сплати збору за ставками Тарифного керівництва №1 за зберігання вантажів у вагонах, які належать іншим країнам.

Підпунктом 2.8 пункту 2 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 визначено, що збір за зберігання справляється незалежно від плати за користування вагонами (контейнерами).

(Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.06.2018 року у справі №904/7535/17, від 20.02.2018 у справі №904/12334/16, від 03.04.2018 у справі №904/11914/16).

Згідно п. 4 Правил користування вагонами, плата за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу нараховується за Відомостями плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу (форма ГУ-46а), які оформляються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді.

Згідно пп. 14.1 п. 14 розділу II збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги «Тарифне керівництво №1», плата за перевезення в порожньому стані власних або орендованих вагонів (після вивантаження та під навантаження, у ремонт або з ремонту, з провідниками) визначається за тарифною схемою 14.

Судом встановлено, що нарахування спірних платежів у даній справі пов`язується з фактом простоювання вагонів на коліях станції в очікуванні подачі під вантажні операції з вини відповідача, що засвідчено актами ф. ГУ-23 №389 від 28.04.2025, № 394, 395, 396 від 29.04.2025 та №397, 398, 400 від 30.04.2025.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, затримка вагонів на підходах до станції призначення відбулась з вини вантажовласника.

Таким чином, позивач на підставі положень Статуту залізниць України, Правил користування вагонами і контейнерами, Правил зберігання вантажів, а також, умов Договору має право нарахувати відповідачу плату за користування 41 вагоном за час їх затримки на підходах до станції призначення та на коліях станції призначення.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На виконання положень Статуту залізниць України, Правил користування вагонами і контейнерами, Правил зберігання вантажів, а також умов договору позивачем нараховано відповідачу плату за користування ним 41 вагоном на суму 190427,76 грн.

У процесі розгляду справи, відповідачем у відповідності до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду належних та допустимих доказів, на підтвердження виконання ним станом на час розгляду справи свого обов`язку зі сплати плати за користування вагонами у розмірі 190427,76 грн.

Крім того, відповідачем у відповідності до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не надано суду належних та допустимих доказів, на підтвердження існування обставин, на підставі яких відповідач підлягає звільненню від сплати плати за користування вагонами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача до відповідача про стягнення 190427,76 грн. заборгованості є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно поданої заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 1 ст. 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Пунктом 7.3. Договору визначено, що строк позовної давності за вимогами Перевізника до Замовників, що випливають з правовідносин Сторін за Договором, становить один рік.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч. ч. 2-5 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Крім того, Законом України від 30.03.2020 р. №540-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину..

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 р. Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 на усій території України установлено карантин з 12.03.2020 р.

Постановою Кабінет Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 постановив відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, карантин на території України був встановлений Кабінетом Міністрів України у період з 12.03.2020 р. по 30.06.2023 р.

Крім того, Законом України від 15.03.2022 р. № 2120-IX Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану (дата набрання чинності 17.03.2022 року) розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" із 05:30 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався.

Зокрема, Указом Президента України від 14.07.2025 №478/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.07.2025 № 4524-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 07.08.2025 строком на 90 діб.

Законом України від 14.05.2025 №4434-IX Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності (дата набрання чинності 04.09.2025 року) постановлено пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключити.

Отже, у зв`язку із дією в Україні воєнного стану та у період дії пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України строки, визначені статтями 257-259 Цивільного кодексу України продовжувались з 17.03.2022 по 04.09.2025.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, а також того, що позивач звернувся до Господарського суду Київської області з даним позовом 09.01.2026, суд дійшов висновку, що позовна давність не спливла, і відповідно, позивач в межах строків позовної давності звернувся до господарського суду з позовом до відповідача за захистом своїх прав і інтересів.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 240 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Приватного акціонерного товариства «МХП» про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства МХП (01609, Київська область, Обухівський район, м. Миронівка, вул. Елеваторна, буд. 1, ) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ) 190427 (сто дев`яносто тисяч чотириста двадцять сім) грн. 00 коп. заборгованості та 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.Г. Заєць