ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.02.2026 Справа № 917/1582/24

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., секретар судового засідання Отюгова О.І., представник позивача - не з`явився, представник відповідача - Дем`янов В. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №917/1582/24

за позовною заявою Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022

до відповідача Фізичної особи-підприємця Чіп Нелі Альбінівни, АДРЕСА_1

про стягнення 1 374 966,34 грн,

встановив:

18.09.2024 року до Господарського суду Полтавської області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" до відповідача Фізичної особи - підприємця Чіп Нелі Альбінівни про стягнення вартості електроенергії, не облікованої внаслідок порушення ПРРЕЕ у розмірі 1 374 966,34 грн (вх. №1650/24).

Ухвалою від 23.09.2024 року суд залишив позовну заяву АТ "Полтаваобленерго" без руху та надав позивачу строк 3 дні з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних у ній недоліків позовної заяви.

25.09.2024 року до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про виконання ухвали суду від 23.09.2024 року про залишення позовної заяви без руху (вх. № 12682).

Ухвалою суду від 30.09.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

03.10.2024 року на адресу Господарського суду Полтавської області від представника відповідача - адвоката Дем`янова В. А. надійшла заява із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (вх. № 13136).

Ухвалою від 10.10.2024 року суд задовольнив заяву представника Фізичної особи - підприємця Чіп Нелі Альбінівни - адвоката Дем`янова В. А. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження по справі №917/1582/24, припинив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у справі на 14.11.2024 року на 09:00 год.

11.11.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який подано з порушенням встановленого строку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що копія ухвали суду від 30.09.2024 року про відкриття провадження у даній справі була направлена на поштову адресу відповідача відповідно до відомостей з ЄДРЮОФОПГФ - вул. Остроградського, 229 Б, смт. Козельщина, Кременчуцький район, Полтавська область, 39100, і відповідно до інформації з інтернетсайту АТ "Укрпошта" поштове відправлення №458 було вручено особисто 01.10.2024 року, що також підтверджено представником ФОП Чіп Н. А. - адвокатом Дем`яновим В. А. у заяві із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 163).

Згідно п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Отже, останній день строку для подання до суду відзиву та зустрічного позову на позовну заяву припав на 16.10.2024 року.

Із відзивом відповідач звернувся до господарського суду лише 11.11.2024 через місяць з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, тобто з пропуском процесуального строку.

Клопотань про поновлення/продовження строку на подачу відзиву відповідач не заявляв.

13.11.2024 року (з порушенням встановленого строку) до суду надійшла зустрічна позовна заява Фізичної особи - підприємця Чіп Нелі Альбінівни до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про визнання незаконним та скасування рішення комісії АТ "Полтаваобленерго" з розгляду Акта про порушення №00011775 від 15.09.2023 року, оформлене протоколом №0011775 від 21.03.2024 року (вх. № 2065/24).

Ухвалою від 18.11.2024 року суд зустрічну позовну заяву Фізичної особи - підприємця Чіп Нелі Альбінівни до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про визнання незаконним та скасування рішення комісії АТ "Полтаваобленерго" з розгляду Акта про порушення №00011775 від 15.09.2023 року, оформленого протоколом №0011775 від 21.03.2024 року (та додані до неї документи) (вх. № 2065/24) повернув заявнику.

14.11.2024 року оголошено протокольну ухвалу про перерву у підготовчому засіданні до 03.12.2024 року до 11:00 год.

03.12.2024 року підготовче засідання по даній справі не відбулося з огляду на оголошення повітряної тривоги у м. Полтава та Полтавській області.

Ухвалою від 03.12.2024 року суд відклав підготовче засідання у справі № 917/1582/24 на 19.12.2024 року на 11:00 год.

Ухвалою суду від 19.12.2024 року зупинено провадження у справі 917/1582/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 917/2058/24.

28.01.2026 року до суду від відповідача надійшло клопотання про поновлення провадження (вх. №1039), у якому зазначено, що відповідно до постанови Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 року у справі №917/2058/24, апеляційну скаргу позивача задоволено, рішення Господарського суду Полтавської області від 15.05.2025 року скасовано; прийнято нове рішення, який апеляційний суд, зокрема, вирішив: визнати незаконним та скасувати рішення комісії АТ "Полтаваобленерго" з розгляду Акта про порушення №00011775 від 15.09.2023 року, оформлене протоколом №00011775 від 21.03.2024 року.

Постановою Верховного Суду від 15.01.2026 року у справі №917/2058/24 касаційну скаргу АТ "Полтаваобленерго" залишено без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 року у справі №917/2058/24 - без змін.

Також 28.01.2026 року від відповідача надійшла заява про розподіл судових витрат з додатками (вх. №1040).

Ухвалою від 02.02.2026 року суд поновив провадження у даній справі, призначив підготовче судове засідання на 19.02.2026 р. 09:00 год.

02.02.2026 року від позивача надійшло клопотання, згідно якого позивач просить суд відмовити у задоволенні заяви ФОП Чіп Н.А. про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в повному об`ємі.

05.02.2026 року від позивача надійшла заява, в якій позивач на підставі п.п 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України просить суд позовну заяву Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" до відповідача Фізичної особи - підприємця Чіп Нелі Альбінівни залишити без розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти залишення позову без розгляду, наполягав на прийнятті рішення про відмову в задоволенні позовних вимог та просив стягнути на користь відповідача 73 500 грн витрат на правничу допомогу згідно опису робіт станом на 28.01.2026 року.

Розглянувши заяву позивача про залишення позову без розгляду суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Отже, ініціювання судового процесу здійснюється виключно за заявою заінтересованих осіб, а не з ініціативи суду.

Залишення позову без розгляду за заявою позивача є практичною реалізацією принципу диспозитивності господарського судочинства, адже саме учаснику справи належить право розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, зокрема, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Як вбачається із даної норми, вказане право позивача є абсолютним, тобто, не залежить від мотивів позивача чи волі сторін у справі.

Водночас, положення ст. 226 Господарського процесуального кодексу України не є диспозитивними та передбачають обов`язок суду залишити позов без розгляду з підстав вказаних у частині 1 цієї статті.

Приймаючи до уваги, що подана позивачем заява про залишення позову без розгляду підписана повноважною особою та те, що подання такої заяви жодним чином не порушить права та інтереси учасників справи, суд вважає за можливе залишити позовну заяву у даній справі без розгляду на підставі п. 5 ч. 1ст. 226 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

У відповідності до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Враховуючи надання позивачем заяви про залишення позову без розгляду, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" правові підстави для повернення судового збору відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові КГС ВС від 16.06.2021 у справі №916/1615/20.

Стосовно заяви відповідача про розподіл судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу (арк. справи 23-35, том 2) суд виходить з наступного.

Статтею 129 ГПК України регламентовано загальні правила розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, положення якої (статті) є універсальними. Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду визначено нормами статті 130 ГПК України. Так, відповідно до частини п`ятої статті 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат: стаття 129 ГПК України (розподіл судових витрат) та стаття 130 ГПК України (розподіл судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду) дає підстави для висновку, що в разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 130 ГПК України. Отже, для стягнення компенсації здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, заявнику необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені.

Тобто стягнення з позивача компенсації понесених учасником справи витрат, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. Отже відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому закриттям провадження у справі або залишенням його без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат у разі закриття провадження у справі можливе саме у випадку необґрунтованості дій позивача, та звертала увагу, що сам по собі факт закриття провадження у справі не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмету спору, ні свідоме порушення позивачем правил суб`єктної юрисдикції та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 640/1029/18, ухвали Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 906/961/17, від 08.07.2020 у справі № 810/3711/18).

У Верховному Суді склалася стала та послідовна практика застосування цієї норми процесуального закону. Так, в постановах від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 25.07.2019 у справі № 910/11310/18, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 26.05.2022 у справі № 905/460/21, від 01.11.2023 у справі № 905/85/23, від 06.06.2024 у справі № 905/1840/21, від 02.12.2024 у справі № 904/217/24, суд касаційної інстанції виходив з того, що у разі закриття провадження у справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже, відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому - із закриттям провадження у справі.

Тобто стягнення (з позивача) компенсації понесених (відповідачем) витрат, зокрема і витрат на правничу допомогу у разі закриття провадження у справі/залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача (така правова позиція є сталою і послідовною, та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2024 у справі № 903/1079/23, від 20.06.2023 у справі № 925/1372/21, від 11.05.2023 у справі №921/811/21, від 25.04.2023 у справі № 924/341/22, від 10.10.2023 у справі № 907/636/20).

Своєю чергою, ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача. Проте, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.02.2021 у справі № 905/121/19, від 13.05.2021 у справі № 910/16777/20, від 15.09.2021 у справі № 902/136/21, від 18.01.2022 у справі № 922/2017/17, очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Тобто, ч. 5 ст. 130 ГПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/ необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Разом з тим, поняття "необґрунтованість дій позивача" не є тотожним таким поняттям як "зловживання правом", "неправомірність дій" або ж "встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача" (така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі 922/2017/17).

Окрім того, поняття "необґрунтовані дії позивача" не є тотожним поняттю "необґрунтований позов", адже законодавець свідомо визначив як підставу для компенсації саме дії позивача, які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору позов. Тобто предметом дослідження в даному випадку не може бути надання оцінки обґрунтованості позовних вимог, яка здійснюється судом при прийнятті рішення по суті спору.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідно до приписів частини п`ятої статті 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17, від 24.03.2021 у справі №922/2157/20, від 21.01.2020 у справі №922/3422/18, від 26.04.2021 у справі №910/12099/17, від 19.04.2021 у справі №924/804/20, від 25.04.2024 у справі № 903/1079/23.

Оскільки наведена норма частини п`ятої статті 130 ГПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/ необґрунтованості, то такі слід встановлювати суду у кожній справі окремо, відповідно до встановлених обставин перебігу спірних правовідносин. Така позиція узгоджується із висновками наведеними у додатковій постанові Касаційного господарського суду від 26.05.2022 у справі №905/460/21.

Реалізація позивачем права на звернення до суду із позовом у будь-якому випадку зачіпає та має вплив на права та інтереси особи, визначеної ним відповідачем. Отримавши звернений до себе позов, відповідач цілком логічно з метою ефективного захисту своїх прав змушений звертатися за професійною правничою допомогою адвоката, яка є оплачуваною працею, і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

В той же час, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 зазначила, що при компенсації правничих витрат відповідача у справі за рахунок позивача із застосуванням частини п`ятої статті 130 ГПК України має бути встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи, та необхідність понесення витрат відповідачем з надання правничої допомоги в порушеній позивачем справі (необхідність ознайомлення адвокатом з матеріалами справи, подання відзиву відповідачем у справі, участь адвоката в судових засіданнях, вчинення дій щодо збирання доказів та інше).

Таким чином, компенсація витрат позивачем за надану правничу допомогу відповідачу у випадку залишення позову без розгляду здійснюється з дотриманням загальних процесуальних гарантій щодо розподілу судових витрат за наслідком розгляду спору по суті, з дотриманням вимог, передбачених частиною п`ятою статті 126, частиною восьмою статті 129 ГПК України.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20 серед іншого, дійшов такого висновку: - аналіз статей 129, 130 ГПК України дає підстави для висновку, що у разі залишення позову без розгляду, суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

У постанові від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17 Верховний Суд дійшов висновку, що сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 129, 130 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави для висновку, що у разі залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті 130 зазначеного Кодексу, оскільки вказана норма є спеціальною. У разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже, відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і залишенням його у подальшому без розгляду.

У постанові від 09.07.2019 у справі № 922/592/17 Верховний Суд зазначив, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідачу слід було довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо (пункт 4.2.3 постанови).

Суд враховує зазначені правові позиції Верховного Суду під час вирішення справи № 917/1582/24, а також ту обставину, що відповідачем не доведено неправомірності та необґрунтованості дій позивача щодо звернення до господарського суду із позовом у даній справі, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про стягнення судових витрат.

Керуючись ст.126, 129-130, 185, п. 5 ч. 1 ст. 226, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити заяву Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про залишення позову без розгляду (вх. №1503 від 05.02.2026 року).

2. Позовну заяву Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" до Фізичної особи-підприємця Чіп Нелі Альбінівни про стягнення вартості електроенергії, не облікованої внаслідок порушення ПРРЕЕ у розмірі 1 374 966,34 грн (вх. №1650/24) - залишити без розгляду.

3. Відмовити в задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Чіп Нелі Альбінівни про розподіл судових витрат у справі №917/1582/24 (вх. №1040 від 28.01.2026 року).

Ухвала підписана 23.02.2026 року

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст.256,257 ГПК України.

Суддя Тимощенко О.М.