ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року Справа № 924/1131/24 (924/1264/25)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Крейбух О.Г. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

позивача - арбітражний керуючий Ляшко О.В. (в режимі відеоконференції);

відповідача - Гедьо А.С. (в режимі відеоконференції);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 23 грудня 2025 року у справі №924/1131/24(924/1264/25) (суддя Заярнюк І.В.)

за заявою ліквідатора у справі №924/1131/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Таміріз Групп" - арбітражного керуючого Ляшка О.В.

до ОСОБА_1

про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та стягнення 620 425,20 грн

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 23 грудня 2025 року у справі №924/1131/24(924/1264/25) заяву арбітражного керуючого ТОВ "Таміріз Групп" ліквідатора Ляшка О.В. (вх.№05-06/2636/25 від 22.12.2025) про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , які знаходяться на рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та усе рухоме та нерухоме майно, в тому числі земельні ділянки, які належать ОСОБА_1 на праві власності в межах суми 620 425,20 грн.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу місцевого господарського суду та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви арбітражного керуючого ТОВ "Таміріз Групп" ліквідатора Ляшка О.В. про забезпечення позову.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Хмельницької області норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Господарського суду Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 23 грудня 2025 року у справі №924/1131/24(924/1264/25). Призначено справу №924/1131/24 (924/1264/25) до розгляду на 23 лютого 2026 р. об 12:30 год.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною та обгрунтованою, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 11.02.2025 відкрито провадження у справі №924/1131/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Таміріз Групп" (30500, Хмельницька область, Шепетівський район, м. Полонне, вул.Привокзальна, буд.9-А, ).

Постановою Господарського суду Хмельницької області від 19.06.2025 у справі №924/1131/24 ТОВ "Таміріз Групп" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором ТОВ "Таміріз Групп" призначено арбітражного керуючого Ляшка Олександра Віталійовича.

22.12.2025 ліквідатор ТОВ "Таміріз Групп" арбітражний керуючий Ляшко О.В. звернувся до Господарського суду Хмельницької області із заявою про забезпечення позову до подання позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову до ОСОБА_1 до подання позовної заяви.

Вказана заява обгрунтована тим, що ТОВ "Таміріз Групп" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Ляшка О.В. буде подано до ОСОБА_1 позов, предметом якого є:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу №8048/2022/3143273 транспортного засобу - Автомобіль LANDROVER RAN GE ROVER VELAR, 2017 року випуску, колір - сірий, № кузова НОМЕР_1 від 19.04.2022;

- стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Таміріз Групп" 620 425,20 грн.

У заяві заявник зазначає, що під час виконання своїх повноважень, ліквідатором ТОВ "Таміріз Групп" Ляшко О.В. було встановлено, що попередня назва ТОВ "Таміріз Групп" - ТОВ "ВП "ЕМКО"" (код ЄДР 40172418, місцезнаходження: 03067, м. Київ, вул. Олекси Тихого, 99).

22.08.2018 ТОВ "ВП "ЕМКО" за договором фінансового лізингу №FLL-08-07-205 придбало транспортний засіб: Автомобіль LANDROVER RAN GE ROVER VELAR 2993, 2017 року випуску, колір - сірий, № кузова НОМЕР_1 загальною вартістю 3 209 093,00 грн.

02.03.2020 до ТОВ "ВП "ЕМКО" перейшло право власності на вказаний вище транспортний засіб, що підтверджується Актом приймання-передачі транспортного засобу у власність за договором про фінансовий лізинг № FLL-08-07-205 від 22.08.2018.

06.03.2020 в ТСЦ (ТСЦ 8045) було здійснено перереєстрацію на нового власника - ТОВ "ВП "ЕМКО" транспортного засобу - LANDROVER RAN GE ROVER VELAR 2993, 2017 року випуску, колір - сірий, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 . Новий власник - ТОВ "ВП "ЕМКО", м. Київ, вул. Виборзька, 99 (після перереєстрації реєстраційний № НОМЕР_3 ).

13.03.2020 в ТСЦ (ТСЦ 8041) за ТОВ "ВП "ЕМКО" здійснено перереєстрацію при заміні номерного знаку з НОМЕР_3 на - НОМЕР_4 .

19.04.2022 між ТОВ "ВП "ЕМКО" та ОСОБА_1 в ТСЦ № 8048 укладено договір купівлі-продажу №8048/2022/3143273 транспортного засобу - Автомобіль LANDROVER RAN GE ROVER VELAR 2993, 2017 року випуску, колір - сірий, № кузова НОМЕР_1 .

Згідно п. 3.1 цього договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 1 041 000,00 грн.

19.04.2022 здійснено перереєстрацію транспортного засобу на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ (ТСЦ 8048) - LANDROVER RAN GE ROVER VELAR 2993, 2017 року випуску, колір - сірий, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_4 . Новий власник - ОСОБА_1 , нар. 09.02.1977, АДРЕСА_1 (після перереєстрації реєстраційний № НОМЕР_4 ).

12.07.2022 здійснено перереєстрацію транспортного засобу на нового власника по договору укладеному в ТСЦ (ТСЦ 5152) - LANDROVER RAN GE ROVER VELAR 2993, 2017 року випуску, колір - сірий, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_4 . Новий власник - ОСОБА_2 , нар. 01.03.1996, АДРЕСА_2 (після перереєстрації реєстраційний № НОМЕР_5 ).

Заявник вказує, що 19.04.2022 ТОВ "ВП "ЕМКО" було відчужено транспортний засіб - Автомобіль LAND ROVER RAN GE ROVER 2993, 2017 року випуску, колір - сірий, № кузова НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу № 8048/2022/3143273. Ціна продажу склала 1 041 000,00 грн.

Відповідно до інформації, наданої АТ КБ "ПриватБанк", кошти від продажу вищезазначеного майна боржника на рахунок ТОВ "ВП "ЕМКО" надійшли 23.02.2022 (призначення платежу: Сплата за автомобіль LANDROVE R VELAR зг. рах. 187 від 23.02.2022, в т.ч. ПДВ 20% 173 500,00 грн).

Листом від 26.11.2025 № 889/ІРР ТОВ "Інтернет-Реклама РІА" надало інформацію про перелік оголошень про продаж автомобіля марки LAND ROVE R RANGE ROVER VELAR , 2016-2018 років випуску, які розміщувались користувачами сайту AUTO.RIA.com в період з 01.01.2022 по 31.05.2022.

Згідно отриманої інформації про суми продажу ліквідатор ТОВ "Таміріз Групп" дійшов висновку, що продаж боржником Автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER VELAR було здійснено за заниженими цінами.

З метою підтвердження таких висновків, ліквідатором було замовлено проведення незалежної оцінки.

За результатами проведеної оцінки, було встановлено, що ринкова вартість Автомобіля LANDROVER RANGE ROVER VELAR станом на дату продажу - 19.04.2022 складала - 1 661 425,20 грн, у т.ч. ПДВ 20%.

Ціна продажу Автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER VELAR за договором купівлі-продажу від 19.04.2022 № 8048/2022/3143273 є значно нижчою від ринкових цін, які існували в цей період.

24.01.2022 ГУ ДПС у м. Києві було складено Акт перевірки № 3906/Ж5/26-15-07-01-02/40172418 за результатами фінансово-господарської діяльності ТОВ "ВП "ЕМКО" в період з 2019-2020 рр., за результатми якої встановлено порушення ТОВ "ВП "ЕМКО" у 2019-2020 роках низки положень Податкового кодексу України, що призвели до заниження податку на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 5 136 683 грн, а також податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 5 707 427 грн (разом - 10 844 110 грн).

На підставі вказаного Акту перевірки ГУ ДПС у м. Києві винесені податкові повідомлення-рішення від 01.08.2023 № щодо сплати ПДВ в сумі 7 134 284,00 грн та № щодо сплати податку на прибуток в сумі 5 367 756,00 грн.

Згідно даних фінансових звітів ТОВ "ВП "ЕМКО" на початок звітного кварталу, в якому було продано спірний автомобіль ОСОБА_1 (31.03.2022) вартість чистих активів боржника, тобто різниця між вартістю всіх активів та вартістю всіх зобов`язань, складала 7 646,4 тис грн, на кінець кварталу (30.06.2022) - 8 232,6 грн.

Розмір занижених податкових зобов`язань, які підлягали сплаті боржником до бюджету, на дату продажу спірного автомобіля перевищували вартість власних активів ТОВ "ВП "ЕМКО". Отже, в момент відчуження автомобіля майна боржника було недостатньо для задоволення вимог кредиторів з урахуванням податкових зобов`язань, які підлягали сплаті згідно Акту перевірки ГУ ДПС у м. Києві №3906/Ж5/26-15-07-01-02/40172418 від 24.01.2022.

Окрім того, заявник зазначає, що в період з 12.10.2019 по 13.06.2022 керівником ТОВ "ВП "ЕМКО" був ОСОБА_3 (Витяги з ЄДР станом на 12.02.2022, 22.04.2022, 14.06.2022).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № наявний актовий запис №524 про шлюб ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений 24.04.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниця Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

На думку заявника, спірний правочин укладено із заінтересованою особою, оскільки на час укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу транспортного засобу ОСОБА_1 була в родинних стосунках (шлюбі) із директором ТОВ "ВП "ЕМКО" ОСОБА_3 .

Внаслідок укладення зазначеного вище правочину, відбулося зменшення активів ТОВ "Таміріз Групп", оскільки боржник за договором купівлі-продажу за заниженою ціною передав спірне майно заінтересованій особі, що призвело до порушення прав боржника та його кредиторів.

Оскільки предметом позову, який буде подано, є визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Таміріз Групп" 620 425,20 грн, і в разі задоволення позову ОСОБА_1 має сплатити на користь ТОВ "Таміріз Групп" ці кошти, однак під час розгляду справи ОСОБА_1 може здійснити дії щодо відчуження майна, яке перебуває в її власності, що призведе до неможливості виконання рішення суду, заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , які знаходяться на рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та усе рухоме та нерухоме майно, в тому числі земельні ділянки, які належать ОСОБА_1 на праві власності в межах суми 620 425,20 грн - розміру майбутніх позовних вимог.

Місцевий господарський суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для її задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду; забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За положеннями ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Також заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання відповідача до виконання певних дій, а діють виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч. 2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарського процесуального кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Вищевикладене відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Водночас, для встановлення наявності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору.

Разом з цим, при дослідженні наявності або відсутності підстав для забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).

Суд зазначає, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Європейським судом з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №916/585/18(916/1051/20), умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є припущення, що майно (у тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Суд зазначає, що позовом у процесуальному сенсі є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову являються предмет і підстава.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом майбутнього позову є вимоги ліквідатора ТОВ "Таміріз Групп" арбітражного керуючого Ляшка О.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 8048/2022/3143273 транспортного засобу - Автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER VELAR, 2017 року випуску, колір - сірий, № кузова НОМЕР_1 від 19.04.2022 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Таміріз Групп" 620 425,20 грн.

Отже, виконання судового рішення у цій справі (за умови задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач - ОСОБА_1 необхідну суму грошових коштів або майна, за рахунок якого можливе задоволення вимог заявника.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №922/2928/17 та у постанові Верховного Суду від 05.08.2019 у справі №922/599/19).

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Відтак, враховуючи предмет та підстави позову майнового характеру, з яким ліквідатора ТОВ "Таміріз Групп" має намір звернутися до суду, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі за позовом про стягнення грошових коштів у загальній сумі 620 425,20 грн, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме ОСОБА_1 необхідну суму грошових коштів або майна, за рахунок якого можливе задоволення вимог заявника.

А тому, на переконання суду, застосування обраних заявником заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти та майно (рухоме та нерухоме) ОСОБА_1 у межах суми позовних вимог безпосередньо пов`язані із предметом майбутнього позову та є адекватними заходами забезпечення позову, оскільки такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення в майбутньому, у разі задоволення/часткового задоволення позову.

Суд, звертаючись до правової позиції, викладеної у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22 наголошує на тому, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент, як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Крім того, аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 07.04.2023 у справі №910/8671/22, від 20.04.2023 у справі №914/3316/22, від 27.04.2023 у справі №916/3686/22, від 09.06.2023 у справі №37з-23, від 09.04.2024 у справі №917/1610/23.

Також, оскільки в силу положень статті 192 Цивільного кодексу України гроші є платіжним засобом, то відповідач може в будь-який момент розрахуватись коштами і доведення позивачем доказами такого його права і, відповідно, можливості не вимагається.

Відтак, стала та актуальна практика Верховного Суду покладає на заявника необхідність обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову (таким обґрунтуванням можуть бути, наприклад, наведення обставин неспівмірно малого розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю відповідача порівняно зі стягуваною сумою вимог, відсутність інформації про існування у відповідача нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення, існування великої кількості судових проваджень щодо відповідача, де останній є боржником тощо), однак визначає, що такі обґрунтування не обов`язково мають бути доведеними доказами вчинення боржником дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

До того ж, за обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі №905/446/22).

Саме відповідач має можливість повно доводити наведені обставини, зокрема спростувати підстави для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках, зазначити про наявність у нього на рахунках достатньої кількості грошових коштів, про наявність майна тощо, що може свідчити про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову. Тобто спростувати обставини імовірності утруднення виконання рішення суду про задоволення позову в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Однак, суд наголошує на тому, що ОСОБА_1 не доведено недоцільності чи неспівмірності заходів забезпечення, про вжиття яких просить у суду заявник.

Окрім того колегія суддів враховує, що сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та обґрунтувати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а не подати докази вчинення боржником дій, спрямованих на відчуження його майна/грошових коштів, розпорядження ними тощо, ураховуючи, що право власника на таке відчуження/розпорядження у будь-який момент, який (момент волевиявлення) неможливо ні передбачити, ні відстежити позивачем.

Слід також відзначити, що у випадку арешту коштів на рахунках гроші залишаються у власності відповідача і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з його рахунків й уникнення виконання судового рішення у майбутньому. Такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову або виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань перед позивачем.

Відсутні будь-які підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи втручання в його господарську діяльність, адже грошові кошти залишаються у його володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися тимчасово обмежується на певний час лише щодо частини коштів, а не всіх коштів відповідача, і спрямовані на запобігання перешкод у виконанні судового рішення у разі задоволення позову у цій справі.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.12.2020 у справі №911/1111/20, від 21.01.2022 у справі №910/5079/21.

Крім того, накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Також, Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі №908/2382/21 зазначив, що "… виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним".

Відступаючи від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на нерухоме майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, Верховний Суд у справі №908/2382/21 зазначив, що можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника. Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Таким чином місцевий господарський суд, з урахуванням позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, що за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення майбутніх позовних вимог про стягнення 620425,20 грн, дійшов правильного висновку про доцільність накладення арешту на майно відповідача саме у межах суми, яка була би достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто, лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів, оскільки заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що запропоновані заявником заходи забезпечення позову є співмірними із майбутніми позовними вимогами, відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом майбутніх позовних вимог, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Необхідно зважати також, що арешт має тимчасовий характер та скасовується (може бути скасований) в порядку, визначеному статтею 145 ГПК України. За клопотанням учасника справи суд також може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим (частина перша статті 143 ГПК України).

Зазначене є додатковою гарантією прав відповідача, який за умови виникнення певних обставин та/або припинення дії обставин, що існували на момент забезпечення позову, вправі звернутися до суду та ініціювати питання про скасування чи заміну відповідного заходу забезпечення позову.

Відтак, суд зауважує на тому, що у даному випадку накладення арешту на майно відповідача (грошові кошти, рухоме та нерухоме майно) не може призвести до невиправданого обмеження його майнових прав, оскільки таке майно фактично залишиться у його володінні, а буде обмежена лише можливість розпоряджатися ним на певний строк.

Вказане дійсно може слугувати для позивача додатковою гарантією того, що у разі задоволення позову щодо його вимог про стягнення грошових коштів, рішення суду буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог, а отже такі заходи забезпечення позову спрямовані на ефективний захист прав позивача.

Суд також зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 висловила правову позицію про те, що при вирішенні питання забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Так, у даному випадку, судом встановлено, що:

- між сторонами у цій справі існує спір щодо правомірності укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу та, як наслідок, стягнення з ОСОБА_1 (покупця) на користь ТОВ "Таміріз Групп" (продавця) грошових коштів;

- відсутність у відповідача грошових коштів, у випадку задоволення заявлених позовних вимог, створить реальний ризик незабезпечення ефективного захисту порушених прав заявниці, оскільки максимально ускладнить (унеможливить) в подальшому виконання рішення суду;

- заходи забезпечення позову, які заявник просить вжити у поданій заяві, стосуються предмету майбутнього позову та вжиті судом лише в межах суми заявленої до стягнення;

- вжиття таких заходів є адекватним змісту порушеного права, на відновлення якого в майбутньому буде поданий позов, а доказів того, що таке звернення спрямоване на зловживання учасником справи своїми правами наявні матеріали справи не містять.

Крім цього, станом на час розгляду заяви про забезпечення позову, у суду відсутні підстави вважати, що застосування заходів забезпечення позову до його подання призведе до невиправданого обмеження прав боржника чи третіх осіб, оскільки як грошові кошти, так і майно залишаються у володінні боржника, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час та лише щодо частини коштів, якої стосується спір.

Отже, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом майбутньої позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Одночасно, суд зауважує, що у даному випадку вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи унеможливлення виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди заявнику, мають суто процесуальний "забезпечувальний" характер та їх вчинення жодним чином не впливає на вирішення справи по суті.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Зважаючи на всі критерії оцінки щодо застосовування заходів забезпечення позову, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що заявлені ліквідатором ТОВ "Таміріз Групп" арбітражним керуючим Ляшко О.В. заходи забезпечення майбутнього позову відповідають положенням статей 136, 137 ГПК України, при цьому, накладення арешту як на грошові кошти боржника, так і на рухоме і на нерухоме майно, є адекватним, розумним, та співмірним із визначеними позовними вимогами та пов`язаним з ними заходами забезпечення позову. При цьому, попередження можливого порушення прав позивача при розгляді справи судом перебуває в прямій залежності від цілісності майна чи грошових коштів та незмінності суб`єкта їх володіння під час вирішення спору судом, а отже, на думку суду, цілком співмірним, виправданим та необхідними є саме застосування заходів забезпечення позову, ніж не застосування їх, адже наслідки незастосування таких заходів можуть призвести до більш обтяжливих та негативних наслідків саме для заявника, ніж для відповідача у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування ухвали місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Хмельницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 23 грудня 2025 року у справі №924/1131/24 (924/1264/25) залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "26" лютого 2026 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Миханюк М.В.