ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4672/25

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Чолак Ю. В.,

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» (04073, м. Київ, вул. Рилєєва, буд. 10А; ) в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» (65039, Одеська обл., м. Одеса, вул. Басейна, буд. 5; код ЄДРПОУ ВП 26472133)

до відповідача - Управління обласної ради з майнових відносин (65032, Одеська обл., м. Одеса, проспект Шевченка, буд. 4; )

про стягнення 528 210,41 грн;

представники сторін:

від позивача - Никисла О. І.,

від відповідача - Касьянова О. В.,

Суть спору.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Управління обласної ради з майнових відносин (далі - відповідач, Управління) про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення, абонентське обслуговування, водовідведення зливових стоків у загальному розмірі 528 210,41 грн, яку нараховано за період з 01.04.2025 по 01.08.2025 на підставі договорів про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 21359 від 24.03.2022, № 21609 від 25.01.2023, № 21902 від 22.01.2024, № 22227 від 15.01.2025 та № 22512 від 24.06.2025.

Процесуальні дії суду. Заяви та клопотання сторін.

Ухвалою від 24.11.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня вручення даної ухвали шляхом надання до суду обґрунтованого розрахунку ціни позову.

26.11.2025 до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків.

Ухвалою від 01.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/4672/25, задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 12.01.2026, встановлено сторонам строки для подачі до суду заяв по суті справи відповідно до ст. 165-167 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

16.12.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву (т. 2 а.с. 1-3), а 24.12.2025 - відповідь на відзив (т. 2 а.с. 17-19).

05.01.2026 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності (т. 2 а.с. 34).

Подібна за змістом заява 08.01.2026 надійшла до канцелярії суду поштою (т. 2 а.с. 42-43).

09.01.2026 від представника позивача надійшла заява із письмовими запереченнями проти заяви про застосування наслідків спливу позовної давності (т. 2 а.с. 45-46).

Судове засідання, призначене на 12.01.2026, було перервано у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою від 13.01.2026 суд повідомив сторін про призначення судового засідання на 11.02.2026.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову.

11.02.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Стислий виклад позицій та доводів сторін, викладених у заявах по суті справи.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договорами про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 21359 від 24.03.2022, № 21609 від 25.01.2023, № 21902 від 22.01.2024, № 22227 від 15.01.2025 та № 22512 від 24.06.2025 в частині повної та своєчасної сплати спірної заборгованості за період з 01.04.2022 по 01.08.2025.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Свою позицію мотивує тим, що на виконання розпорядження голови Одеської обласної ради «Про передачу нежилих будівель та споруд готелю «Октябрьская», які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 31, з балансу Комунальної організації «Обласна служба експлуатації адміністративних будівель» на баланс Управління обласної ради з майнових відносин» від 28.05.2021 № 347/2021-ОР, Управління за актом приймання-передачі від 03.06.2021 отримало на свій баланс зазначені будівлі та споруди. Додатком до акта приймання-передачі був Акт фіксації показників водомірного вузла, вузла обліку електроенергії та теплової енергії, який містить показники, в тому числі, водоміру, станом на дату підписання Акта, які співпадають із зазначеними позивачем показниками засобу обліку води станом на квітень 2022 року. Вказані обставини, на переконання відповідача, підтверджують невикористання будівель та споруд готелю «Октябрьская» на дату передачі об`єкта на баланс Управління.

Поряд з цим відповідач вказує, що згідно з Договором про переведення боргу № 283 від 02.09.2021 на користь Товариства було сплачено заборгованість у сумі 26 140,62 грн, яка виникла у Комунальної бюджетної установи «Обласна служба експлуатації адміністративних будівель» на підставі Договору про закупівлю послуг централізованого водопостачання (для бюджетних організацій) № 16/21в від 28.01.2021 та Договору про закупівлю послуг централізованого водовідведення (для бюджетних організацій) № 16/21с від 28.01.2021.

Відповідач також звертає увагу на запропонований позивачем розрахунок суми боргу, згідно якого обсяг водопостачання за квітень 2022 року становить 14206 куб.м. Як стверджує відповідач, відповідно до звіту Управління за квітень 2022 року, показники водоміра становлять 01494,3 куб.м, а в травні 2022 року попередні показники становлять 014943 куб.м. Відповідач просить звернути увагу суду на те, що з 01.06.2021 та до моменту виникнення заборгованості будівля не експлуатувалась, а отже нарахована Товариством заборгованість у сумі 528 210,41 грн відповідачу незрозуміла та ним не визнається. Вказує, що у квітні 2022 року останні значення засобу обліку води становлять 01494,3 куб.м, а в подальшому, у значеннях вже за травень 2022 року помилково зазначається 014944 куб.м, у зв`язку з чим відповідач неодноразово звертався до позивача з ініціативою комісійного обстеження засобу обліку води та усунення помилки й фіксації реального стану його показників.

Відповідач зазначає, що, не отримавши від позивача відповіді на пропозицію комісійно провести перевірку разом із представниками Товариства, працівниками Управління обласної ради з майнових відносин створено комісію та самостійно проведено візуальне обстеження місця розташування приладу обліку водопостачання на об`єкті, за результатами якої було складено Акт від 28.12.2023, котрим зафіксовано, що у зв`язку з невдалим розташуванням оглядового колодязю, в якому змонтовані прилади водомірного вузлу та незадовільним виконанням Товариством монтажних робіт без дотримання будівельних норм з ізоляції камери колодязя та, як наслідок, розташованих в ньому приладів від ливневих, стічних та інших вод, систематично виникає підтоплення оглядового колодязю, в тому числі змонтованих у ньому приладів, ливневими та стічними водами. Таким чином, як наголошує відповідач, враховуючи постійне знаходження засобу обліку водопостачання у підтопленому стані, працівники Товариства не мали можливості достовірно контролювати та коректно зафіксувати його показники.

Крім того, відповідач вказує про те, що Актом від 28.12.2023 було зафіксовано встановлення нових лічильників на об`єкті, без повідомлення Управління.

У відповіді на відзив позивач звертає увагу на таке:

- сплачені відповідачем згідно Договору про переведення боргу № 283 від 02.09.2021 кошти у сумі 26 140,62 грн не мають відношення до спірної заборгованості, яку нараховано та заявлено до стягнення за період з 01.04.2022 по 01.08.2025;

- безпосередньо Управління в період з квітня 2022 по липень 2025 включно надавало позивачу звіти про водоспоживання свого об`єкта, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 31; деякі звіти надавалися з фотофіксацією показань засобу обліку води;

- за кожний наступний місяць спірного періоду показання лічильника води змінюються в бік збільшення;

- у зв`язку з даними показників вузла комерційного обліку та Гідрометцентру відносно кількості опадів за квітень 2022 року, відповідачу було нараховано 499 758,86 грн, в тому числі за послуги водопостачання та водовідведення - 499 482,60 грн, за водовідведення зливових стоків - 275,90 грн, що також відображено в розрахунку суми боргу за період з 01.04.2022 по 01.08.2025;

- за наданими відповідачем показаннями приладу обліку води за квітень 2022 р. та наступні місяці спірного періоду позивачем було нараховано послуги водоспоживання;

- підстави для створення комісії щодо перевірки правомірності нарахування заборгованості відповідачу за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення були відсутні;

- твердження відповідача про помилковість показників засобу обліку води не відповідають фактичним обставинам справи;

- відповідач після 24.04.2019 не повідомляв позивача про бажання встановлення нових лічильників води, у зв`язку з чим позивач не проводив ніяких робіт, пов`язаних із монтажем нових лічильників, за адресою об`єкта відповідача;

- складений працівниками Управління Акт від 28.12.2023 суперечить звітам самого ж відповідача про водоспоживання за період з квітня 2022 по липень 2025, в яких відповідач вказує марку (тип), заводський номер свого водоміру - SENSUS-50/20 №18788077, SENSUS-50/20 №18788077/18319403, що відповідає акту позивача на опломбування від 24.04.2019 № 9938.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ

Між Товариством та Управлінням укладено ряд договорів про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення: № 21359 від 24.03.2022, № 21609 від 25.01.2023, № 21902 від 22.01.2024, № 22227 від 15.01.2025 та № 22512 від 24.06.2025 (т. 1 а.с. 14-61).

Вказані договори діяли протягом спірного періоду, за який позивачем нараховано заявлену до стягнення заборгованість (з 01.04.2022 по 01.08.2025).

Предметом договорів є надання Товариством (водоканалом) Управлінню (споживачеві) послуги відповідної якості, а саме:

- централізованого водопостачання (постачання, оброблення та розподіл потоків холодної питної води трубопроводами) на об`єкти споживача;

- централізованого водовідведення (каналізаційні послуги), що полягають у прийомі стічних вод холодного та гарячого водопостачання, стічних вод від артезіанських свердловин та шахтних колодязів, дощових і талих стічних вод, що скидаються споживачем в систему каналізації.

Споживач, у свою чергу, зобов`язувався своєчасно сплачувати надані водоканалом послуги за тарифами, у строки та на умовах, визначених договорами.

Додатками до кожного з договорів є, зокрема:

1) Акт визначення точки розподілу та розмежування балансової приналежності водопровідних та каналізаційних мереж;

2) Дислокація об`єктів споживача;

3) Перелік приладів та засобів обліку.

Згідно вказаних додатків послуги надаються на об`єкті Управління, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 31.

Засобом обліку (водоміром) на об`єкті є: SENSUS-50/20, заводський номер 18788077/18319403.

Відповідно до п. 2.3. договорів споживач зобов`язаний, зокрема,:

- утримувати в належному технічно справному стані свої водопровідно-каналізаційні мережі і споруди, засоби та обладнання, що перебувають на балансі споживача (пп. 2.3.3.);

- забезпечувати належний санітарно-технічний стан приміщень, вузлів обліку води, а також забезпечити схоронність і цілісність запірної арматури, контрольно-вимірювальних засобів, пристроїв обліку води, пломб, у тому числі, дроту та інших знаків, встановлених працівниками водоканалу і Держстандарту на засоби обліку води, трубопровід, фланцеві та штуцерні з`єднання, запірну арматуру (пп. 2.3.4.);

- забезпечити безпечний та вільний доступ представникам водоканалу для перевірки технічного стану внутрішніх систем водного господарства споживача, отримання показань засобів обліку води, забору проб питної води, а також проб стічних вод на відповідність допустимим концентраціям забруднюючих речовин у стічних водах. Доступ надається безперешкодно (пп. 2.3.5.);

- щомісячно (з 10 по 25 число поточного місяця) надавати відомості про водоспоживання на об`єкті з фотофіксацією показів засобів обліку, з використанням електронних сервісів. Фотофіксація є необов`язковою, якщо дані отримуються через систему дистанційного збору показань. У випадку відсутності вказаних відомостей (але не більше ніж за два місяці), водоканал проводить розрахунок послуг водопостачання по середньодобових витратах за попередні два розрахункові місяці. Наступне визначення об`ємів водокористування здійснюється за нормами використання, на підставі водогосподарського балансу (додаток 6) (пп. 2.3.7.);

- при виході з ладу засобу обліку води, терміново повідомити водоканал, а також у триденний строк, в присутності або з дозволу представника водоканалу виконати роботи по заміні засобу обліку на новий за рахунок власних коштів (пп. 2.3.12).

Згідно з п. 3.1. договорів кількість холодної води, що передається водоканалом на об`єкт споживача, визначається за показниками засобів обліку, встановлених на мережі споживача, опломбованих і прийнятих в експлуатацію водоканалом.

Пунктом 3.3. договорів № 21359 від 24.03.2022 та № 21609 від 25.01.2023 показники засобів обліку передаються для розрахунків до водоканалу у формі звіту щомісячно, з 10 числа до передостаннього робочого дня поточного місяця.

Цим же пунктом договорів № 21902 від 22.01.2024, № 22227 від 15.01.2025 та № 22512 від 24.06.2025 передбачено, що показники засобів обліку передаються для розрахунків до водоканалу у формі звіту щомісячно, з 10 по 25 число поточного місяця.

Відповідно до п. 3.10. договорів кількість стічних вод, що надходить до каналізаційних мереж, визначається за обсягом води, використаної споживачем з водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно показників водолічильників або згідно показників засобів обліку стічних вод (якщо такі встановлені), опломбованих і зареєстрованих водоканалом.

Пунктом 3.11. договорів № 21359 від 24.03.2022 та № 21609 від 25.01.2023 передбачено, що щомісячний об`єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання території (поверхневі стічні води) і неорганізовано потрапляють в мережі водовідведення, або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території споживача, у мережі водовідведення водоканалу, як при загально-сплавній, так і при роздільній системі водовідведення, визначається за формулами, згідно пунктів 4.10., 4.11., 4.12. Правил № 190, з урахуванням щомісячних даних Гідрометцентру відносно кількості опадів.

Цим же пунктом договорів № 21902 від 22.01.2024, № 22227 від 15.01.2025 та № 22512 від 24.06.2025 врегульовано, що щомісячний об`єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання території (поверхневі стічні води) і неорганізовано потрапляють в мережі водовідведення, або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території споживача, у мережі водовідведення водоканалу, як при загально-сплавній, так і при роздільній системі водовідведення, визначається за формулами, згідно з п. 14 розд. ІІ Порядку № 316, з урахуванням щомісячних даних Гідрометцентру відносно кількості опадів.

Суму договору та порядок розрахунків сторони узгодили в розд. 4 кожного з договорів, в якому йдеться, зокрема про те, що у будь-якому випадку водоканал має право здійснювати нарахування за послуги на підставі діючих тарифів, які були змінені (збільшені) Регулятором протягом строку дії договору, а споживач зобов`язаний у повному обсязі розраховуватися за фактично спожитий обсяг послуг з урахуванням діючих тарифів або припинити споживати послуги.

Оплата послуг мала проводитися споживачем щомісячно, до 30 числа поточного місяця.

04.08.2025 позивач надіслав відповідачу досудове попередження із вимогою сплатити заборгованість за послуги водопостачання, водовідведення, абонентське обслуговування, водовідведення зливових стоків, яка станом на 01.08.2025 становила 528 816,85 грн (т. 1 а.с. 63).

01.08.2025 відповідач сплатив на користь позивача 606,44 грн за послуги водопостачання та водовідведення (за липень 2025 р.), що підтверджується платіжною інструкцією N01/08/2025№ 486 від 01.08.2025 (т. 1 а.с. 169).

З аналізу позовної заяви та представленого позивачем розрахунку (т. 1 а.с. 10-13) суд встановив, що спірна заборгованість у загальному розмірі 528 210,41 грн включає в себе заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення, водовідведення зливових стоків та абонентське обслуговування.

Розрахунок за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.04.2022 по 01.08.2025 позивач здійснює відповідно до показань водоміра на підставі звітів відповідача про водоспоживання, з урахуванням тарифів, затверджених постановами НКРЕКП № 2841 від 22.12.2021, № 1011 від 28.05.2024, № 2306 від 24.12.2024.

У матеріалах справи наявні звіти Управління із показниками водоміру за період з квітня 2022 року по липень 2025 року (т. 1 а.с. 77-107).

Подані Управлінням звіти містять наступні показники водоміра SENSUS 50/20 № 18788077:

ПеріодПопередні показники SENSUS-50/20Останні показники SENSUS-50/20
Квітень 2022 р.014943 08773
Травень 2022 р.35
Червень 2022 р.51
Липень 2022 р.14
Серпень 2022 р.40
Вересень 2022 р.01
Жовтень 2022 р.19
Листопад 2022 р.98
Грудень 2022 р.87
Січень 2023 р.73
Лютий 2023 р.33
Березень 2023 р.38
Квітень 2023 р.83
Червень 2023 р.71
Липень 2023 р.18
Серпень 2023 р.82
Вересень 2023 р.29
Листопад 2023 р.92
Грудень 2023 р.22
Січень 2024 р.27
Лютий 2024 р.77
Березень 2024 р.73
Квітень 2024 р.36
Травень 2024 р.67
Червень 2024 р.78
Липень 2024 р.89
Серпень 2024 р.90
Вересень 2024 р.02
Жовтень 2024 р.23
Листопад 2024 р.3 10315
Грудень 2024 р.56
Січень 2025 р.67
Лютий 2025 р.78
Березень 2025 р.89
Квітень 2025 р.90
Травень 2025 р.01
Червень 2025 р.12
Липень 2025 р.23
У матеріалах справи також наявні розшифровки нарахувань Товариства за послуги водовідведення зливових стоків (т. 1 а.с. 116-122) та довідки Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів, які позивач використовує при визначенні розміру плати за водовідведення зливових стоків (т. 1 а.с. 123-162).

Плату за абонентське обслуговування позивач розраховує, виходячи з його наказів від 30.12.2021 № 174-о/д, від 30.12.2022 № 119-о/д, від 29.12.2023 № 133-о/д, та з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 "Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг".

Предметом позову є вимога про стягнення з Управління заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, водовідведення зливових стоків та абонентське обслуговування у загальному розмірі 528 210,41 грн.

Здійснюючи аналіз обґрунтованості позовних вимог, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочин, різновидом якого є договори основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В свою чергу, частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 638 ЦЦ України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" одиниця виміру обсягу спожитої споживачем послуги з централізованого водопостачання визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з централізованого водопостачання повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та величини тиску. Параметри якості води повинні відповідати встановленим законодавством вимогам. Послуга з централізованого водопостачання надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 24 цього ж закону врегульовано, що одиниця виміру обсягу спожитої споживачем послуги з централізованого водовідведення визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Критерієм якості послуги з централізованого водовідведення є безперешкодне приймання стічних вод у мережі виконавця з мереж споживача, за умови справності мереж споживача. Послуга з централізованого водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Виконавець послуги з постачання гарячої води зобов`язаний щомісяця надавати дані про загальний обсяг спожитої у будівлі гарячої води виконавцю послуг з централізованого водовідведення для нарахування плати за водовідведення гарячої води.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" встановлено, що комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Пунктом 5 розд. ІІ Правил користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 27.06.2008 року № 190 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 19.04.2021 № 97), встановлено, що приймання стічних вод від споживачів до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01 грудня 2017 року № 316, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15 січня 2018 року за № 56/31508 (далі - Правила приймання стічних вод), та Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01 грудня 2017 року № 316, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15 січня 2018 року за № 56/31509, а також місцевих правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення населеного пункту, які затверджуються органом місцевого самоврядування в установленому порядку.

Згідно з п. 14 розд. ІІ Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 01.12.2017 № 316, середньомісячний об`єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів (дощу і танення снігу та льоду) і сніготанення та неорганізовано потрапляє до систем централізованого водовідведення виконавця комунальної послуги, визначається з урахуванням площі стоку атмосферних опадів і сніготанення з території, що займає споживач, або її частини, з якої фактично має місце неорганізоване потрапляння таких стічних вод. Додаткова кількість стічних вод, що надходить до систем централізованого водовідведення виробника у період дощів та сніготаненням через люки колодязів централізованого водовідведення та приймачі зливової системи централізованого водовідведення на території споживача розраховується за формулами, наведеними у цьому пункту. Зокрема, при загальносплавній системі водовідведення - Wg = 10hgYF

10 - перевідний коефіцієнт до єдиної системи вимірювання F та hg;

Hg - кількість опадів за звітний місяць, мм, визначається за метеорологічними даними;

Y - загальний коефіцієнт стоку, що враховує кількість стічних вод (шар або об`єм), який може надходити до систем централізованого водовідведення за певний період часу (місяць), від усіх атмосферних опадів, що випали за цей період;

F - загальна площа території споживача, га.

Проаналізувавши представлені позивачем розшифровки нарахувань за послуги водовідведення зливових стоків (т. 1 а.с. 116-122) суд встановив, що відповідні розрахунки здійснені позивачем у відповідності з умовами договорів, Правил № 190, Порядку № 316 та з урахуванням довідок Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів (т. 1 а.с. 123-162).

Суд встановив, що в період з 01.04.2022 по 01.08.2025 Товариство надавало Управлінню послуги з водопостачання та водовідведення на підставі договорів № 21359 від 24.03.2022, № 21609 від 25.01.2023, № 21902 від 22.01.2024, № 22227 від 15.01.2025 та № 22512 від 24.06.2025.

Нарахування заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення здійснювалося позивачем з урахуванням звітів Управління щодо показань лічильника, поданих в період з квітня 2022 р. по липень 2025 р.

Відповідач не погоджується з позивачем щодо показань лічильника на початок спірного періоду (квітень 2022 р.), які, як вважає відповідач, становили 01494,3 куб.м, а не 014943 куб.м. При цьому відповідач просить врахувати, що об`єкт з червня 2021 р. фактично не експлуатувався.

Суд критично відноситься до вказаних доводів, адже, по-перше, відповідач не надав жодних доказів того, що об`єкт не експлуатувався саме з квітня 2022 р.

По-друге, суд дослідив звіт Управління за квітень 2022 р. (т. 1 а.с. 65) та встановив, що він дійсно містить виправлення та, ймовірно, кому між останніми двома цифрами "3" та "4". Разом з тим суд зазначає, що проставлення цієї коми, вірогідно, є опискою, оскільки звіт за травень 2022 р. та усі наступні звіти свідчать про те, що показники водоміра станом на квітень 2022 р. становили саме 014943 куб.м, адже в наступних місяцях кубометри лише зростали та у травні 2022 р. становили вже 014944 куб. м, у червні-жовтні 2022 р. - 014950 куб.м., у листопаді-грудні 2022 р. - 014951 і т.д.

Вказані обставини додатково підтверджуються Актом візуального обстеження будівлі та споруди від 28.12.2023 (т. 2 а.с. 10), складеним самим же відповідачем, яким було зафіксовано показники лічильника станом на 28.12.2023, котрі становили 014952 куб.м.

Отже, розрахунок заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, який здійснено позивачем з урахуванням звітів Управління та тарифів, установлених постановами НКРЕКП № 2841 від 22.12.2021, № 1011 від 28.05.2024, № 2306 від 24.12.2024, вважається судом правильним та обґрунтованим.

Натомість твердження відповідача про помилковість показників засобу обліку води не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд також проаналізував надану відповідачем копію платіжного доручення № 314 від 09.09.2021 на суму 26 140,62 грн (т. 2 а.с. 14) та встановив, що сплата Управлінням на користь Товариства цієї суми жодним чином не стосується предмета спору у справі, що розглядається, адже вказані грошові кошти, як зазначає сам відповідач, є заборгованістю Комунальної бюджетної установи «Обласна служба експлуатації адміністративних будівель» (попереднього власника об`єкта), яка виникла у останньої на підставі укладеного з Товариством Договору про закупівлю послуг централізованого водопостачання (для бюджетних організацій) № 16/21в від 28.01.2021 та Договору про закупівлю послуг централізованого водовідведення (для бюджетних організацій) № 16/21с від 28.01.2021, та яку Управління мало погасити до 01.10.2021 згідно умов договору про переведення боргу № 283 від 02.09.2021.

Доводи відповідача щодо відмови позивача від проведення комісійного обстеження вузла обліку суд вважає необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів звернення Управління до Товариства з метою проведення комісійного обстеження лічильника. Водночас суд зазначає, що відповідно до пп. 2.3.12. п. 2.3. договорів, при виході з ладу засобів обліку води, Управління було зобов`язане терміново повідомити Товариство, а також у триденний строк, в присутності або з дозволу представника водоканалу виконати роботи по заміні засобу обліку води на новий за рахунок власних коштів. Отже, якщо відповідач і підозрював, що водомір вийшов із ладу, він не був позбавлений права замінити його в порядку, визначеному пп. 2.3.12. п. 2.3. договорів. Разом з тим, як свідчать матеріли справи, вказаним правом відповідач не скористався. Більше того, у матеріалах справи відсутні докази того, що лічильник SENSUS-50/20, який використовується на об`єкті Управління, є технічно несправним. Навпаки, звіти Управління, надані станом на самий кінець спірного періоду, свідчать про те, що відповідач при подачі показів продовжує використовувати той же лічильник SENSUS-50/20 №18788077/18319403.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води);

Граничний розмір плати за абонентське обслуговування визначений Товариством наказами від 30.12.2021 № 174-о/д, від 30.12.2022 № 119-о/д, від 29.12.2023 № 133-о/д, з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 "Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг".

Розмір плати за абонентське обслуговування з 01.01.2022, встановлений наказом Товариства від 30.12.2021 № 174-о/д, становить 70,38 грн (з ПДВ) на місяць з розрахунку на один самостійний об`єкт нерухомого майна.

Розмір плати за абонентське обслуговування з 01.01.2023, встановлений наказом Товариства від 30.12.2022 № 119-о/д, становить 76,14 грн (з ПДВ) на місяць з розрахунку на один самостійний об`єкт нерухомого майна.

Розмір плати за абонентське обслуговування з 01.01.2024, встановлений наказом Товариства від 29.12.2023 № 133-о/д, становить 85,88 грн (з ПДВ) на місяць з розрахунку на один самостійний об`єкт нерухомого майна.

Наявність спірної заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, абонентське обслуговування та водовідведення зливових стоків у загальному розмірі 528 210,44 грн відповідач не спростував, доказів її сплати до матеріалів не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд також звертає увагу на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зміст цієї статті свідчить, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. У рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

За таких обставин, з урахуванням усього вищевикладеного, оцінивши наявні докази у справі в їх сукупності, здійснивши ґрунтовний аналіз законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд виснує, що позовні вимоги Товариства про стягнення з Управління 528 210,41 грн заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, абонентське обслуговування та водовідведення зливових стоків, нарахованої за період з 01.04.2022 по 01.08.2025, яка виникла на підставі договорів про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 21359 від 24.03.2022, № 21609 від 25.01.2023, № 21902 від 22.01.2024, № 22227 від 15.01.2025 та № 22512 від 24.06.2025, підлягають задоволенню у повному обсязі як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Щодо заяв відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності (т. 1 а.с. 34, 42), суд зазначає наступне.

У першій заяві відповідач зазначає, що позивач здійснив нарахування заборгованості з квітня по вересень 2022 року, а тому строк позовної давності почав свій перебіг з вересня 2022 року та закінчився у вересні 2025 року, в той час як позов подано 19.11.2025.

Друга заява містить аналогічні доводи.

Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В ч. 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч.ч. 4, 5 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За положеннями ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовні вимоги заявлені поза межами строків позовної давності не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом цього строку, що є підставою для відмови у задоволенні позову (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом № 540-IX.

Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.

Надалі, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022, який наразі триває.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 № 2120-ІХ, який набрав чинності 17.03.2022, розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Наведена позиція щодо обчислення строку позовної давності викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17.04.2024 у справі № 903/877/20 (903/933/23).

Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-IX "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.

З огляду на викладене, законодавець передбачив, що у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану.

Пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025.

Суд звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, де вказано, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився до 04.09.2025.

Враховуючи викладене вище, господарський суд встановив, що оскільки спірна заборгованість виникла лише у квітні 2022 р., то позивачем не пропущено трирічний строк позовної давності, з огляду на що заяви відповідача задоволенню не підлягають.

Надаючи оцінку доводам сторін, судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на викладене суд вважає, що при розгляді даної справи судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За приписами ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову, витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 923,16 грн підлягають покладенню на відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління обласної ради з майнових відносин (65032, Одеська обл., м. Одеса, проспект Шевченка, буд. 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» (04073, м. Київ, вул. Рилєєва, буд. 10А; ) в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» (65039, Одеська обл., м. Одеса, вул. Басейна, буд. 5; код ЄДРПОУ ВП 26472133) 528 210,41 грн заборгованості та 7 923,16 грн витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 11 лютого 2026 р. Повне рішення складено та підписано 20 лютого 2026 р.

Суддя Р.В. Волков