ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2026 р. Справа№ 910/5335/21 (910/15086/21)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Станіка С.Р.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря судового засідання Сороки П.М.

та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 18.02.2026,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025

у справі №910/5335/21 (910/15086/21) (суддя Івченко А.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест"

про визнання недійсним договорів позики

в межах справи №910/5335/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будакс"

до Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі №910/5335/21 (910/15086/21) позов задоволено повністю; визнано недійсним Договір позики від 10.08.2009 №1/U, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" та Приватним акціонерним товариством "Енергополь-Україна"; визнано недійсним Договір позики від 01.12.2009 №2/U, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" та Приватним акціонерним товариством "Енергополь-Україна"; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" (ідентифікаційний код , 60623, Польща, м. Познань, вул. Мазовецька, 42) на користь Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна" (ідентифікаційний код 20022334, 04201, м. Київ, вул. Кондратюка Юрія, 1) судовий збір у розмірі 4540,05 грн.

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 справі №910/5335/21 (910/15086/21) скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити; судові витрати, пов'язані із розглядом цієї апеляційної скарги, покласти на позивача.

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи суддям від 10.09.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Козир Т.П., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5335/21 (910/15086/21) за позовом Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" про визнання недійсним договорів позики; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі №910/5335/21 (910/15086/21) до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/5335/21 (910/15086/21).

22.09.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/5335/21 (910/15086/21) у 9-ти томах.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі №910/5335/21 (910/15086/21) залишено без руху; роз'яснено, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали скаржник має право усунути недоліки апеляційної скарги, а саме, подати до Північного апеляційного господарського докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (10896,00 грн).

03.10.2025 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію від 03.10.2025 №В363-8В8А8-Х0НН-4Е24 на суду 10896,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі №910/5335/21 (910/15086/21); розгляд апеляційної скарги призначено на 19.11.2025; запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзиви на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів, з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 29.10.2025; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень в письмовій формі із доказами надсилання (надання) копій цих документів іншим учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 05.11.2025.

17.10.2025 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі №910/5335/21 (910/15086/21) - без змін.

23.10.2025 через канцелярію до Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про залучення третьої особи у справі, в якому заявник просить залучити ОСОБА_1 до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

05.11.2025 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Ткаченка Дениса Володимировича надійшло клопотання про відкликання відзиву від 17.10.2025, в якому заявник просить клопотання ліквідатора ПрАТ "Енергополь-Україна" арбітражного керуючого Ткаченка Д.В. про відкликання відзиву від 17.10.2025 на апеляційну скаргу ТОВ "Всходні Інвест" у справі №910/5335/21 (910/15086/21) прийняти до розгляду; відзив від 17.10.2025 на апеляційну скаргу ТОВ "Всходні Інвест" у справі №910/5335/21 (910/15086/21) поданий адвокатом Зіньковим Олексієм Юрійовичем в інтересах ПрАТ "Енергополь-Україна" залишити без розгляду та не враховувати при розгляді справи та прийнятті рішення у справі.

10.11.2025 через канцелярію до Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про залучення третьої особи у справі, в якому заявник просить залучити ОСОБА_2 до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

19.11.2025 суддя Козир Т.П., що входить до складу колегії суддів, якою розглядається дана апеляційна скарга, знаходилась у відпустці, у зв'язку з чим судове засідання 19.11.2025 не відбулось. Слід призначити судове засідання на іншу дату.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі №910/5335/21 (910/15086/21) призначено на 10.12.2025.

09.12.2025 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Імідж Фінанс" надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких заявник зазначає, що рішення вплине на його права та обов'язки, оскільки він кредитор у справі та просить врахувати ці письмові пояснення при розгляді апеляційної скарги ТОВ "Всходні Інвест"; апеляційну скаргу ТОВ "Всходні Інвест" - залишити без задоволення.

09.12.2025 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Ткаченка Дениса Володимировича надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 залишено без розгляду письмові пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Імідж Фінанс" на апеляційну скаргу. Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення його до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про залучення його до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Задоволено клопотання арбітражного керуючого Ткаченка Дениса Володимировича про відкликання відзиву від 17.10.2025 та залишено без розгляду відзив на апеляційну скаргу від 17.10.2025. Відмовлено у задоволенні усного клопотання представниці Товариства з обмеженою відповідальністю "Будакс" про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю "Будакс" до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. У розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі №910/5335/21 (910/15086/21) оголошено перерву до 18.02.2026 о 10 год. 45 хв.

07.01.2026 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Ткаченка Дениса Володимировича надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому завник просить суд залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі №910/5335/21 (910/15086/21) - без змін. При цьому з метою забезпечення арбітражному керуючому Ткаченко Д.В. можливості реалізації прав, формування та вираження позицій з предмету спору, заявник просить суд продовжити термін для надання відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві арбітражний керуючий Ткаченко Денис Володимирович заперечує проти доводів апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції неправомірно розглянув позовні вимоги Боржника щодо визнання Договорів позики недійсними з підстав їх фраудаторності, оскільки така підстава позову, як фраудаторність Договорів позики уперше була обґрунтована в поясненнях Боржника, з огляду на наступне. В п.п 7.7-7.9 Верховний Суд в Постанові від 04.02.2025 у даній справі детально проаналізував питання фраудаторності правочинів, та зазначив, що відповідним аргументам суди попередніх інстанцій не надали оцінки, що, зокрема, стало підставою для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Тому суд першої інстанції правомірно надав оцінку доводам позивача щодо наявності фраудаторності спірних правочинів. Також суд першої інстанції вірно встановив, що протокол з відповідним рішенням Загальних Зборів Товариства про укладання Договорів позики відсутній, рішення про укладення таких Договорів акціонери не приймали. Щодо протоколу №29/1 загальних зборів акціонерів від 03.12.2009, яким акціонери боржника, начеб-то, погодили та затвердили всі правочини, укладені директорами Матусяком П. та Снєгоцьким А., Верховний Суд у Постанові від 04.02.2025, спрямовуючи цю справу на новий розгляд, вказав на те, що «Закон України «Про акціонерні товариства» не містив аналогічне визначеному в статті 241 ЦК України нормативне регулювання наслідків порушення порядку вчинення правочинів, щодо вчинення яких є заінтересованість, а саме, не містив положень щодо наслідків подальшого схвалення таких правочинів; а щодо значних правочинів - в частині четвертій статті 70 цього Закону передбачав окреме застереження, згідно з яким вимоги до порядку вчинення значного правочину, передбачені цим розділом, застосовуються як додаткові до інших вимог щодо порядку вчинення певних правочинів, передбачених законодавством або статутом акціонерного товариства». Дослідивши вказаний доказ та правильно застосувавши норми законодавства, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про відсутність у справі доказів затвердження вищим органом управління позивача спірних правочинів. Арбітражний керуючий Ткаченко Денис Володимирович щодо доводів скаржника, що зазначені в ухвалі Шевченківського районного суду міста Києва від 27.06.2019 у кримінальній справі № 761/21059/19 обставини не можуть бути визнані преюдиційними і підлягають доказуванню в загальному порядку, зазначає, що стверджуючи наведене вище, апелянт ніяким чином не спростував такі обставини, викладені в клопотанні слідчого та наведені в зазначеній Ухвалі суду про тимчасовий доступ до речей і документів. Щодо посилання апелянта на те, що суд не розглянув його письмове клопотання, викладене у його відзиві від 25.05.2025 про застосування строків позовної давності, арбітражний керуючий Ткаченко Денис Володимирович зазначив, що вказаний позов поданий в межах справи про банкрутство, яка відкрита 28.07.2021. Саме через призму відносин банкрута з його акціонерами та кредиторами розглядається і позов в даній справі, адже, поняття фраудаторність присутнє тільки в Кодексі України з процедур банкрутства. В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В даному випадку, позивач довідався, або міг довідатись про порушення права та про особу, яка його порушила, лише після аналізу матеріалів справи про банкрутство в їх сукупності, та матеріалів кримінального провадження, які надані до матеріалів цієї справи, що доводиться наступним. Позивач є юридичною особою. Керівником, тобто, особою, яка відповідно до законодавства мала право представляти інтереси позивача, була довгий час (з 2014 по 2020) ОСОБА_3. Водночас, під час підписання спірних правочинів ОСОБА_3 працювала головним бухгалтером позивача, та суміщала функції фінансового директора, а отже, була достеменно обізнана з обставинами укладення спірних правочинів та не могла не розуміти їх спрямованості на шкоду інтересам позивача та того, що вони укладені пов'язаною з позивачем особою, яка повністю контролювала позивача. Відповідно до норм чинного законодавства, особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. Окрім того, такі правовідносини мають довірчий характер між підприємцем (товариством) і його посадовою особою, протиправна поведінка посадової особи полягає у неналежному та недобросовісному виконанні певних дій, без дотримання меж нормального господарського ризику. Однак, ОСОБА_3., яка мала подати позов про визнання спірних правочинів недійсними, діяла всупереч наведеним нормам законодавства, в тому числі допустила шкідливу бездіяльність, не звернувшись до суду з таким позовом, що суттєво нашкодило інтересам боржника та його кредиторів. Оскільки в її діяннях були ознаки кримінального правопорушення, їй було вручено Повідомлення про підозру від 31.08.2021 в рамках кримінального провадження №0000800. Із змісту такого Повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_3. підозрюється у «зловживанні повноваженнями, тобто, умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб, використанні всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, що спричинило тяжкі наслідки інтересам юридичної особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України, а також, у службовому підробленні , тобто у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України». Мова йде про підозру в участі власників та керівника боржника у розкраданні коштів та майна Боржника, (стосується ТОВ «Пбг-Україна» (одноособовим учасником ТОВ «Пбг-Україна» є АТ "Пбг" (Республіка Польща), яке в свою чергу одноособово також володіє ТОВ «Всходні Інвест»). В свою чергу, апелянт, достеменно знаючи про наявність підозри колишньому керівнику позивача, та про її шкідливу бездіяльність щодо звернення до суду з позовом про визнання недійсними спірних правочинів, що завдало значної шкоди позивачу, намагається спонукати суд перешкодити позивачу у доступі до правосуддя та належному та ефективному захисті його порушеного права. Крім того, додаткові угоди від 30.08.2018, 29.03.2019, 05.11.2019, які є невід'ємними частинами спірних правочинів, якими, серед іншого, було змінено термін повернення позики, тобто, кожною із яких змінювались їх істотні умови, такі як термін дії договорів та відсотки, що значно збільшувало суму платежів на користь ТОВ «Всходні Інвест» та суми договорів, були укладені протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, тобто, саме у «підозрілий» період. За таких обставин, наведений аргумент апелянта не є доречним та не доводить незаконність оскаржуваного судового рішення.

13.02.2026 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Ткаченка Дениса Володимировича надійшли пояснення щодо поважності причин пропуску боржником строків звернення до суду із позовом по справі № 910/5335/21 (910/15086/21).

13.02.2026 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Ткаченка Дениса Володимировича надійшла заява про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції, в якій він просить допустити його - арбітражного керуючого Ткаченка Дениса Володимировича (ІНФОРМАЦІЯ_1) до участі у судовому засіданні у справі №910/5335/21 (910/15086/21).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 заяву арбітражного керуючого Ткаченка Дениса Володимировича про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції задоволено. Зазначено, що розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі №910/5335/21 (910/15086/21), призначений на 18.02.2026 о 10 год. 45 хв буде проводитись в режимі відеоконференції в приміщенні Північного апеляційного господарського суду (зал судового засідання №1).

У зв'язку з перебуванням судді Козир Т.П. з 10.02.2026 на лікарняному, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026, сформовано новий склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №910/5335/21 (910/15086/21) у наступному складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Станік С.Р., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі №910/5335/21 (910/15086/21) до свого провадження у новому складі суду.

18.02.2026 у судове засідання з'явився представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" та представник арбітражного керуючого Ткаченко Дениса Володимировича. Представники інших учасників справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів вирішила за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, з огляду на наступне.

За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Наведена правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 916/1577/19, від 09.04.2024 у справі № 873/225/23.

Враховуючи доводи арбітражного керуючого Ткаченко Дениса Володимировича, керуючись положеннями ст.ст. 113-119 ГПК України, колегія суддів визнала поважними причини пропуску строку на подання відзиву на апеляційну скаргу та пояснень щодо поважності причин пропуску боржником строків звернення до суду із позовом по справі № 910/5335/21 (910/15086/21) та дійшла висновку про продовження відповідного строку та здійснення розгляду апеляційної скарги з урахуванням відповідного відзиву та пояснень арбітражного керуючого Ткаченко Дениса Володимировича, який призначений ліквідатором Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна". Прийняття відзиву на апеляційну скаргу із врахуванням доданих до відзиву та пояснень документів забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності сторін в господарському процесі, з урахуванням того, що ліквідатор є єдиним належним представником позивача у даній справі на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Судом враховано, що відповідач в суді не заперечив щодо поновлення строку та прийняття судом вказаних відзиву та пояснень.

Представник скаржника просив суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі №910/5335/21 (910/15086/21) та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції порушив принцип змагальності, а саме: 1) розглянув позовні вимоги Боржника щодо визнання Договорів позики недійсними з підстав їх фраудаторності, хоча в позовній заяві Боржник посилався на неукладеність Договорів позики, а також перевищення повноважень представників сторін при їх укладенні, тоді як фраудаторність Договорів позики уперше була обґрунтована в поясненнях Боржника, які були подані після закриття підготовчого провадження і не приймалися судом до розгляду; 2) не проаналізував: (1) протокол загальних зборів акціонерів Боржника, що підтверджує схвалення ними Договорів позики; (2) затверджену загальними зборами акціонерів Боржника його фінансову звітність за період 2011-2017, що підтверджує обізнаність акціонерів та Боржника про факт укладення та умови Договорів позики, а також протокол загальних зборів акціонерів Боржника, якими затверджено одну із таких звітностей; (3) матеріали Національного банку України, яким підтверджується не лише реєстрація Договорів позики та додаткових угод до них, а й перевірку (контроль) надходження коштів за ними; 3) визнав доведеними обставини нецільового використання коштів, одержаних Боржником за Договорами позики, шляхом виведення на користь Апелянта та його афілійованих компаній усупереч положенням ГПК України, а саме, пославшись виключно на клопотання слідчого, процитоване в ухвалі суду про тимчасовий доступ до речей і документів у межах кримінального провадження, чим звільнив Боржника від доказування зазначених обставин; 4) не указав на докази, на підставі яких були встановлені деякі з обставин справи; 5) не встановив обставин, які мають значення для вирішення спору, зокрема, підтверджені судовими рішеннями: (1) втрата контролю Апелянтом над своїми акціями Боржника та (2) незаконне звільнення директора Боржника - що підтверджують відсутність контролю Апелянта над Боржником і, відповідно, у будь-якому випадку виключають застосування доктрини зняття корпоративної вуалі; 6) не розглянув жодних аргументів Апелянта, при цьому, поклавши в основу рішення текст, хаотично скопійований із процесуальних документів Боржника; 7) не розглянув письмове клопотання Апелянта про застосування позовної давності.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення; оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/5335/21 про банкрутство ПрАТ "Енергополь-Україна", провадження в якій відкрито ухвалою суду від 28.07.2021 за заявою ТОВ "Будакс".

У вересні 2021 ПрАТ "Енергополь-Україна" звернулось до суду з позовною заявою до ТОВ "Всходні Інвест" про визнання недійсними договорів від 10.08.2009 № 1/U та від 01.12.2009 № 2/U позики (далі - Договори 1, 2), укладених між Боржником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" (далі - Відповідач).

Позов, з урахуванням поданих Позивачем 16.10.2023 пояснень, обґрунтований незаконністю оспорюваних правочинів, на підставі яких Відповідач заявив грошові вимоги до Боржника у справі про банкрутство, оскільки Договори 1, 2 укладені всупереч інтересам та на шкоду кредиторам та Боржнику: в період існування у нього заборгованості перед іншими кредиторами, з метою створення безпідставних, на вкрай невигідних умовах зобов'язань Боржника з повернення за такими правочинами значних сум позики та процентів, нарахованих за тривалий період, з огляду на:

- відсутність оригіналів таких договорів у Позивача;

- вчинення оспорюваних правочинів з Відповідачем під його контролем як мажоритарним власником товариства Позивача;

- заперечення директором Боржника ОСОБА_4. факту укладення цих угод через ненадання Відповідачем належних доказів на підтвердження перерахування коштів за цими угодами та через зазначення у наданих Відповідачем доказах про перерахування Позивачу коштів їх призначення, а саме, як отриманих Відповідачем від Акціонерного товариства "PBG S.A." (зареєстрованого за законодавством Республіки Польща) як одноосібного засновника та учасника товариства Відповідача з призначенням "за договором доручення позики";

- перевищення виконавчим органом Боржника повноважень як при укладенні оспорюваних правочинів, так і додаткових угод до них, як значних правочинів за відсутності відповідного рішення Наглядової ради та/або Загальних зборів Боржника, до виключних повноважень яких належить укладення угод на значні суми;

- відсутністю повноважень ОСОБА_5 на укладення угод з боку Відповідача через її заінтересованість, як з боку Позивача, так і з боку Відповідача у вчиненні оспорюваних правочинів як члена правління Відповідача та одночасно члена наглядової ради Боржника (Позивача), а також участь протягом дії Договорів 1, 2 та періоду укладення додаткових угод до них у складі товариств Позивача, Відповідача та Акціонерного товариства "PBG S.A." одних і тих самих осіб як посадових осіб, що вказує на відповідний вплив цих осіб на діяльність Позивача протягом дії оспорюваних угод до моменту заявлення Відповідачем вимог за ними до Боржника;

- спливом позовної давності за вимогами Відповідача до Позивача як за основною заборгованістю за Договорами 1, 2, так і за нарахованими на неї процентами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2023, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2024, відмовлено у задоволенні позову.

Судові рішення мотивовані відсутністю підстав для визнання недійсними оспорюваних правочинів, оскільки:

- поведінка Позивача з оспорювання Договорів 1, 2 є недобросовісною та суперечливою, оскільки він з 2009 року користувався отриманими на підставі цих угод коштами в сумі 6 600 000,00 дол. США, заперечивши правочини більш ніж через дванадцять років після їх укладення, отримання кредитних коштів і лише після початку розгляду судом спору щодо стягнення заборгованості за однією із оспорюваних угод та з підстав перевищення повноважень керівником Позивача з метою перешкоджання розгляду справи про стягнення з Позивача відповідної суми боргу, попри те, що оспорювані Договори і додаткові угоди до них з 2009 до 2021 укладались трьома керівниками Боржника;

- Позивач був обізнаний про оспорювані угоди та фактично схвалив їх, так як отримав дозвіл на їх укладення та відповідні реєстраційні свідоцтва Національного банку України;

- Боржник повертав Відповідачу частину позики в сумі 300 000,00 дол. США;

- Боржник укладав впродовж 10 років численні додаткові угоди до оспорюваних Договорів, які були підписані різними керівниками Позивача у різні періоди з реєстрацію кожного з цих документів у Національному банку України;

- згідно з розміщеною на сайті Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України річною звітністю Боржника ним зазначено про оспорювані договори, розмір заборгованості за ними та строки її погашення;

- преюдиційність факту правомірності дій ОСОБА_5 від імені Відповідача досліджувалась при розгляді апеляційним судом справи № 910/1744/19.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2025 у справі №910/5335/21 (910/15086/21) вищевказані судові рішення скасовані, а справу у справі № 910/5335/21 (910/15086/21) передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скеровуючи дану справу на новий розгляд, Верховним Судом зроблено висновок, що суди, ухвалюючи оскаржувані судові рішення дійшли передчасних висновків про відмову в позові за вимогами Позивача щодо недійсності Договорів 1, 2.

Верховним Судом зазначено наступне:

«З огляду на підстави, за яких Боржник вважає оспорювані правочини незаконними: такими, що вчинені йому на шкоду, а саме в період існування заборгованості перед іншими кредиторами, без дотримання умов та процедури вчинення Позивачем значного правочину (без згоди уповноваженого органу товариства), під контролем Відповідача як мажоритарного власника товариства Позивача, за опосередкованої участі заінтересованих осіб як з боку Позивача, так і Відповідача під час укладення цих угод, додаткових угод до них та в ході їх виконання (пункт 1.3), Суд зазначає про таке.

7.11. Однією з ознак правочину є поєднання внутрішньої волі та волевиявлення сторони та їх відповідність укладеному правочину, без якої неможлива свобода правочину та його дійсність. Цей принцип закріплено у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З урахуванням зазначеного та виходячи з системного тлумачення положень статей 2, 202 ЦК України: щодо визначення учасників цивільних правовідносин та правочину; статті 41 Закону України "Про господарські товариства", статей 32, 33, 70 Закону України "Про акціонерні товариства" від 17.09.2008 № 514-VI (в редакції цих законів, чинних на дату вчинення оспорюваних правочинів): щодо визначення статусу та компетенції загальних зборів акціонерного товариства, визначення та правил вчинення значного правочину акціонерним товариством; Суд зазначає про таке.

Загальні збори акціонерного товариства не є самостійними суб`єктами права, оскільки не наділені власною правоздатністю та дієздатністю, однак приймаючи рішення, орган товариства реалізує свої повноваження (компетенцію), забезпечує управління діяльністю акціонерного товариства, створюючи саме для нього юридичні наслідки.

Загальні збори акціонерного товариства як вищий орган товариства та наглядова рада у передбачених законом випадках (статті 32, 52 Закону України "Про акціонерні товариства") беруть участь у набутті товариством прав та обов`язків опосередковано - через формування виконавчого органу та прийняття в межах своєї компетенції обов`язкових для виконавчого органу рішень, здійснення контролю за його діяльністю, в тому числі шляхом надання згоди у передбачених законом випадках на вчинення виконавчим органом від імені товариства значних та інших правочинів (стаття 70 Закону України "Про акціонерні товариства").

Отже, хоча учасником правочину виступає юридична особа акціонерного товариства, що наділена цивільною дієздатністю, водночас загальні збори акціонерного товариства як вищий орган цієї юридичної особи та наглядова рада у передбачених законом випадках беруть участь у формуванні внутрішньої волі цієї особи на вчинення правочину.

У цих висновках Суд звертається до близьких за змістом висновків Великої Палати Верховного Суду (щодо правової природи рішення органу управління господарського товариства), сформульованих в пункті 116 постанови від 18.12.2024 у справі 916/379/23 (провадження № 12-22гс24).

7.12. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17 також зазначила, що правочини (договори) юридична особа вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України є підставою виникнення правовідношення представництва, у якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, у тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами. Таким чином, орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи, не може перевищувати своїх повноважень, визначених установчими документами або законом, та діяти у власних інтересах та/або всупереч інтересам особи довірителя.

За частиною першою статті 241 ЦК України у випадку вчинення правочину представником з перевищенням повноважень, такий правочин створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

7.13. Згідно з оскаржуваними рішеннями суди обмежились висновками, що тривалий час оспорювані правочини не заперечувались ніким, зокрема і Позивачем, оспорювані правочини ним неодноразово схвалювались як шляхом укладення додаткових угод до Договорів 1, 2, так і шляхом їх виконання, у межах якого Позивач повернув Відповідачу частину запозичених за оспорюваними угодами коштів (пункт 2.2).

Водночас у спірних правовідносинах аргументи щодо перевищення виконавчим органом Позивача повноважень при укладенні оспорюваних угод як значних правочинів не були самостійними підставами для вимог про недійсність Договорів 1, 2, а були зазначені у поєднанні з аргументами, зокрема, про вчинення таких правочинів з Відповідачем як мажоритарним власником товариства Позивача, а відповідно під контролем Відповідача та за участі заінтересованих осіб (пункт 1.3).

У зв'язку з цим Суд окремо відзначає передбачені статтею 71 Закону України "Про акціонерні товариства" ознаки та визначення правочину, щодо вчинення якого є заінтересованість, а статтею 72 цього закону - наслідки недотримання вимог до порядку вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, одним з яких є недійсність відповідного правочину.

Між тим, відповідним аргументам суди попередніх інстанцій не надали оцінки та не дослідили визначені Позивачем обставини із застосуванням зазначених положень статей 71, 72 Закону України "Про акціонерні товариства", у зв'язку з чим щодо оспорюваних договорів позики зазначає про таке.

7.14. Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 1048 цього ж Кодексу передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

7.15. Загальне правило недійсності правочину, що визначене в частині першій статті 216 ЦК України передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Виходячи з тлумачення абзацу 2 частини першої статті 216 та пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України:

(а) законодавець не передбачив можливість здійснення односторонньої реституції;

(б) правила абзацу 2 частини першої статті 216 ЦК України застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція;

(в) в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України.

У цих висновках Суд звертається до правової позиції, сформульованої в постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 396/29/17 (провадження № 61-29467св18) з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 23.03.2018 у справі № 910/1238/17 (провадження № 12-83гс18), від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) щодо застосування положення глави 83 ЦК України.

7.16. Поряд з цим положення статей 71, 72 Закону України "Про акціонерні товариства" визначають не тільки правила та умови для віднесення правочину до такого, щодо вчинення якого є заінтересованість, а і спеціальні, порівняно із загальними (пункт 7.15), наслідки недійсності правочину, зокрема наслідки недотримання вимог до порядку вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, а саме:

- у разі недотримання вимог, передбачених статтею 71 цього Закону, особа, заінтересована у вчиненні акціонерним товариством правочину, несе відповідальність перед ним у розмірі завданих товариству збитків. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо особа, яка вчинила правочин, знала або повинна була знати про недотримання зазначених вимог;

- у разі недотримання особою, заінтересованою у вчиненні товариством правочину, вимог, передбачених статтею 71 цього Закону, та вчинення товариством правочину з юридичною особою, всі акції (частки, паї) якої належать цій особі та/або її афілійованим особам, товариство або будь-хто з його акціонерів має право вимагати визнання цього правочину судом недійсним і відшкодування збитків та/або моральної шкоди.

При цьому Суд зауважує, що Закон України "Про акціонерні товариства" не містив аналогічне визначеному в статті 241 ЦК України (пункт 7.12) нормативне регулювання наслідків порушення порядку вчинення правочинів, щодо вчинення яких є заінтересованість, а саме не містив положень щодо можливості подальшого схвалення таких правочинів; а щодо значних правочинів - в частині четвертій статті 70 цього Закону передбачав окреме застереження, згідно з яким вимоги до порядку вчинення значного правочину, передбачені цим розділом, застосовуються як додаткові до інших вимог щодо порядку вчинення певних правочинів, передбачених законодавством або статутом акціонерного товариства.

7.17. Позивач як в позовній заяві (з урахуванням додаткових пояснень), так і в апеляційній скарзі посилався на зазначені положення законодавства та на одні і ті самі підстави заперечення законності оспорюваних Договорів 1, 2 з урахуванням укладених до них додаткових угод, а саме на їх вчинення на вкрай невигідних умовах для Боржника, в період існування заборгованості перед іншими кредиторами, з Відповідачем як мажоритарним власником Позивача, а відповідно під його контролем та за участі афілійованих осіб Позивача та заінтересованих осіб, які одночасно перебували у складі органів управління і Позивача, і Відповідача тощо.

Між тим суди, попри наведені аргументи Позивача, не врахували та не надали оцінки цим аргументам, не дослідили та не надали оцінки відповідним обставинам та доказам у справі, а саме:

- статуту Позивача (визначеним в ньому повноваженням загальних зборів та наглядової ради Позивача);

- статутним та іншим документам щодо складу учасників як Позивача, так і Відповідача у відповідні періоди;

- фінансовим та іншим наданим у справі документам щодо фінансового стану Боржника на момент вчинення ним оспорюваних правочинів тощо;

- доказам на підтвердження суми коштів, отриманих Позивачем за оспорюваними правочинами, у порівнянні із сумою нарахованих Відповідачем за весь період протягом дії Договорів 1, 2 процентів;

- доказам стосовно напрямків використання запозичених Позивачем у Відповідача коштів тощо».

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2025 справу передано судді Івченко А.М.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі №910/5335/21 (910/15086/21) позов задоволено повністю; визнано недійсним Договір позики від 10.08.2009 №1/U, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" та Приватним акціонерним товариством "Енергополь-Україна"; визнано недійсним Договір позики від 01.12.2009 №2/U, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" та Приватним акціонерним товариством "Енергополь-Україна"; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" (ідентифікаційний код , 60623, Польща, м. Познань, вул. Мазовецька, 42) на користь Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна" (ідентифікаційний код 20022334, 04201, м. Київ, вул. Кондратюка Юрія, 1) судовий збір у розмірі 4540,05 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.08.2009 між ТОВ "Всходні Інвест" (надалі - "Позикодавець" та АТ закритого типу "Енергополь-Україна" (після зміни організаційно-правової форми "Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" (надалі - "Позичальник") укладено договір позики №1/U (надалі Договір 1), відповідно до умов якого позикодавець в порядку та на умовах, визначених Договором, зобов'язаний надати позичальнику позику, а останній зобов'язується прийняти позику, використовувати за цільовим призначенням і повернути з нарахуванням відсотків позикодавцеві у визначений Договором термін (відповідно до п. 1.1 Договору 1).

Згідно з п. 2.1 Договору 1 позика передається з метою фінансування поточної діяльності позичальника.

Пунктом 2.2 Договору 1 встановлено, що загальна сума позики за договором становить 5 000 000,00 (п'ять мільйонів) доларів США 00 центів. В межах загальної суми позичальник може отримувати грошові кошти частинами протягом всього терміну надання позики, не пізніше однак ніж до дня 30 листопада 2009. Розмір та строк кожного траншу визначається позичальником самостійно. Позикодавець надає кожний транш після подання позичальником письмової заявки.

За змістом п. 2.3 Договору 1 позики позикодавець і позичальник погоджують, що від суми отриманої позики позичальник сплатить відсотки згідно змінної відсоткової ставки на базі WIBOR ЗМ за день сплати позики збільшеної на маржу у розмірі 5,00% річних відсотків. Відсотки, що належать позикодавцеві нараховуються від суми отриманої позики на фактичний строк використання позики і будуть сплачені одночасно із сплатою позики в цілому чи в узгоджених з позикодавцем траншах, але не пізніше строку, вказаного в п. 4.6 Договору. Відсотки нараховуються у валюті позики.

Згідно з п. 2.3 Додаткової угоди від 01.12.2010 внесено зміни до Договору позики 1, зокрема визначено, що позикодавець і позичальник погоджують, що від суми отриманої позики позичальник сплатить відсотки згідно з відсотковою ставкою 9,2 % річних відсотків. Відсотки, що належать позикодавцеві нараховуються від суми отриманої позики за фактичний строк використання позики (надалі, з урахуванням Додаткових угод до Договору позики відсоткова ставка залишалася незмінною на рівні 9,2% річних).

Згідно з п. 4.1 Договору 1 позичальник зобов'язується після підписання цього Договору зареєструвати його в Національному Банку України (територіальному управлінні НБУ) та одержати реєстраційне свідоцтво відповідно до вимог чинного законодавства України. Крім того, відповідно до вимог українського законодавства, позичальник зобов'язується одержати письмове підтвердження згоди українського уповноваженого банку на обслуговування позики і проведення будь-яких операцій по цьому Договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору 1 Договір набуває чинності з моменту його реєстрації в Національному Банку України. Позика може бути надана позичальнику тільки після реєстрації договору та одержання відповідного реєстраційного свідоцтва.

Пунктом 4.5 Договору 1 встановлено, що позика надається в безготівковому порядку шляхом переказу суми позики на розрахунковий рахунок позичальника.

Відповідно до п. 6.2 Договору 1 Договір припиняє дію з моменту виконання сторонами всіх передбачених у ньому зобов'язань.

Згідно з п. 7.1 Договору 1 умови договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін, шляхом підписання повноваженими представниками сторін додаткової угоди до договору, зміни до договору набувають чинності після зареєстровування в Національному Банку України. Зміни здійснюються після одержання позичальником повідомлення про реєстрацію змін до договору в Головному управлінні Національного Банку України по м. Києву та Київській області та наявності відповідного реєстраційного свідоцтва, про що позичальник зобов'язаний відразу повідомити позикодавця.

01.12.2009 між ТОВ "Всходні Інвест" (надалі - "Позикодавець" та Акціонерним товариством закритого типу "Енергополь-Україна" (після зміни організаційно-правової форми "Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" (надалі - "Позичальник") укладено договір позики №2/U (надалі Договір 2), відповідно до умов якого позикодавець в порядку та на умовах, визначених Договором, зобов'язаний надати позичальнику позику, а останній зобов'язується прийняти позику, використовувати за цільовим призначенням і повернути з нарахуванням відсотків позикодавцеві у визначений Договором термін (відповідно до п. 1.1 Договору 2).

Згідно з п. 2.1 Договору 2 позика передається з метою фінансування поточної діяльності позичальника.

Пунктом 2.2 Договору 2 встановлено, що загальна сума позики за договором становить 2 750 000,00 (два мільйони сімсот п'ятдесят тисяч) доларів США 00 центів. В межах загальної суми позичальник може отримувати грошові кошти частинами протягом всього терміну надання позики, не пізніше однак ніж до дня 31 січня 2010. Розмір та строк кожного траншу визначається позичальником самостійно. Позикодавець надає кожний транш після подання позичальником письмової заявки.

Згідно з п. 4.1 Договору 2 позичальник зобов'язується після підписання цього Договору зареєструвати його в Національному Банку України (територіальному управлінні НБУ) та одержати реєстраційне свідоцтво відповідно до вимог чинного законодавства України. Крім того, відповідно до вимог українського законодавства, позичальник зобов'язується одержати письмове підтвердження згоди українського уповноваженого банку на обслуговування позики і проведення будь-яких операцій по цьому Договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору 2 Договір набуває чинності з моменту його реєстрації в Національному Банку України. Позика може бути надана позичальнику тільки після реєстрації договору та одержання відповідного реєстраційного свідоцтва.

Пунктом 4.5 Договору 2 встановлено, що позика надається в безготівковому порядку шляхом переказу суми позики на розрахунковий рахунок позичальника.

Відповідно до п. 6.2 Договору 2 Договір припиняє дію з моменту виконання сторонами всіх передбачених у ньому зобов'язань.

Згідно з п. 7.1 Договору 2 умови договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін, шляхом підписання повноважними представниками сторін додаткової угоди до договору, зміни до договору набувають чинності після зареєстровування в Національному Банку України. Зміни здійснюється після одержання позичальником повідомлення про реєстрацію змін до договору в Головному управлінні Національного Банку України по м. Києву та Київській області та наявності відповідного реєстраційного свідоцтва, про що позичальник зобов'язаний відразу повідомити позикодавця.

В подальшому 01.12.2010, 05.12.2011, 07.09.2012, 01.11.2015, 01.03.2016 , 12.03.2018, 29.03.2019, 05.11.2019 між сторонами укладено додаткові угоди до Договору позики №1/U від 10.08.2009 та Договору позики №2/U від 01.12.2009 (разом надалі - "Договори"), якими серед іншого було змінено термін повернення позики не пізніше 31.12.2011 31.12.2012, 31.12.2014 , 01.12.2016, 30.04.2018, 30.09.2018, 30.12.2019 та 30.12.2020 відповідно.

На виконання спірних Договорів 26.08.2009 в Національному банку України зареєстровано Договір позики від 10.08.2009 №1/U, про що свідчить реєстраційне свідоцтво №11476, та 22.12.2009 зареєстровано Договір позики від 01.12.2009 №2/U, що підтверджується реєстраційним свідоцтвом №11924. Додаткові угоди до Договору позики від 10.08.2009 №1/U та Договору позики від 01.12.2009 №2/U також були зареєстровані в Національного банку України.

Спір у справі виник у зв'язку із наявністю підстав для визнання Договору позики від 10.08.2009 №1/U та Договору позики від 01.12.2009 №2/U недійсними, оскільки Договори 1, 2 укладені всупереч інтересам та на шкоду кредиторам та Боржнику: в період існування у нього заборгованості перед іншими кредиторами, з метою створення безпідставних, на вкрай невигідних умовах зобов'язань Боржника з повернення за такими правочинами значних сум позики та процентів, нарахованих за тривалий період, з огляду на: відсутність оригіналів таких договорів у Позивача; вчинення оспорюваних правочинів з Відповідачем під його контролем як мажоритарним власником товариства Позивача; заперечення директором Боржника ОСОБА_4. факту укладення цих угод через ненадання Відповідачем належних доказів на підтвердження перерахування коштів за цими угодами та через зазначення у наданих Відповідачем доказах про перерахування Позивачу коштів за їх призначенням, а саме, як отриманих Відповідачем від Акціонерного товариства "PBG S.A." (зареєстрованого за законодавством Республіки Польща) як одноосібного засновника та учасника товариства Відповідача з призначенням "за договором доручення позики"; перевищення виконавчим органом Боржника повноважень як при укладенні оспорюваних правочинів, так і додаткових угод до них, як значних правочинів за відсутності відповідного рішення Наглядової ради та/або Загальних зборів Боржника, до виключних повноважень яких належить укладення угод на значні суми; відсутністю повноважень ОСОБА_5 на укладення угод з боку Відповідача через її заінтересованість, як з боку Позивача, так і з боку Відповідача у вчиненні оспорюваних правочинів як члена правління Відповідача та одночасно члена наглядової ради Боржника (Позивача), а також участь протягом дії Договорів 1, 2 та періоду укладення додаткових угод до них у складі товариств Позивача, Відповідача та Акціонерного товариства "PBG S.A." одних і тих самих осіб як посадових осіб, що вказує на відповідний вплив цих осіб на діяльність Позивача протягом дії оспорюваних угод до моменту заявлення Відповідачем вимог за ними до Боржника; спливом позовної давності за вимогами Відповідача до Позивача як за основною заборгованістю за Договорами 1, 2, так і за нарахованими на неї процентами.

Позивач зазначає, що ОСОБА_4 призначений на посаду директора ПрАТ "Енергополь-Україна" 30.07.2020, тому позивач у суді першої інстанції заперечував щодо застосування у даній справі позовної давності, вказуючи, що Договір позики від 10.08.2009 № 1/U, укладений між ТОВ «Всходні Інвест» та ПрАТ «Енергополь-Україна» одночасно охоплює визнання недійсними всіх його невід'ємних додатків, а саме: додаткові угоди від 01.12.2010, 05.12.2011, 07.09.2012, 01.11.2015, 01.03.2016, 12.03.2018, 30.08.2018, 29.03.2019, 05.11.2019 до Договору позики від 10.08.2009 №1/U , які є невід'ємними додатками до нього; Договір позики від 01.12.2009 № 2/U, укладений між ТОВ «Всходні Інвест» та ПрАТ «Енергополь-Україна» одночасно охоплює визнання недійсними всіх його невід'ємних додатків, а саме: додаткові угоди від 31.12.2011 31.12.2012, 31.12.2014, 01.12.2016, 30.04.2018, 30.09.2018, 30.09.2019, 30.12.2019 та 30.12.2020 до Договору позики від 01.12.2009 №2/U, які є невід'ємними додатками до нього. Позивач зазначав, що ОСОБА_4 призначений на посаду директора ПрАТ «Енергополь-Україна» лише 30.07.2020. Водночас, колишній директор боржника ОСОБА_3. та члени наглядової ради повністю підпорядковувались ТОВ «Всходні Інвест» та надавали максимальне сприяння усім діям Відповідача з дати свого призначення, а саме з 2014 по червень 2020 до зміни керівництва Позивача, усі правочини приховувались та вчинялись на шкоду інтересів боржника та його кредиторів. Враховуючи викладене, на думку позивача, термін позовної давності потрібно відраховувати з 30.07.2020, як дати, з якої про дані спірні правочини стало відомо для захисту інтересів Позивача (ПрАТ «Енергополь-Україна») відповідній уповноваженій на це особі. Водночас, в подальшому продовжено термін позовної давності під час дії обмежень, викликаних COVID -19.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що сукупність дій ПрАТ "Енергополь-Україна" щодо отримання дозволу на укладання Договорів позики та відповідних реєстраційних свідоцтв Національного банку України; отримання від ТОВ "Всходні Інвест" позики у загальному розмірі 6 600 000,00 дол. США та її використання у власній господарській діяльності; неповернення ТОВ "Всходні Інвест" грошових коштів на підставі, зокрема, ст. 1212 Цивільного кодексу України, як безпідставно отриманих; повернення ТОВ "Всходні Інвест" частини позики на суму 300 000,00 дол. США; укладання впродовж 10 років додаткових угод до Договорів позики, які підписані різними керівниками ПрАТ "Енергополь-України" у різні періоди, а також реєстрація кожного з цих документів у Національному банку України, свідчить про схвалення ПрАТ "Енергополь-Україна" Договорів позики і в формі мовчазної згоди, і у вигляді поведінкових актів (конклюдентних дій), з огляду на що будь-які підстави для визнання вказаних Договорів позики недійсними -відсутні; просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Статтею 215 ЦК України встановлені загальні вимоги щодо недійсності правочину, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Крім наведених в статті 215 ЦК України загальних вимог щодо недійсності правочину, спеціальними нормами в окремих сферах передбачено, що правочини про відчуження, обтяження активів або прийняття зобов`язань, вчинені особою з метою уникнення виконання іншого майнового зобов`язання цієї особи або з метою унеможливити задоволення вимоги стягувача за рахунок майна, є за певних умов нікчемними (частина третя статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") або можуть бути визнані недійсними (частина перша статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", стаття 42 КУзПБ, частина четверта статті 9 Закону України "Про виконавче провадження").

Поряд цим, висновки, сформульовані в постанові Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, що уточнені Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 911/1012/13, та посилання Позивача на загальні підстави для недійсності оспорюваних правочинів у цій справі та приписи статей 203, 215, 216 ЦК України (пункт 1.3) допускають можливість захисту майнових прав та інтересів у спірних правовідносинах з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів (пункт 7.3).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Так, однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 зазначено: "В юридичній науці та судовій практиці договори, дії, бездіяльність та рішення органів, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору і така мета досягнута, називають фраудаторними. Правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такий, що вчинений боржником на шкоду кредиторам".

Правочин, що вчиняється з метою завдати шкоди і який досягає цієї мети, є фраудаторним.

З огляду на підстави, за яких Боржник вважає оспорювані правочини незаконними: такими, що вчинені йому на шкоду, а саме, в період існування заборгованості перед іншими кредиторами, без дотримання умов та процедури вчинення Позивачем значного правочину (без згоди уповноваженого органу товариства), під контролем Відповідача як мажоритарного власника товариства Позивача, за опосередкованої участі заінтересованих осіб як з боку Позивача, так і Відповідача під час укладення цих угод, додаткових угод до них та в ході їх виконання (пункт 1.3), Суд зазначає про наступне.

Однією з ознак правочину є поєднання внутрішньої волі та волевиявлення сторони та їх відповідність укладеному правочину, без якої неможлива свобода правочину та його дійсність. Цей принцип закріплено у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З урахуванням зазначеного та виходячи з системного тлумачення положень статей 2, 202 ЦК України: щодо визначення учасників цивільних правовідносин та правочину; статті 41 Закону України "Про господарські товариства", статей 32, 33, 70 Закону України "Про акціонерні товариства" від 17.09.2008 № 514-VI (в редакції цих законів, чинних на дату вчинення оспорюваних правочинів): щодо визначення статусу та компетенції загальних зборів акціонерного товариства, визначення та правил вчинення значного правочину акціонерним товариством, Суд, з урахуванням вказівок у постанові Верховного Суду від 04.02.2025 у справі №910/5335/21 (910/15086/21), зазначає про таке.

Загальні збори акціонерного товариства не є самостійними суб`єктами права, оскільки не наділені власною правоздатністю та дієздатністю, однак приймаючи рішення, орган товариства реалізує свої повноваження (компетенцію), забезпечує управління діяльністю акціонерного товариства, створюючи саме для нього юридичні наслідки.

Загальні збори акціонерного товариства, як вищий орган товариства, та наглядова рада у передбачених законом випадках (статті 32, 52 Закону України "Про акціонерні товариства", у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) беруть участь у набутті товариством прав та обов`язків опосередковано - через формування виконавчого органу та прийняття в межах своєї компетенції обов`язкових для виконавчого органу рішень, здійснення контролю за його діяльністю, в тому числі шляхом надання згоди у передбачених законом випадках на вчинення виконавчим органом від імені товариства значних та інших правочинів (стаття 70 Закону України "Про акціонерні товариства" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, хоча учасником правочину виступає юридична особа акціонерного товариства, що наділена цивільною дієздатністю, водночас, загальні збори акціонерного товариства як вищий орган цієї юридичної особи та наглядова рада у передбачених законом випадках беруть участь у формуванні внутрішньої волі цієї особи на вчинення правочину.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17 також зазначила, що правочини (договори) юридична особа вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України є підставою виникнення правовідношення представництва, у якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, у тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами. Таким чином, орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи, не може перевищувати своїх повноважень, визначених установчими документами або законом, та діяти у власних інтересах та/або всупереч інтересам особи довірителя.

Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 1048 цього ж Кодексу передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Загальне правило недійсності правочину, що визначене в частині першій статті 216 ЦК України передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Виходячи з тлумачення абзацу 2 частини першої статті 216 та пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України:

(а) законодавець не передбачив можливість здійснення односторонньої реституції;

(б) правила абзацу 2 частини першої статті 216 ЦК України застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція;

(в) в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України.

За частиною першою статті 241 ЦК України у випадку вчинення правочину представником з перевищенням повноважень, такий правочин створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Поряд з цим положення статей 71, 72 Закону України "Про акціонерні товариства" визначають не тільки правила та умови для віднесення правочину до такого, щодо вчинення якого є заінтересованість, а і спеціальні, порівняно із загальними, наслідки недійсності правочину, зокрема, наслідки недотримання вимог до порядку вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, а саме:

- у разі недотримання вимог, передбачених статтею 71 цього Закону, особа, заінтересована у вчиненні акціонерним товариством правочину, несе відповідальність перед ним у розмірі завданих товариству збитків. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо особа, яка вчинила правочин, знала або повинна була знати про недотримання зазначених вимог;

- у разі недотримання особою, заінтересованою у вчиненні товариством правочину, вимог, передбачених статтею 71 цього Закону, та вчинення товариством правочину з юридичною особою, всі акції (частки, паї) якої належать цій особі та/або її афілійованим особам, товариство або будь-хто з його акціонерів має право вимагати визнання цього правочину судом недійсним і відшкодування збитків та/або моральної шкоди.

При цьому Суд зауважує, що Закон України "Про акціонерні товариства" не містив аналогічне визначеному в статті 241 ЦК України нормативне регулювання наслідків порушення порядку вчинення правочинів, щодо вчинення яких є заінтересованість, а саме, не містив положень щодо можливості подальшого схвалення таких правочинів; а щодо значних правочинів - в частині четвертій статті 70 цього Закону передбачав окреме застереження, згідно з яким вимоги до порядку вчинення значного правочину, передбачені цим розділом, застосовуються як додаткові до інших вимог щодо порядку вчинення певних правочинів, передбачених законодавством або статутом акціонерного товариства.

Позивач в позовній заяві (з урахуванням додаткових пояснень) посилався на зазначені положення законодавства та на одні і ті самі підстави заперечення законності оспорюваних Договорів 1, 2 з урахуванням укладених до них додаткових угод, а саме, на їх вчинення на вкрай невигідних умовах для Боржника, в період існування заборгованості перед іншими кредиторами, з Відповідачем як мажоритарним власником Позивача, а відповідно під його контролем та за участі афілійованих осіб Позивача та заінтересованих осіб, які одночасно перебували у складі органів управління і Позивача, і Відповідача тощо (на що, крім іншого, звернута увага у постанові Верховного Суду від 04.02.2025 у даній справі).

Позивач зазначає, що виконавчий орган ПрАТ "Енергополь-Україна", в особі директора ОСОБА_4 не підтверджує укладання Договорів позики № 1/U, № 2/U та заперечує наявність у Товариства їх оригіналів та зазначає, що Товариство ніколи не укладало цих договорів; що безпідставне стягнення з ПрАТ "Енергополь-Україна" такої значної суми на користь "Всходні Інвест" призведе до неможливості виконання виплат та зобов'язань перед іншими кредиторами.

Статутом Товариства (в редакції від 2005 та в наступних редакціях від 2011, 2012, 116 років) було встановлено обмеження одноособового виконавчого органу Товариства - Директора на самостійне укладання значних правочинів, а також правочинів, щодо яких є заінтересованість. Рішення про вчинення таких правочинів приймає Наглядова рада та/або Загальні збори у окремих випадках.

Відповідно до п.п. 9 п. 7.2.3. Статуту Товариства, в редакції, затвердженій рішенням Загальних зборів акціонерів від 19.09.2005, було визначено, що до виключної компетенції Загальних зборів Товариства належить прийняття рішення про укладення правочинів на суму, що перевищує 50 % балансової вартості активів товариства за даними останньої річної фінансової звітності товариства.

Згідно з даними фінансової звітності Товариства, балансова вартість активів станом на 31.12.2008 становила 8 819 тис. грн.

Відповідно, рішення про укладання угод (угоди) на суму, що перевищувала 4 409 тис. грн. могли бути прийняті виключно Загальними Зборами Товариства, про що вірно встановлено судом першої інстанції.

Загальна сума оспорюваних Договорів позик становить 7 750 000 дол. США (в еквіваленті до гривні України станом на час дати підписання цих договорів становило 60 472 500 грн., а саме: за договором 1 /U - 38 500 000 грн. (5 000 000 дол. США х 7,70), за договором 2/Г - 21 972 500 грн. (2 750 000 х 7,99), що значно перевищувало 50 % балансової вартості активів товариства за 2008 рік.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, протокол з відповідним рішенням Загальних Зборів Товариства про укладання Договорів позики відсутній, рішення про укладення таких Договорів акціонери не приймали, вказаного в суді не спростовано.

Договір позики від 10.08.2009 №1/ U та Договір позики від 01.12.2009 №2/ U від імені ТОВ "Всходні Інвест" підписані членом правління ОСОБА_5, яка на той момент одночасно була членом наглядової ради АТЗТ "Енергополь-Україна", що свідчить про заінтересованість у вчиненні правочину та пов'язаність.

Статутом ПАТ "Енергополь-Україна" в редакції, яка була затверджена Загальними зборами акціонерів АТЗ "Енергополь-Україна" 22.04.2011 було визначено що:

- Загальні збори є вищим органом Товариства. У Загальних зборах мають право браги участь всі акціонери або їх представники (п. 9.1. Статуту);

- До виключної компетенції Загальних зборів акціонерів віднесено прийняття рішення щодо вчинення Товариством значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, перевищує 25 % вартості активів Товариства за даними останньої річної звітності Товариства (п. 9.3.22. Статуту);

- Загальні збори приймають рішення про попереднє схвалення значних правочинів, які вчинятимуться Товариством протягом не більше одного року (п. 9.3.23 Статуту);

- Повноваження, що належать до виключної компетенції Загальних зборів, не можуть бути передані іншим органам Товариства (п. 9.4. Статуту):

- Рішення Загальних зборів з питань, передбачених п.п. 9.3.2. - 9.3.7. приймаються більш як 75 % голосів акціонерів, які зареєструвались для участі у Загальних зборах (п. 9.17 Статуту);

- В Товаристві створюється Наглядова рада, яка здійснює захист прав акціонерів Товариства, і. в межах компетенції, визначеної чинним законодавство України та Статутом, контролює та регулює діяльність виконавчого органу (п.10.1 Статуту);

- До виключної компетенції Наглядової ради належить прийняття рішення про вчинення Товариством значного правочину, визначеного в п. 14.3. Статуту, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством та Статутом (п. 10.10.2 Статуту);

- Наглядова рада приймає рішення про внесення на розгляд Загальних зборів подання про вчинення Товариством значного правочину, визначеного в п. 14.4.Статуту (п. 10.10.3.Статуту);

- Значними правочинами Товариства є будь-які правочини якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, перевищує 10 % вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Товариства (п. 14.1.Статуту);

- Забороняється ділити предмет правочину з метою ухилення від передбаченого Статутом порядку прийняття рішень про вчинення значного правочину (п. 14.2 Статуту);

- Рішення про вчинення Товариством значного правочину приймається Наглядовою радою у випадку, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, перевищує 10 % але дорівнює або менша за 25 % вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Товариства. У разі неприйняття Наглядовою радою рішення про вчинення значного правочину питання про вчинення такого правочину може виноситись на розгляд Загальних зборів (п. 14.3 Статуту);

- Рішення про вчинення Товариством значного правочину приймається Загальними зборами за поданням Наглядової ради у випадку, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом значного правочину, перевищує 25 % вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Товариства (п. 14.4. Статуту);

- Рішення про вчинення Товариством значного правочину приймається Загальними зборами простою більшістю голосів акціонерів, які зареєструвались для участі у загальних зборах та є власниками голосуючих з цього питання акцій у випадку, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 %, але менша, ніж 50 % вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Товариства (п. 14.5 Статуту);

- Рішення про вчинення Товариством значного правочину приймається Загальними зборами більш як 50 % голосів акціонерів від загальної їх кількості у випадку, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, становить 50 і більше % вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Товариства (п. 14.6 Статуту);

- Якщо на дату проведення Загальних зборів неможливо визначити, які значні правочини вчинятимуться Товариством у ході поточної господарської діяльності, Загальні збори можуть прийняти рішення про попереднє схвалення значних правочинів, які можуть ним вчинятись протягом не більш як одного року, їх зазначенням характеру правочинів та їх граничної сукупної вартості, при цьому, залежно від суми граничної сукупної вартості цих правочинів, застосовуються положення п. 14.5 або п. 14.6 Статуту (п. 14.7 Статуту).

Аналогічні положення містились в Статуті Товариства в редакціях від 27.04.2012 та 23.04.2016, яка є чинною.

Позивач зазначає, що Загальні збори акціонерів, як орган, уповноважений відповідно до закону, установчих документів, або договору вчиняти спірні правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення, ніколи не вчиняв дій, в тому числі, конклюдентних, які б могли тлумачитись, як схвалення спірних Договорів, відповідач цього не спростував.

Учасники товариства самі по собі не є уповноваженими на схвалення правочинів органом. Таким органом є Загальні збори учасників Товариства.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про акціонерні товариства" в редакції від 17.09.2008, яка діяла на момент укладення спірних договорів позики, посадові особи органів акціонерного товариства - фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізора акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства.

Також відповідно до п. 8.1 Статуту Акціонерного товариства закритого типу "Енергополь-Україна" в редакції 2005 (чинній на момент укладення спірних договорів) Голова та члени наглядової ради і директор, голова ревізійної комісії (ревізор) є посадовими особами органів управління Товариства.

Відповідно до змісту статті 71 Закону України "Про акціонерні товариства" в редакції від 17.09.2008, яка діяла на момент укладення спірних договорів позики, особою, заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину, вважається посадова особа органів товариства та її афілійована особа (особи), акціонер, який одноосібно або разом з афілійованими особами володіє 25 і більше відсотками простих акцій товариства, якщо зазначена особа (особи - разом або окремо) відповідає принаймні одній із нижченаведених ознак: 1) є стороною такого правочину: 2) бере участь у правочині як представник або посередник крім представництва товариства посадовими особами); 3) отримує винагороду за вчинення такого правочину від товариства(посадових осіб товариства) або від особи, яка є стороною правочину: 4) внаслідок такого правочину придбає майно чи заінтересована в інших результатах виконання правочину: 5) є афілійованою особою юридичної особи, яка є стороною правочину або бере участь у правочині як представник чи посередник, або отримує винагороду від товариства чи від особи, що є стороною правочину, або внаслідок такого правочину придбає майно чи буде користуватися іншими результатами виконання правочину. Особа, заінтересована у вчиненні правочину зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту виникнення в неї заінтересованості поінформувати той орган, членом якого вона є, виконавчий орган та наглядову раду про наявність у неї такої заінтересованості. Виконавчий орган акціонерного товариства зобов'язаний протягом п'яти днів з моменту отримання відомостей про можливість вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, надати членам наглядової ради (а за відсутності наглядової ради - кожному акціонеру персонально) інформацію стосовно правочинів, у вчиненні яких товариство заінтересоване, зокрема, про: 1) предмет правочину: 2) вартість одиниці товару або послуг, якщо вона передбачена правочином; 3) загальну суму правочину щодо придбання, відчуження або можливості відчуження майна, виконання робіт, надання або отримання послуг; 4) особу, яка має заінтересованість у вчиненні такого правочину.

Згідно з положеннями пунктів 8.2 - 8.5 Статуту Акціонерного товариства закритого типу "Енергополь-У країна" в редакції 2005 (чинній на момент укладення спірних договорів) посадові особи органів Товариства повинні добросовісно та розумно діяти в найкращих інтересах Товариства. Посадові особи органів Товариства повинні розкривати інформацію про наявність у них заінтересованості в укладенні будь-якого правочину стосовно товариства (конфлікту інтересів). Посадова особа органів управління вважається заінтересованою в укладанні відповідного правочину у разі якщо: ця особа є однією із сторін такого правочину; бере участь у правочині як представник або посередник; отримує комісійну винагороду від Товариства або від особи, яка є однією із сторін правочину; внаслідок такого правочину придбає майно: є пов'язаною особою юридичної особи, яка є стороною правочину, або бере участь у правочині як представник чи посередник, або отримує комісійну винагороду від Товариства чи від особи, що є стороною правочину. або внаслідок такого правочину придбає майно. Посадові особи органів управління Товариства зобов'язані повідомляти наглядову раду про правочини, що укладаються, або якщо передбачається таке укладення, в яких вони можуть визнаватися заінтересованими особами. Зазначена інформація надається протягом десяти днів з дати виникнення обставин, щодо яких має бути зроблено повідомлення. Рішення про укладення Товариством правочину, щодо якого є заінтересованість, приймається наглядовою радою.

Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Статтею 72 Закону України "Про акціонерні товариства" в редакції від 17.09.2008, яка діяла на момент укладення спірних договорів позики, визначено, що у разі недотримання вимог, передбачених статтею 71 цього Закону, особа, заінтересована у вчиненні акціонерним товариством правочину, несе відповідальність перед ним у розмірі завданих товариству збитків. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо особа, яка вчинила правочин, знала або повинна була знати про недотримання зазначених вимог. У разі недотримання особою, заінтересованою у вчиненні товариством правочину, вимог, передбачених статтею 71 цього Закону, та вчинення товариством правочину з юридичною особою, всі акції (частки, паї) якої належать цій особі та/або її афілійованим особам, товариство або будь-хто з його акціонерів має право вимагати визнання цього правочину судом недійсним і відшкодування збитків та/або моральної шкоди.

Частиною 3 статті 92 ЦК України в редакції, чинній на дати укладення спірних договорів, передбачено, що у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що спірні договори укладено пов'язаними особами, які діяли узгоджено та фактично, як єдиний суб'єкт, координуючи свою поведінку та реалізуючи спільний економічний інтерес, тому суд першої інстанції вірно встановив про наявність підстав для застосування доктрини підняття корпоративної завіси з метою оцінки спірних правочинів з урахуванням їх фактичного економічного змісту та реального контролю.

Позивач зазначає, що при піднятті корпоративної завіси щодо ПрАТ "Енергополь-Україна", його акціонерів разом з їх афілійованими особами та особами, які діяли спільно, власником 49% акцій боржника в цій справі - Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна" є компанія "Wschodni Invest spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia" (Польща), (надалі, також, ТОВ "Всходні Інвест"), якою повністю володіє компанія "РВG Spolka Akcyjna" (Польща), (надалі, також, компанія "РВС"). 19.06.2009 компанія "РВG Spolka Akcyjna" (Польща) придбала 100% ТОВ "Всходні Інвест". Пізніше, між компанією "РВG Spolka Akcyjna" (Польща) та повністю залежним від неї ТОВ "Всходні Інвест" було укладено Договори позики: від 10.08.2009 №1/U та від 01.12.2009 № 2/U. Позивач зазначає, що грошові кошти, отримані ТОВ "Всходні Інвест" від свого єдиного власника - компанії "РВG Spolka Akcyjna" (Польща) за такими угодами, були відразу перераховані ТОВ "Всходні Інвест" на рахунки ПрАТ "Енергополь-Україна" на підставі спірних договорів. Проте, з наявної у матеріалах справи банківської виписки вбачається, що підставою перерахування ТОВ "Всходні Інвест" до ПрАТ "Енергополь-Україна" зазначено: "на підставі "Договору доручення позики".

Позивач вказує на те, що наведене свідчить, що вказані грошові кошти були надані ПрАТ "Енергополь-Україна" лише "транзитом" через ТОВ "Всходні Інвест". Відповідно, в силу доктрини підняття корпоративної завіси, не підлягає штучному виокремленню ПрАТ "Енергополь-Україна", ТОВ "Всходні Інвест" та компанія "РВG Spolka Akcyjna" (Польща), з огляду на те, що вони є пов'язаними, заінтересованими у спірних правовідносинах.

Отже, виключні обставини застосування доктрини "підняття корпоративної завіси" (як в судах України, так і в судах Республіки Польща) у таких випадках зумовлені тим, що права інших осіб, (в даному випадку, кредиторів боржника), можуть бути порушені власником значного пакета його акцій, яким, в цьому випадку, через ТОВ "Входні Інвест" (Польща) є компанія "РВG Spolka Akcyjna" (Польща), узгодженими, спільними, неправомірними діями таких осіб, що, фактично діяли як пов'язані особи, заінтересовані у вчиненні спірних правочинів. Вказаного відповідач не спростував.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЦК України господарське товариство (товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) є залежним, якщо іншому (головному) господарському товариству належать двадцять або більше відсотків статутного капіталу товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю чи двадцять або більше відсотків простих акцій акціонерного товариства.

На момент укладення спірних Договорів позики ТОВ "Всходні Інвест" було мажоритарним акціонером ПрАТ "Енергополь-Україна" і повністю контролювало його діяльність.

Отже, відповідач, укладаючи спірні Договори та додаткові угоди до них, діяв недобросовісно, зокрема, достеменно знав про відсутність у директора(ів) позивача необхідного обсягу повноважень, встановленого законом та Статутом позивача, з яким мав змогу знайомитись в будь-який час, як акціонер.

Також позивачем було подано докази проведення списань коштів з компанії для керівника ОСОБА_6, а саме: Док. від 17.09.2009 № 649 нас уму -1 920 000 грн, Док. від 15.10.2009 № 761 на суму - 7 340 000 грн, Док. від 05.11.2009 № 847 на суму - 4 100 000 грн, док. від 07.12.2009 № 1002 на суму - 883 000 грн, Док. № 1020 від 08.12.2009 на суму - 6 400 000 грн, Док. № 1029 від 09.12.2009 на суму - 14 000 грн, Док. № 1027 від 09.12.2009 на суму - 20 000 грн, Док. № 1063 від 15.12.2009 на суму - 2 415 000 грн, Док. № 1121 від 24.12.2009 на суму - 439 5000 грн, Док. № 584 від 18.05.2010 на суму - 350 000 грн, Док. № 313 від 17.03.2010 на суму - 2 088 000 грн, Док. № 653 від 02.06.2010 на суму - 1 550 475 грн. Загальна сума складає 31,505 млн. грн.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна ухвала Шевченківського районного суд м. Києва від 07.06.2019 у кримінальній справі №761/21059/19, в якій встановлено наступні обставини: "Так, в 2018 році ОСОБА1 стало відомо про укладання посадовими особами та мажоритарними акціонерами ПАТ "Енергополь-Україна", 17 серпня 2009 року між Акціонерним товариством "Енергополь-Україна" (замовник) в особі директора П. Матусяка (нині покійного), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Строй Холдинг" (виконавець), в особі директора Б. Болгарина, було укладено завідомо фіктивний договір NH/ДР "На виконання робочої документації". При цьому між замовником і виконавцем було погоджено договірну ціну по об'єкту, а саме 45150000 гривень (розрахунок в гривні).

28.02.2010 ТОВ "Строй холдинг" () надано товариству "Енергополь-Україна" накладну на передачу документації на стадії робочої документації. ОСОБА 1 зазначив, що під час оформлення даного договору директором АТЗТ "Енергополь-Україна" був ОСОБА 4, який і підписував вказаний договір. Акт прийому- передачі виконаних робіт по даному договору підписував вже ОСОБА 2, який на час 2010 був директором АТЗТ "Енергополь Україна".

В подальшому, для реального проведення будівельних робіт ПАТ "Енергополь- Україна" повторно уклало договір з проектною організацією ТОВ "Будівельно-інвестиційно сервісна компанія" для виготовлення проектної документації та відповідно повторно протягом 2010-2018 років оплатило вартість робіт в сумі близько 24 мільйонів гривень (трьох мільйонів доларів США). Від ОСОБА 1 як акціонера посадовими особами ПАТ "Енергополь-Україна" обставини укладення договору 1/ДР умисно приховувались та приховуються на теперішній час.

До теперішнього часу вказаної документації не отримано та отримано не могло бути, так як вказана документація займає великий обсяг та на має стадійність розробки, так як станом на 2009-2010 рік в АТЗТ "Енергополь України" не були навіть погоджені та розроблені першочергова проектна документація стадії "П", а на момент підписання акту прийому передачі виконаних робіт АТЗТ "Енергополь Україна" з метою діяльності та ведення будівництва повторно уклала реальний договір на розробку проектної документації стадії "Робоча Документація" на початку 2010 року з ТОВ "Будівельна Інвестиційна Сервісна Компанія"

Крім того, вказана документація, яка була отримана від ТОВ "Строй холдинг" не була погоджена та не була прийнята інженерним відділом АТЗТ "Енергополь-Україна".

В результаті укладення фіктивного договору№1/ДР від 17 серпня 2009 року 45 150 000 гривень було виведено з Товариства "Енергополь-Україна" на користь колишнього головного бухгалтера - нині директора ПрАТ "Енергополь-Україна" ОСОБА 3, представників мажоритарного акціонера ПрАТ "Енергополь Україна" - громадян Польщі ОСОБА 5, ОСОБА 6 та нині покійного ОСОБА 4, а крім того, на користь громадян України ОСОБА 8 та ОСОБА 7 (АДРЕСА, ІПН НОМЕР 4, паспорт НОМЕР 5, фактична адреса проживання: АДРЕСА_2), та інших осіб, які в подальшому розпорядились такими коштами.

Крім того, продовжуючи злочинну діяльність, спрямовану на заволодіння інвестиційними коштами, які в подальшому були привласнені посадовими особами та мажоритарними акціонерами ПАТ "Енергополь-Україна", 20 серпня 2009 року між ТОВ "Строй Холдинг" (замовник) в особі директора ОСОБА 8 та Приватним акціонерним товариством "Енергополь-Україна" (виконавець) в особі директора ОСОБА 4 (громадянина Польщі) укладено завідомо фіктивний договір №1 0/08 про послуг по розробці бізнес-плану. Згідно вказаного договору виконавець зобов'язується надати послуги по розробці бізнес плану та пошуку потенційного інвестора по проекту будівництва житлово-офісного комплексу по АДРЕСА - З .

Фактично, замовником за даним договором було ПАТ "Енергополь -Україна", а виконавцем ТОВ "Строй Холдинг". Вартість вказаних послуг становила 34 900 000 гривень, які ПАТ "Енергополь-Україна" перерахувала на рахунки ТОВ "Строй Холдинг". Вартість робіт по розробці бізнес-плану була умисно завищена в понад 1000 разів порівняно із аналогічними послугами, які надавались іншими юридичними особами, що працювали на ринку надання таких послуг. Крім того, ТОВ "Строй холдинг" не мав жодної технічної та ресурсної можливості, відповідного досвіду для розробки бізнес-плану, а сам Договір N°1 0/08 від 20 серпня 2009 року був укладений саме з метою виведення коштів з володіння Товариства "Енергополь-Україна", їх конвертації та подальшого заволодіння вказаними коштами громадянами Польщі ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3 та іншими особами.

Тільки унаслідок укладення фіктивних договорів між Товариством "Енергополь - Україна" та ТОВ "Строй Холдінг" () замовник незаконно перерахував, а відповідно виконавець безпідставно отримав кошти на загальну суму 80 050 000,00 (вісімдесят мільйонів п'ятдесят тисяч гривень), що в еквіваленті на день підписання договорів складало 10 020 027,53 доларів США.

Частина із вказаних коштів по фіктивним договорам була легалізована, конвертована у валюту та виведена в Польщу на одну з дочірніх компаній групи PBG.

Крім того, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння інвестиційними грошовими коштами ПАТ "Енергополь-Україна" та їх подальшу легалізацію, в період 2009-2010 року між компанією "Cwertnia" (60-164 Poznan, ul. Ziebicka, 35) та ПАТ "Енергополь-Україна" було укладено фіктивний договір про виконання останньою будівельних робіт на території Польщі. Крім того, продовжуючи злочинну діяльність, спрямовану на заволодіння грошовими коштами інвесторів ПАТ "Енергополь-Україна" та їх подальшу легалізацію, в період 2009-2010 років з рахунку ПАТ "Енергополь-Україна" на рахунок акціонера ОСОБА 6 (і було перераховано 31 475 475 гри. (3,925 мли. доларів США), частину з яких було використано для будівництва його особистого об'єкту "База відпочинку" (6000 м?) на узбережжі Азовського моря в смт. Кирилівка Запорізької області...".

Позивач вказує, що відповідно до матеріалів кримінального провадження № 0003722 прямий вивід коштів, отриманих за договорами позики, укладеними між ТОВ "Всходні Інвест" з ПрАТ "Енергополь-Україна", для керівника/акціонера ОСОБА_6 відбувся наступним чином: 10.02.2009 АТЗТ "Енергополь-Україна" підписала "Договір - № 001/065" з компанією TOB "PRZEDSIEBIORSTWO INZYNIERSKIE CWIERTNIA" (надалі також - CWIERTNIA) на виконання будівельних робіт в Польщі, не маючи для цього ні матеріальних, ні фінансових можливостей. В результаті договір не був виконаний і ПрАТ "Енергополь-Україна" на перший же запит (Боргове повідомлення) від 18.06.2009 сплатило штраф в розмірі 488 тис Євро (еквівалент 670 тис. доларів) з коштів, отриманих по договорам позики, укладеним з ТОВ "Всходні Інвест".

Також позивач вказував на те, що боргове повідомлення CWIERTNIA було надіслане лише 25.06.2009, а отже, враховуючи час на почтову кореспонденцію з Польщі в Україну, то його було доставлено вже в період, коли ТОВ "Всходні інвест" безпосередньо володіли ПрАТ "Енергополь-Україна" (з 19.06.2009). "PBG Spolka Akcyjna" (Польща) з середини 2008 проводили Due Diligence ПрАТ "Енергополь-Україна" та мали абсолютний доступ до документації, що підтвердили в поточному звіті №41/2009 с. Висоґотово, від 19.06.2009.

Також банківські документи підтверджують, що ці списання відбулись двома платежами:

1) на суму - 300 тис. Євро, сплата штрафних санкцій згідно з договором від 10.02.2009 №001/065 (для ТОВ "PRZEDSIEBIORSTWO INZYNIERSKIE CWIERTNIA".

2) на суму 188 тис. Євро, сплата штрафних санкцій згідно з договором від 10.02.2009 №001/065 (для ТОВ "PRZEDSIEBIORSTWO INZYNIERSKIE CWIERTNIA").

В свою чергу, відповідно до витягу KRAJOWY REJESTR SADOWY засновником і власником TOB "PRZEDSIEBIORSTWO INZYNIERSKIE CWIERTNIA" (KRS ) до сих пір є ОСОБА_6.

ОСОБА_6, (який особисто заснував ТОВ "Всходні Інвест"), на момент укладення спірних Договорів, а також, виведення на його рахунки грошових коштів був офіційним представником ТОВ "Всходні Інвест" згідно з довіреністю від 05.10.2009, Віце-Президентом АТ "PBG" з 23.11.2015 по 14.01.2020 та, одночасно, акціонером, а до 26.06.2009 - також і Головою Наглядової Ради АТЗТ "Енергополь-Україна".

Тобто, виведення спірних грошових коштів з рахунку АТЗТ "Енергополь-Україна" на користь ОСОБА_6 та на TOB "PRZEDSIEBIORSTWO INZYNIERSKІE CWIERTNIA", яке повністю від нього залежне, єдиною метою яких було виключно отримання ОСОБА_6 грошових коштів, які, мали бути спрямовані виключно на поточну діяльність АТЗТ "Енергополь-Україна", а також, відповідно, зменшення його майна, у якого були невиконані кредитні зобов'язання.

Зазначена обставина також доводить фраудаторність спірних Договорів позики. Вищевказані обставини скаржником не спростовано.

Всі наведені вище обставини укладення спірних Договорів, за умови наявних у ПрАТ "Енергополь-Україна" значних кредитних зобов'язань, (в тому числі прострочених), та судових рішень про стягнення грошових коштів, а також, списання їх у стислий термін на користь пов'язаних осіб, (а не спрямування їх на поточну діяльність ПрАТ "Енергополь-Україна", як це було передбачено спірними Договорами), в їх сукупності, підтверджують, що метою їх укладення було вчинення фраудаторних правочинів виключно для накопичення штучної кредиторської заборгованості ПрАТ "Енергополь-Україна".

Як вже було зазначено, спірні договори позики від імені ТОВ "Всходні Інвест" підписані членом правління ОСОБА_5, яка на той момент одночасно була членом наглядової ради АТЗТ "Енергополь-Україна" - свідчить про заінтересованість у вчиненні правочину та пов'язаність цих осіб.

Також на момент укладання договорів позик усі члени наглядової ради товариства, включно з Головою ОСОБА_5, були заінтересованими особами у вчиненні цього правочину, а само ТОВ "Всходні Інвест" було мажоритарним акціонером ПрАТ "Енергополь-Україна" і повністю контролювало його діяльність.

Після зміни складу Наглядової ради товариства в 2014 також всі члени Наглядової ради були заінтересованими особами, а її головою був кінцевий бенефіціар ТОВ "Всходні Інвест" - ОСОБА_7.

ОСОБА_6 був з одного боку акціонером ПрАТ "Енергополь-Україна", (йому належить 20% акцій), і членом Наглядової Ради ПрАТ "Енергополь-України", а з другого - займав посаду Віце-президента Правління Акціонерного товариства "РВG S.А.", яке є одноосібним засновником і учасником ТОВ "Всходні Інвест".

Також ОСОБА_6 був директором ТОВ "Всходні Інвест" і мав вплив на його діяльність до зміни керівництва наприкінці 2020.

ОСОБА_6 (20% акцій) разом з ТОВ "Всходні Інвест" (49 % акцій) є акціонерами ПрАТ "Енергополь-Україна" з 2008 і, відповідно, мають контрольний пакет акцій ПрАТ "Енергополь-Україна" в розумінні п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про акціонерні товариства".

З огляду на викладене вище, спірні Договори позики були укладені в порушення вищезазначених норм Законів України та Статуту позивача, про що вірно встановлено судом першої інстанції.

Це ж стосується і додаткових угод до спірних Договорів, кожною із яких змінювались істотні умови цих Договорів, такі як термін дії договорів та відсотки, що значно збільшувало суму платежів на користь ТОВ "Всходні Інвест" та суми договорів. Усі додаткові угоди до спірних Договорів позик підлягали також затвердженню Загальними зборами товариства, тому що питання зміни істотних умов договорів належить виключно до компетенції загальних зборів.

Таким чином, ОСОБА_5, як член правління ТОВ "Всходні Інвест", одноосібно не мала права представляти інтереси ТОВ "Всходні Інвест" та не мала всіх належних повноважень на укладення спірних договорів. Договори позики були підписані з заінтересованістю та в ситуації конфлікту інтересів, з перевищенням повноважень та дані правочини обов'язково мали б бути затвердженні рішенням Загальних зборів акціонерів, про що вірно встановлено судом першої інстанції.

Окрім цього, позивач у поданих поясненнях зазначає про таке.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2007 у справі № 2/159, залишеним без змін Постановою Вищого господарського суду України від 26.12.2007 було стягнуто з АТЗТ "Енергополь-Україна" на користь ТОВ "Бріз-Інвест" 13 279 999,94 грн. безпідставно отриманих грошових коштів, 25 500 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У задоволенні зустрічного позову АТЗТ "Енергополь- Україна" на користь ТОВ "Бріз-Інвест" було відмовлено.

Тобто, в грудні 2007 року у ПрАТ "Енергополь-Україна" виникла встановлена судом заборгованість, яка на той час була еквівалентна 2 629 702,95 дол. США (1 дол.=5,05грн.).

Однак, ПрАТ "Енергополь-Україна" не мав можливості погасити таку заборгованість власними коштами, що вбачається з його Балансу на 31.12.2007 (Форма 1), а саме грошові кошти та їх еквіваленти в національній валюті ПрАТ "Енергополь-Україна" становили на кінець 2007 року 213 000 грн. (графа 230).

В свою чергу, зобов'язання ПрАТ "Енергополь-Україна", становили на кінець 2007 року 5 462 000 грн. (графа 620).

03.04.2008 на підставі ч/в ПВ №422/10 від 02.04.2008 на загальну суму 13 305 617,94 грн (залишок до сплати 13 303 612,12 грн) згідно зі ст. 5, 50, 63, 64 Закону України "Про виконавче провадження" на підставі наказу Господарського суду м. Києва №2/159 від 17.01.2008 було стягнуто - 2 005,82 на користь на користь ТОВ "Бізнес-Інвест".

Через брак власних коштів, для виконання вказаного судового рішення ПрАТ "Енергополь-Україна" було змушено 06.05.2008 звернувся до банку та взяти кредит у АБ "Укргазпромбанк".

06.05.2008 між ПрАТ "Енергополь-Україна" та АБ "Укргазпромбанк" було укладено Кредитний договір №1177-КЛ/08, відповідно до умов якого ПрАТ "Енергополь-Україна" отримало кредит у сумі загалом 2 992 582,28 Євро під 8% процентів із строком повернення, (з урахуванням Додаткової угоди №1 від 04.11.2008 до вказаного кредитного договору), до 04.05.2009.

Відповідно до п.1.2. даного Договору цільове призначення кредиту є поповнення обігових коштів.

Однак, за фінансовими результатами на кінець 2008 року грошові кошти та їх еквіваленти в національній валюті ПрАТ "Енергополь-Україна" становили 314 000 грн. (графа 230). В свою чергу, зобов'язання ПрАТ "Енергополь-Україна" становили 34 359 600 грн. (графа 620).

У ПрАТ "Енергополь-Україна" були також наявні невиконані зобов'язання перед АБ "Укргазпромбанк" з повернення кредиту, отриманого за Договором банківського кредиту (кредитна лінія) №839-КЛ/04 від 25.10.2004, (з урахуванням Додаткових угод до нього).

При цьому, з умов Додаткової угоди №9 від 25.04.2007 до Договору банківського кредиту (кредитна лінія) №839-КЛ/04 від 25.10.2004 вбачається, що станом на 25.04.2007 неповернута сума кредиту становила 1 400 000,00 грн, під 20 процентів, з терміном повернення до 23.04.2008.

Зобов'язання ПрАТ "Енергополь-Україна" не виконувало, що підтверджується розрахунками пені за порушення строку погашення суми кредиту та процентів ПрАТ "Енергополь-Україна" за Договором банківського кредиту (кредитна лінія) №839-КЛ/04 від 25.10.2004 станом на 25.04.2007, 19.03.2008, 13.05.2008.

В подальшому кошти, що були отримані згідно з кредитним договором №1177-КЛ/08 були стягнуті на підставі ч/в ПВ №422/10 від 02.04.2008 на загальну суму 13 305 617, 94 грн згідно зі ст.ст. 5, 50, 63, 64 Закону України "Про виконавче провадження" на підставі наказу Господарського суду м. Києва №2/159 від 17.01.2008 на користь ТОВ "Бізнес-Інвест".

Як вже було зазначено, спірним Договором позики №1/U від 10.08.2009 було передбачено строк повернення 5 000 000дол. США з процентами (згідно змінної відсоткової ставки на базі WIBOR ЗМ за день сплати позики, збільшеної на маржу у розмірі 5,00% р.а.(річних відсотків) , що становило 9,2%) - до 31.12.2010, а Договором позики №2/U від 01.12.2009 передбачено строк повернення 1 300 0000 дол. США (реально отриманих) з процентами (8,5%) - до 31.12.2010.

В подальшому, 01.12.2010, 05.12.2011, 07.09.2012, 01.11.2015, 01.03.2016, 12.03.2018, 30.08.2018, 29.03.2019, 05.11.2019 між ТОВ "Всходні Інвест" та ПрАТ "Енергополь - Україна" укладено додаткові угоди до Договорів позики, останньою з яких термін повернення коштів було встановлено 30.12.2020.

Отже, сума заборгованості ПрАТ "Енергополь-Україна" перед ТОВ "Всходні Інвест" по процентам за Договором позики від 10.08.2009 №1/U була збільшена на 4 600 000 дол. США (5 000 000 дол. США*9,2%*10 років), а за Договором позики від 01.12.2009 №2/U сума заборгованості ПрАТ "Енергополь-Україна" перед ТОВ "Всходні Інвест" по процентам збільшилась на 850 010,20 дол. США ((1 300 000 000- 299 988,00) дол. США*8,5%*10 років).

Відповідно до п. 2.1 спірних Договорів позики позика надавалась з метою фінансування поточної діяльності позичальника.

Проте, доказів того, що ці грошові кошти були спрямовані на фінансування поточної діяльності позивальника, матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається те, що під час підписання Договорів позики від 10.08.2009 № 1/U та від 01.12.2009 № 2/U та додаткових угод до них сторони вчинили такі правочини без наміру створення правових наслідків, притаманих цим договорам, із метою приховати інші відносини, знаючи заздалегідь, що вони не будуть виконаними.

Cторонами при укладенні оспорюваних договорів позики не дотримано загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті З ЦК України) щодо недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), такі договори не спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, що є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, а за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання їх недійсними.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов'язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов'язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що виходячи із матеріалів справи, вбачається те, що: ТОВ "Всходні Інвест", з яким боржник - ПрАТ "Енергополь-Україна" вчинив оспорювані Договори, є його бенефіціарним власником; ПрАТ "Енергополь-Україна", який був станом на 2008-2009 боржником перед контрагентами/банком, вчинило дії, які безпідставно зменшили розмір його активів, а також суттєво збільшили його заборгованість перед пов'язаною з ним особою, його бенефіціарним власником - ТОВ "Всходні Інвест"; спірні Договори не мали тієї правової і фактичної мети, яка притаманна процентним договорам позики, а також, фактичного результату (його відсутності), до якого, начебто прагнули учасники спірних правочинів; спірні правочини, вчинені боржником у період настання у нього зобов'язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, мають бути поставлені під сумнів у частині їх добросовісності і набувають ознак фраудаторного правочину.

У відповідності до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання спірних Договорів недійсними.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Отже, враховуючи сукупність встановлених судом обставин цієї справи, колегія суддів вважає законними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність у спірних правочинів ознак фраудаторних правочинів, відтак, й підстав для визнання їх недійсними.

У відзиві на позовну заяву представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" просив суд застосувати позовну давність до заявлених позивачем позовних вимог. Як стверджував відповідач, оскільки спірні договори укладено у 2009, а позов подано у 2022, то строк для звернення до суду сплинув.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Так, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Отже початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При тлумаченні вимог щодо початку перебігу позовної давності слід керуватися тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли про відповідні обставини, тобто про порушення права, дізналася або могла довідатися особа, що є носієм права, а не інша особа, у тому числі й та, якій за законом надано повноваження із захисту цього права.

Перебіг позовної давності обчислюється з того моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012, постанові Верховного Суду від 12.07.2023 у справі № 5/530-03 (924/1244/20)).

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позивач у суді першої інстанції заперечував щодо застосування у даній справі позовної давності, вказуючи, що Договір позики від 10.08.2009 № 1/U, укладений між ТОВ «Всходні Інвест» та ПрАТ «Енергополь-Україна» одночасно охоплює визнання недійсними всіх його невід'ємних додатків, а саме: додаткові угоди від 01.12.2010, 05.12.2011, 07.09.2012, 01.11.2015, 01.03.2016, 12.03.2018, 30.08.2018, 29.03.2019, 05.11.2019 до Договору позики від 10.08.2009 №1/U , які є невід'ємними додатками до нього; Договір позики від 01.12.2009 № 2/U, укладений між ТОВ «Всходні Інвест» та ПрАТ «Енергополь-Україна» одночасно охоплює визнання недійсними всіх його невід'ємних додатків, а саме: додаткові угоди від 31.12.2011 31.12.2012, 31.12.2014, 01.12.2016, 30.04.2018, 30.09.2018, 30.09.2019, 30.12.2019 та 30.12.2020 до Договору позики від 01.12.2009 №2/U, які є невід'ємними додатками до нього.

Позивач зазначав, що ОСОБА_4 призначений на посаду директора ПрАТ «Енергополь-Україна» лише 30.07.2020. Водночас, колишній директор боржника ОСОБА_3. та члени наглядової ради повністю підпорядковувались ТОВ «Всходні Інвест» та надавали максимальне сприяння усім діям Відповідача з дати свого призначення, а саме з 2014 по червень 2020 до зміни керівництва Позивача, усі правочини вчинялись на шкоду інтересам боржника та його кредиторів.

Враховуючи викладене, на думку позивача, термін позовної давності потрібно відраховувати з 30.07.2020, як дати, з якої про данні спірні правочини стало відомо для захисту інтересів Позивача (ПрАТ «Енергополь-Україна») відповідній уповноваженій на це особі, що не є заінтересованою. Водночас, в подальшому продовжено термін позовної давності під час дії обмежень, викликаних COVID -19.

У відзиві на апеляційну скаргу, арбітражний керуючий Ткаченко Денис Володимирович (ліквідатор боржника у даній справі) також зазначав, що керівником, тобто, особою, яка відповідно до законодавства мала право представляти інтереси позивача, була з 2014 по 2020 ОСОБА_3. Водночас, під час підписання спірних правочинів ОСОБА_3 працювала головним бухгалтером позивача, та суміщала функції фінансового директора, а отже, була достеменно обізнана з обставинами укладення спірних правочинів та не могла не розуміти їх спрямованості на шкоду інтересам позивача та того, що вони укладені пов'язаною з позивачем особою, яка повністю контролювала позивача. Однак, ОСОБА_3., яка мала подати позов про визнання спірних правочинів недійсними, діяла всупереч наведеним нормам законодавства, в тому числі допустила бездіяльність, не звернувшись до суду з таким позовом, що суттєво нашкодило інтересам боржника та його кредиторів. Оскільки в її діяннях вбачались ознаки кримінального правопорушення, їй було вручено Повідомлення про підозру від 31.08.2021 в рамках кримінального провадження №0000800.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Верховний Суд у постанові від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19 зазначив, що закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права у випадку подання позову з пропуском позовної давності, тому таке питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)).

Водночас, до висновку про поважність причин пропуску позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Встановлення обставин, які свідчать про поважність причин пропуску позовної давності, здійснюється судом за загальними правилами доказування, визначеними процесуальним законом. Якщо суд дійде висновку про те, що позовна давність пропущена з поважної причини, то у своєму рішенні наводить відповідні мотиви з посиланням на докази на підтвердження цих висновків.

З огляду на положення ст. 13 ЦК України («Межі здійснення цивільних прав») суд має враховувати добросовісність поведінки як позивача (заявника), так і відповідача протягом всього періоду з моменту виникнення права на захист порушеного права (право на позов) і до моменту звернення з позовом, зважати на характер спірних правовідносин між сторонами, особливості їх нормативного регулювання (надані сторонам права та покладені на них обов`язки тощо).

Колегія суддів вбачає, що строк позовної давності у даній справі підлягає поновленню, позивачем зазначений строк було пропущено з поважних причин, враховуючи, крім іншого, вищевикладені обставини відносно бездіяльності ОСОБА_3 та інших попередніх керівників боржника (позивача), які діяли всупереч нормам законодавства, інтересам боржника та його кредиторів. При цьому судовою колегією враховано, що інститут визнання правочинів недійсними у процедурі банкрутства - це не лише формальний інструмент, а й дієвий спосіб захисту інтересів кредиторів боржника та відновлення справедливого балансу між усіма учасниками процесу.

Доводів скаржника по суті апеляційної скарги, які б спростували законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі суду не наведено.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав оцінку поданим сторонами доказам та вірно застосував норми матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення.

Оцінюючи оскаржуване рішення суду першої інстанції через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).

Отже, доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують правомірність застосування норм чинного законодавства, якими обґрунтоване оскаржуване рішення суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду та доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі №910/5335/21 (910/15086/21) - без змін.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Всходні Інвест" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі №910/5335/21 (910/15086/21) залишити без змін.

Матеріали справи № 910/5335/21 (910/15086/21) повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст складено 24.02.2026

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді С.Р. Станік

В.О. Пантелієнко