ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"11" лютого 2026 р. Справа № 911/3469/25

Господарський суд Київської області в особі судді Лопатіна А.В., розглянувши матеріали

заяви Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група", Київська область, с. Соснівка

про банкрутство

за участю секретаря судового засідання Єрьоміч О.А.

за участю представників згідно з протоколом судового засідання.

встановив:

До господарського суду Київської області від Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" надійшла заява про відкриття провадження у справі про банкрутство відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група".

Ухвалою господарського суду від 18.11.2025 р. заяву Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" про відкриття провадження у справі про банкрутство відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" залишено без руху, запропоновано заявнику в строк до десяти днів з дня вручення ухвали усунути недоліки.

21.11.2025 р. через систему "Електронний суд" від заявника надійшла заява про усунення недоліків.

21.11.2025 р. через систему "Електронний суд" від арбітражного керуючого Нестеренка О.А. надійшла заява про участь у справі про банкрутство.

Ухвалою господарського суду від 26.11.2025 р. прийнято заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" до розгляду; підготовче засідання суду та розгляд заяви арбітражного керуючого Нестеренка Олега Анатолійовича про участь у даній справі призначено на 03.12.2025 р.; викликано для участі в засіданні уповноважених представників заявника та боржника; зобов`язано боржника у строк до 01.03.2025 р. подати до суду відзив на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство з доказами направлення його копії заявнику.

28.11.2025 р. через систему "Електронний суд" від боржника надійшов відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 03.12.2025 р. оголошено перерву на 21.01.2026 р.

У судовому засіданні 21.01.2026 р. оголошено перерву на 11.02.2026 р.

09.02.2026 р. через систему "Електронний суд" від заявник та боржника надійшли додаткові пояснення у справі.

11.02.2026 р. в судове засідання з`явились представники заявника та боржника.

Розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група", суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі КУзПБ) перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи (частина друга ст. 39 КУзПБ).

Завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора на предмет:

1) наявності між заявником і боржником грошового зобов`язання в розумінні абзацу 5 частини першої ст. 1 КУзПБ;

2) встановлення наявності спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження;

3) встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.

Відповідно до положень частини п`ятої ст. 39 КУзПБ, за результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі або відмову у відкритті провадження у справі.

Господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду (частина шоста ст. 39 КУзПБ).

Так, в обґрунтування заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство заявник зазначає, що 16.03.2011 р. між ним (Публічним акціонерним товариством "Укрінбанк", найменування якого у подальшому змінено на Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" (боржником) укладено кредитний договір № 4740, відповідно до умов якого боржнику надано кредит у розмірі 90 000 євро зі строком повернення до 15.03.2012 р. зі сплатою 12 % річних за користування кредитними коштами.

Надалі між сторонами укладено низку додаткових угод до зазначеного кредитного договору, якими змінювалися окремі умови кредитування. Зокрема, такими угодами збільшувався ліміт кредитної заборгованості, уточнювалися строки повернення кредитних коштів, порядок користування заставним майном, а також умови та строки сплати процентів за користування кредитом. При цьому окремими додатковими угодами кредит надавався у формі невідновлювальної або мультивалютної відновлювальної кредитної лінії.

Заявник зазначає, що боржник частково виконував свої зобов`язання за кредитним договором, однак у повному обсязі заборгованість не погасив, у зв`язку з чим, за твердженням заявника, утворилась прострочена заборгованість. Зокрема заявник вказує, що загальний розмір використаного боржником ліміту кредитування становив 514 428 євро. Водночас станом на 01.11.2025 р. заборгованість боржника за основною сумою кредиту, за розрахунками заявника, становить 108 000 євро, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України становить 5 239 426,60 грн.

Посилаючись на наявність непогашеної заборгованості та невиконання боржником грошових зобов`язань, заявник звернувся до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

У свою чергу боржником подано відзив на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство, у якому він не заперечує проти факту укладення кредитного договору № 4740 від 16.03.2011 р., однак зазначає про подальшу зміну кредитора у зобов`язанні. Так, за твердженням боржника, 20.05.2019 р. між заявником та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "Фінанс Інновація" укладено договір про відступлення права вимоги № 20/05/19-1, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором було передано новому кредитору, про що боржника повідомлено листом від 24.05.2019 р.

Боржник зазначає, що після відступлення права вимоги 28.05.2019 р. між ним та новим кредитором укладено договір про реструктуризацію заборгованості, відповідно до якого сторони погодили розмір заборгованості у сумі 12 808 535,67 грн. У подальшому сторони укладали додаткові угоди до зазначеного договору, якими змінювали умови погашення заборгованості та уточнювали її розмір, зокрема станом на 03.07.2021 р. 7 588 535,67 грн.

Крім того, боржник вказує, що 02.08.2021 р. право вимоги за кредитним договором було повторно відступлено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт Фінанс", з яким боржник також укладав додаткові угоди до договору про реструктуризацію заборгованості. За твердженням боржника, станом на 30.12.2021 р. сторони погодили розмір заборгованості у сумі 5 488 535,67 грн., а станом на 01.07.2023 р. 5 068 535,67 грн.

Боржник також зазначає, що останній платіж на користь кредитора було здійснено 10.10.2024 р. у сумі 18 535,67 грн., а відповідно до акта звірки взаємних розрахунків між боржником та новим кредитором заборгованість відсутня.

Посилаючись на положення статті 34 Кодексу України з процедур банкрутства, боржник зазначає, що з моменту відступлення права вимоги заявник перестав бути кредитором за кредитним договором, у зв`язку з чим, на думку боржника, він не має права звертатися із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Крім того, боржник стверджує, що заборгованість за кредитним договором погашена у повному обсязі, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні заяви.

Також боржник повідомляє, що поточна заборгованість перед контрагентами становить 455 250,00 грн., при цьому заборгованість зі сплати податків, зборів та виплати заробітної плати відсутня.

У подальшому сторонами подано додаткові пояснення, у яких заявник зазначає, що до заяви про відкриття провадження у справі ним долучено банківські виписки, які підтверджують надання боржнику кредитних коштів у загальному розмірі 514 428 євро. При цьому заявник вказує, що кредитний договір передбачав первісний розмір кредиту 90 000 євро, однак фактично в межах кредитної лінії боржник використав більший обсяг кредитних коштів.

Крім того, заявник звертає увагу, що відповідно до договору про реструктуризацію боргу від 28.05.2019 р. загальна сума заборгованості становила 12 808 535,67 грн., з яких 11 183 575,21 грн. становив залишок основної суми кредиту. За курсом Національного банку України на відповідну дату залишок кредиту складав 405 937,39 євро. При цьому, за твердженням заявника, докази погашення різниці між фактично використаним кредитом та визначеним при реструктуризації розміром заборгованості боржником не надано.

Водночас боржник у додаткових поясненнях вказує, що 29.01.2015 р. між сторонами укладено договір про задоволення вимог заставодержателя, відповідно до якого боржник передав кредитору предмет застави в рахунок часткового погашення заборгованості, у результаті чого заборгованість за тілом кредиту була зменшена, а прострочені проценти погашені.

Крім того, боржник зазначає, що останніми додатковими угодами до кредитного договору строк кредитування встановлювався до 08.08.2015 р., у зв`язку з чим нарахування процентів за користування кредитом, на думку боржника, припинилося після спливу строку кредитування відповідно до правових висновків Верховного Суду.

Також боржник наголошує, що після укладення договору відступлення права вимоги у 2019 році всі права кредитора перейшли до нового кредитора, тоді як заявник протягом тривалого часу не заявляв до боржника вимог щодо погашення заборгованості.

Як вже зазначено вище, завдання підготовчого засідання господарського суду у справі про банкрутство полягає у перевірці обґрунтованості заяви кредитора або боржника щодо наявності ознак неплатоспроможності. Крім цього, господарський суд перевіряє правовий статус боржника та відсутність перешкод для порушення провадження у справі. Предметом підготовчого засідання є з`ясування наявності підстав які надають кредитору чи боржнику можливість ініціювати провадження у справі про банкрутство, тобто ознак загрози неплатоспроможності та виникнення обставин неплатоспроможності.

Наявність заперечень боржника щодо визнання боргу під час вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство без наявності вирішеного спору (рішення суду) з цього приводу у позовному провадженні, є безумовною і самостійною підставою для відмови у відкриття провадження у справі про банкрутство, що підтверджено численними та усталеними правовими висновками і Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, і Палати з розгляду справ про банкрутство цього ж Касаційного господарського суду, які в силу частини четвертої ст. 234 ГПК України, підлягають врахуванню під час розгляду справ судами.

Статтею 39 КУзПБ передбачено, що господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 13.08.2020 р. у справі № 910/4658/20, від 19.08.2020 р. у справі № 910/2522/20, від 03.09.2020 р. у справі № 910/4658/20, від 16.09.2020 р. у справі № 911/593/20.

З огляду на важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника та інших учасників, ухваленню відповідного рішення суду (відкриття провадження у справі про банкрутство або відмова у відкритті) має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 р. у справі № 911/2042/20).

При цьому наявність спору про право, згідно наведених вище правових висновків Верховного Суду, може бути виражена у двох формах:

- процесуальній (наявності позову, який поданий до ініціювання кредитором справи про банкрутство та предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги цього кредитора);

- матеріально-правовій (відсутність можливості встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника).

За змістом КУзПБ кредитор (и), який (і) звернувся (лися) з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) не мають більшого, порівняно з конкурсними кредиторами обсягу процесуальних повноважень, крім тих, які обумовлені самим фактом ініціювання процедури банкрутства. Відтак, вимоги щодо детальної перевірки підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення, також стосуються й вимог кредитора, який звернувся з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2024 р. у справі № 908/1336/23.

Верховний Суд неодноразово викладав висновки про застосування положень частини шостої ст. 39 КУзПБ стосовно необхідності встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора як необхідної передумови для відкриття провадження у справі про банкрутство на підставі повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки доказів, а також наявності підстав для відмови у відкритті провадження за відповідною заявою ініціюючого кредитора в разі виникнення такого спору саме до подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно правового висновку щодо застосування частини шостої ст. 39 КУзПБ, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.03.2025 р. у справі 907/600/24 (п.п. 8.7.- 8.9.), зазначено: "Поряд з викладеним Суд зазначає про відмінності між вирішенням "спору про право" між кредитором та боржником у розумінні частини шостої ст. 39 КУзПБ та вирішенням питання про відкриття провадження у справі про банкрутство, так як існують процесуальні особливості здійснення кожного із таких проваджень. Основні відмінності між двома наведеними провадженнями полягають:

1) у різних формах господарського судочинства:

- позовне провадження для вирішення спору про право (п. 2 частина перша ст. 12 ГПК України);

- у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених КУзПБ, для здійснення провадження у справі про банкрутство, зокрема у підготовчому засіданні (частина шоста ст. 12 ГПК України, частина перша ст. 2, ст. 39 КУзПБ);

2) у відмінних процесуальних строках здійснення кожного із таких проваджень:

- 90 днів для вирішення спору про право у позовному провадженні, що є загальним процесуальним строком, визначеним законом та обумовленим наявністю передбачених законом окремих основних стадій розгляду такої справи: підготовче провадження, врегулювання спору за участю судді, розгляд справи по суті, кожна з яких має строк її проведення (частина третя ст. 177, ст.ст. 183, 190, частини перша, друга ст. 195, ст. 248 ГПК України тощо), однак який може зазнавати змін за встановлених процесуальним законом підстав та умов;

- 14 днів для проведення підготовчого засідання у справі про банкрутство з дня постановлення ухвали про прийняття заяви про відкриття провадження у справі, а за наявності поважних причин (здійснення сплати грошових зобов`язань кредиторам тощо) не пізніше 20 днів (частина друга ст. 35 КУзПБ);

3) у відмінних процесуальних заходах/діях, які має право та може застосувати суд під час здійснення кожного із названих проваджень, оскільки, зокрема вчинення таких процесуальних дій як призначення експертизи, виклик свідків, залучення до участі інших учасників у справі задля оцінки їх прав і обов`язків щодо предмета спору, врегулювання спору за участю судді, зупинення провадження у справі тощо допускається лише у справах позовного провадження, однак не під час вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство, що зумовлено, зокрема і визначеним законом строком здійснення кожного із відповідних проваджень.

У зв`язку з викладеним суд доходить висновку, що встановлення між сторонами спору про право у розумінні частини шостої ст. 39 КУзПБ відбувається як шляхом здійснення судом матеріально-правової оцінки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора до боржника (п.п. 8.6, 8.7), так і шляхом визначення судом належної процесуальної форми судочинства (з урахуванням строків, процесуальних заходів/дій), застосування якої потребує суд та вимагається за процесуальним законом для дослідження та оцінки обґрунтованості заявлених ініціюючим кредитором вимог до боржника як підстави для відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, якщо для дослідження та оцінки судом обґрунтованості таких вимог процесуальний закон вимагає та суд потребує тих процесуальних строків, заходів/дій та, відповідно, форми провадження, що відповідає виключно позовному провадженню, і без їх застосування суд позбавлений можливості дослідити, оцінити та встановити обґрунтованість заявлених ініціюючим кредитором вимог до боржника у справі, то є підстави для ствердження про існування між зазначеними учасниками спору про право у розумінні частини шостої ст. 39 ГПК України, що виключає можливість відкриття провадження у справі про банкрутство боржника за відповідною заявою кредитора.

У доповнення до наведеного суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 73, 74 ГПК України щодо порядку розподілу між сторонами тягаря доказування у господарському процесі, обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування простроченого непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство.

У цих висновках суд звертається до правової позиції, сформульованої судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 22.09.2021 р. у справі № 911/2043/20 з посиланням також на висновки Верховного Суду в постанові від 18.02.2021 р. у справі № 904/3251/20)".

Отже, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази та доводи учасників провадження, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, заявлені вимоги ґрунтуються на кредитному договорі № 4740, відповідно до умов якого боржнику було надано кредитні кошти у розмірі 90 000 євро зі строком повернення до 15.03.2012 року та зі сплатою 12 % річних за користування кредитом.

Разом із тим судом встановлено, що 29.01.2015 року між боржником та заявником було укладено договір про задоволення вимог заставодержателя, відповідно до якого сторони врегулювали свої правовідносини у позасудовому порядку шляхом добровільної передачі боржником у власність кредитора майна, що перебувало у заставі. Вказане майно було передане в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором на загальну ринкову вартість 3 458 886,62 грн.

Відповідно до пункту 4 зазначеного договору сторони погодили, що зобов`язання за кредитним договором вважаються виконаними у частині погашення заборгованості, а саме: 108 555,03 євро за тілом кредиту та 80 635,36 євро за простроченими процентами. Після передачі предмета застави розмір заборгованості за кредитним договором було зменшено до 405 872,97 євро, при цьому нараховані проценти були погашені.

У подальшому право вимоги за кредитним договором було відступлено від первісного кредитора до іншої фінансової установи, після чого 28.05.2019 р. між новим кредитором та боржником укладено договір про реструктуризацію боргу. Згідно з умовами зазначеного договору сторони погодили розмір заборгованості, який станом на дату укладення договору становив 12 808 535,67 грн., що в еквіваленті за курсом Національного банку України становило 431 991,08 євро.

Надалі право вимоги було повторно відступлено іншій юридичній особі.

При цьому боржник у поданих запереченнях зазначає, що ним виконано всі зобов`язання перед новим кредитором у повному обсязі, на підтвердження чого надано листування щодо повідомлення про відступлення права вимоги, плани реструктуризації заборгованості, а також акт звірки взаєморозрахунків.

Крім того, встановлений у договорі про реструктуризацію боргу розмір заборгованості свідчить про узгодження сторонами остаточного обсягу грошових зобов`язань, що додатково вказує на наявність між сторонами спору щодо фактичного розміру заборгованості та належності виконання зобов`язань.

Також боржник зазначає про свою платоспроможність та можливість виконання зобов`язань перед контрагентами без застосування процедури банкрутства.

Таким чином, проаналізувавши подані сторонами документи, пояснення учасників справи та встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку про наявність між сторонами неврегульованих правовідносин щодо обсягу та належності виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, які унеможливлюють безспірне встановлення розміру заборгованості та факту її існування на момент звернення заявника до суду.

Матеріали справи свідчать про неодноразову зміну кредитора шляхом відступлення права вимоги, укладення сторонами договору про задоволення вимог заставодержателя, а також договору про реструктуризацію заборгованості, що, у свою чергу, потребує дослідження правових наслідків кожного із зазначених правочинів, встановлення їх впливу на обсяг зобов`язань боржника, перевірки здійснених сторонами взаєморозрахунків та фактичного руху грошових коштів.

Крім того, подані боржником докази виконання зобов`язань, зокрема акти звірки взаєморозрахунків, листування сторін та документи щодо погодження умов реструктуризації боргу, свідчать про наявність заперечень боржника щодо заявленого розміру заборгованості та факту її непогашення. У свою чергу заявником такі доводи належним чином не спростовані, що свідчить про існування між сторонами розбіжностей стосовно істотних обставин спірних правовідносин.

За таких умов встановлення дійсного стану суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому обов`язку боржника потребує повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів, їх оцінки у сукупності, встановлення фактичних обставин виконання сторонами договірних зобов`язань та надання правової оцінки укладеним сторонами правочинам.

Разом із тим, вирішення зазначених питань виходить за межі розгляду питання про відкриття провадження у справі про банкрутство, оскільки потребує застосування процесуальних механізмів, притаманних виключно позовному провадженню, зокрема дослідження первинних бухгалтерських документів, платіжних документів, доказів взаєморозрахунків сторін та встановлення фактичних обставин виконання сторонами своїх зобов`язань.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що у даному випадку наявний спір про право матеріально-правового характеру, який підлягає вирішенню у позовному провадженні, а тому не може бути предметом розгляду при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, враховуючи наявність спору про право щодо заявлених вимог, суд доходить висновку про відмову у відкритті провадження за заявою Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" б/н від 12.11.2025 р. про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група".

Крім того, зважаючи на встановлені судом обставини щодо відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група", подані у межах відповідної заяви похідні вимоги не підлягають розгляду судом.

У зв`язку з цим заява арбітражного керуючого Нестеренка Олега Анатолійовича про участь у справі про банкрутство боржника, а також інші похідні вимоги заявника, викладені у резолютивній частині заяви про відкриття провадження про банкрутство, залишаються судом без розгляду.

Керуючись ст.ст. 3, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 2, 39 Кодексу України з процедур банкрутства, суд

ухвалив:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі № 911/3469/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" за заявою Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" б/н від 12.11.2025 р.

2. Заяву арбітражного керуючого Нестеренка Олега Анатолійовича про участь у даній справі про банкрутство залишити без розгляду.

3. Копію ухвали надіслати учасникам у справі.

Ухвала відповідно до частини четвертої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Дата підписання повного тексту ухвали 25.02.2026 р.

Суддя А.В. Лопатін