ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
"05" березня 2026 р. Справа №909/679/24
Судді Західного апеляційного господарського суду Міліціанова Р.В., викладена за результатом винесення Постанови від 05.03.2026 з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче торгівельне об`єднання "Український національний продукт" б/н від 20.11.2025 (вх. №01-05/3410/25 від 20.11.2025)
на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 11.11.2025 (Суддя Максимів Т.В., повний текст ухвали складено 19.11.2025)
у справі №909/679/24
за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче торгівельне об`єднання "Український національний продукт"
до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза"
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТзОВ "Виробниче торгівельне об`єднання "Український національний продукт" оскаржило таке в апеляційному порядку.
Скаржник просив скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 11.11.2025 року у справі №909/679/24, якою відмовлено у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ТОРГІВЕЛЬНЕ ОБ`ЄДНАННЯ "УКРАЇНСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ ПРОДУКТ", відсторонити арбітражного керуючого Ткаченка Дениса Володимировича від виконання обов`язків розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСТАНЗА", розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСТАНЗА" призначити арбітражного керуючого Глеваського Віталія Васильовича, вжити заходи до забезпечення вимог кредиторів до їх скасування:
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.11.2025 відкрито апеляційне провадження.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 у справі №909/679/24 ухвалено:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче торгівельне об`єднання "Український національний продукт" б/н від 20.11.2025 (вх. №01-05/3410/25 від 20.11.2025) задоволити частково.
2.1. Відсторонити арбітражного керуючого Ткаченка Дениса Володимировича від виконання обов`язків розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю КОСТАНЗА.
2.2. Розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю КОСТАНЗА призначити арбітражного керуючого Глеваського Віталія Васильовича.
2.3. Зобов`язати арбітражного керуючого Ткаченка Дениса Володимировича передати розпоряднику майна Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСТАНЗА" арбітражному керуючому Глеваському Віталію Васильовичу всі документи отримані від боржника та кредиторів, які заявили грошові вимоги у справі під час виконання повноважень розпорядника майна.
2.4. Зобов`язати розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСТАНЗА" Глеваського Віталія Васильовича забезпечити виконання повноважень розпорядника майна в порядку, визначеному Розділом ІІ Кодексу України з процедур банкрутства.
2.5. В решті оскаржуваної частини ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 11.11.2025 у справі №909/679/24 залишити без змін.
Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України, при ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Судді не мають права розголошувати міркування, що були висловлені при обговоренні під час ухвалення судового рішення.
Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку (ч. 3 ст. 34 ГПК України).
Висловлюю не згоду з ухваленим рішенням в частині задоволених вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче торгівельне об`єднання "Український національний продукт" б/н від 20.11.2025 (вх. №01-05/3410/25 від 20.11.2025), що стало наслідком часткового скасування Ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 11.11.2025 у справі №909/679/24, з наступних підстав.
1. Провадження у справі про банкрутство ТОВ Констанза перебуває на стадії розпорядження майном понад визначений КУзПБ граничний строк.
Тому, процесуальна поведінка учасників провадження, а також судові рішення повинні сприяти дотриманню принципу юридичної визначеності та розумних строків провадження у справі про банкрутство.
Вважаю, що неодноразове відсторонення арбітражних керуючих не сприяє дотриманню відповідних принципів.
Відсторонення арбітражного керуючого є не правом та не привілеєм кредитора (ініціюючого кредитора), може мати достатні підстави виключно у випадку належного обґрунтування допустимими засобами доказування обставин невиконання, неналежного виконання обов`язків, порушення розпорядником майна вимог законодавства.
Крім того, виключно істотні порушення норм КУзПБ можуть бути підставою для задоволення судом скарги кредитора про відсторонення розпорядника майна.
Процедурні, формальні, не істотні (такі, що не мали визначального впливу на забезпечення інтересів кредиторів та/або боржника) недоліки під час виконання арбітражним керуючим повноважень розпорядника майна не можуть слугувати передумовою для задоволення судом скарг на його дії, бездіяльність.
Крім того, арбітражний керуючий не може нести відповідальність за не дотримання строків вчинення дій, котрі прямо не визначені КУзПБ або відсторонюватись від виконання повноважень за невиконання обов`язків, які безпосередньо не передбачені нормами законодавства про банкрутство та не порушують критеріїв добросовісності, розсудливості, мети, з якою ці права та обов`язки надано (покладено) (ч. 3 ст. 12 КУзПБ).
2. Відповідно до матеріалів справи Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 13.08.2024 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСТАНЗА"; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Постоленка Володимира Олексійовича.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 08.10.2024 судом задоволено клопотання ТОВ "Виробниче торгівельне об`єднання "Український національний продукт" про відсторонення розпорядника майна арбітражного керуючого Постоленка В.О., у справі №909/679/24 (вх.№8567/24 від 01.10.2024); призначено розпорядником майна ТОВ "КОСТАНЗА" арбітражного керуючого Холостого Олександра Івановича; припинено повноваження керівника та виконавчих органів управління боржника ТОВ"КОСТАНЗА"; виконання обов`язків керівника ТОВ "КОСТАНЗА" тимчасово покласти на розпорядника майна до призначення в порядку, визначеному законодавством та установчими документами, нового керівника боржника та виконавчих органів управління боржника.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 21.10.2024 припинено достроково повноваження розпорядника майна та відсторонено арбітражного керуючого Холостого Олександра Івановича від виконання повноважень розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСТАНЗА"; призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Глеваського Віталія Васильовича.
Виконання обов`язків керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСТАНЗА" тимчасово покладено на розпорядника майна Глеваського Віталія Васильовича до призначення в порядку, визначеному законодавством та установчими документами, нового керівника боржника та виконавчих органів управління боржника.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 18.03.2026 задоволено заяву арбітражного керуючого Глеваського Віталія Васильовича про дострокове припинення повноважень розпорядника майна (вх.№4409/25 від 18.03.2025) та клопотання ТОВ "Виробниче торгівельне об`єднання "Український національний продукт" про відсторонення розпорядника майна.
Призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСТАНЗА" арбітражного керуючого Ткаченка Дениса Володимировича.
Таким чином, розпорядник майна у даній справі змінювався з різних правових підстав зі спливом:
- через п`ять місяців.
Скаржник вказав, що розпорядник майна:
1) не провів аналізу фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника, а отже і невиконанням вимоги щодо встановлення за результатами його проведення наявності або відсутності ознак можливості ТОВ "Костанза" доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності;
2) не здійснив розкриття кредиторам та не надав суду інформації щодо фінансового стану боржника;
3) не надав суду та кредиторам матеріалів проведеної Боржником ТОВ "Костанза" інвентаризації майна боржника, про яку лише як таку згадував ОСОБА_1 , а також не визначена вартість цього майна;
4) не забезпечив проведення аудиту чи будь-якої іншої перевірки діяльності боржника, з метою з`ясування причин виникнення кредиторської заборгованості на рівні більш ніж 3 млрд. грн.
5) не провів аналізу щодо можливих підстав солідарної відповідальності керівника та субсидіарної відповідальності власників Боржника для захисту вимог Кредиторів;
6) не проаналізував фінансову можливість Товариства щодо погашення отриманих кредитів, та, відповідно, необхідність залучення кредитних коштів на купівлю критично важливого підприємства без обґрунтованої фінансової аналітики та достатніх коштів, а також не встановлена мета та цілі забезпечення гарантією цих отриманих кредитних коштів саме іноземною юридичною особою;
7) проігнорував при розгляді 20.05.2025 на протокольному засіданні керівника та розпорядника майна Боржника кредиторських вимог Karpaty Chemical B.V. та їх визнання, вимог ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема: недотримання вимоги звернення за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство (Karpaty Chemical B.V., зокрема, звернулося як за вимогами, що виникли як до так і після дня відкриття провадження у справі про банкрутство, в порушення ч.1 ст. 45 КзПБ); відповідно до повідомлення від 23.05.2025 розпорядник майна визнав кредиторські вимоги Chemical B.V. не дослідивши пов`язаність чи не пов`язаність кредитора з резидентами рф та/або пов`язаними з ними особами.
Зазначив, що невиконання розпорядником майна вказаних вимог свідчить про його бездіяльність, що порушує чинне законодавство України та не відповідає завданню покладеному на нього судом, що є неприпустимим та таким, що порушує права кредиторів та нівелює статус арбітражного керуючого.
4. Не погоджуюсь із частковим задоволенням судом апеляційної інстанції відповідної скарги, оскільки на підставі вимог ст. ст. 73-80 ГПК України саме на скаржника покладено обов`язок доведення належними та допустимими засобами доказування визначених підстав для задоволення поданої скарги та відсторонення розпорядника майна.
Однак, до скарги від 14.10.2025 та уточненої скарги від 07.11.2025 не долучено достатніх доказів, які підтверджували б обставини протиправності дій арбітражного керуючого, зокрема, яке саме майно не збережено або відчуження боржником, зменшення яких саме активів та фінансових показників діяльності боржника не було предметом аналізу зі сторони розпорядника майна.
Усне повідомлення окремих обставин на стадії апеляційного провадження не могло стати підставою для задоволення скарги, оскільки виходить за межі предмету судового розгляду (ст. 14 ГПК України) та меж апеляційного провадження (ст. 269 ГПК України).
Тобто, суд апеляційної інстанції був обмежений предметом та доводами поданої скарги від 14.10.2025 та її уточненої редакції від 07.11.2025, а також встановлених судом першої інстанції обставин на основі долучених до скарги доказів.
Тому, висловлюю незгоду з межами апеляційного провадження та врахуванням позиції скаржника, котра не відповідала підставам поданої скарги й обсягу долучених доказів.
Ініціюючий кредитор, подавши скаргу 14.10.2025, звертав увагу на не вчинення розпорядником майна окремих дій, однак не оскаржував неналежне їх здійснення по суті долучених до справи документів щодо проведеної інвентаризації та аналізу фінансового стану.
Тому, оцінка наданих арбітражним керуючим 29.10.2025 документів могла стати предметом іншої скарги кредитора, однак не повинна була вплинути на результат апеляційного провадження.
Питання про відсторонення розпорядника майна вирішувалось виключно на підставі скарги ініціюючого кредитора, а не за ініціативою суду (абз. 2 ч. 4 ст. 28 КУзПБ), тому суд апеляційної інстанції мав обмежені повноваження щодо судового розсуду.
4. Підстави поданої скарги суперечать положенням КУзПБ України.
1) Визначений КУзПБ та нормами законодавства строк проведення розпорядником майна аналізу фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника, наявності або відсутності ознак доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності не настав.
Положеннями КУзПБ такий строк не визначений та обмежений строком тривалості процедури розпорядження майном, оскільки віднесений до загальних обов`язків розпорядника майна (ч. 3 ст. 44 КУзПБ).
Однак, Державний орган з питань банкрутства: встановлює порядок проведення аналізу фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства і організовує проведення такого аналізу при відкритті провадження у справах про банкрутство державних підприємств і господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі (ч. 1 ст. 3 КУзПБ).
Наказом Міністерства юстиції від 10.09.2020 року № 3105/5 затверджено Порядок проведення аналізу фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства.
В силу п. 1 Порядку, арбітражний керуючий, призначений судом розпорядником майна, проводить Аналіз до проведення перших зборів кредиторів та подає результати Аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію.
Оскільки, у справі №909/679/24 не затверджено реєстр вимог кредиторів, не визначено дату проведення перших зборів кредиторів, що не може ставитись у провину розпоряднику майна, то вимоги скарги у цій частині вимог не відповідали нормам законодавства.
2) Розкриття кредиторам інформації щодо фінансового стану боржника має здійснюватися за ініціативою та клопотанням таких кредиторів.
Однак, до скарги не долучено заяв ініціюючого кредитора до розпорядника майна з вимогами про розкриття такої інформації, тому доводи скарги були безпідставними та необґрунтованими.
3) Станом на момент подачі скарги 14.10.2025 матеріали справи дійсно не містили матеріалів проведеної арбітражним керуючим Ткаченком Д.В. інвентаризації майна боржника.
Однак, 29.10.2025, до моменту надходження уточненої скарги, яка і стала предметом судового розгляду, розпорядником майна усунуто відповідний недолік у своїй діяльності, долучивши відомості про проведення інвентаризації (лист № 01-34/02-120/653 від 29.10.2025).
Згідно ч. 8 ст. 39 КУзПБ, строк проведення розпорядником майна інвентаризації майна боржника, який не може перевищувати двох місяців, а в разі значного обсягу майна - трьох місяців після дати проведення підготовчого засідання суду.
Інвентаризацію завершено 15.06.2025, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 39 КУзПБ, з огляду на призначення Ткаченка Д.В. розпорядником майна 18.03.2025.
За відсутності комітету кредиторів та враховуючи не затвердження судом реєстру вимог кредиторів, несвоєчасне надання до суду відомостей щодо проведеної інвентаризації не можуть бути єдиною підставою відсторонення арбітражного керуючого.
Положеннями ст. 44 КУзПБ передбачено обов`язок розпорядника майна надавати звіт про свою діяльність:
- господарському суду та
- комітету кредиторів, а також здійснювати розкриття кредиторам інформації щодо фінансового стану боржника та ходу провадження у справі.
Тобто, відповідною нормою не передбачено обов`язку щодо звітування розпорядника майна перед кожним окремим кредитором.
Тому, відсторонення розпорядника майна від виконання повноважень за невиконання тих обов`язків, які чітко не визначені законодавством, суперечить КУзПБ.
4) Мотиви суду першої інстанції щодо оцінки доводів скарги про не проведення розпорядником майна аудиту діяльності боржника заслуговували на увагу, так як відсутність аудиторського висновку не перешкоджає провадженню у справі про банкрутство.
Підстави та причини виникнення кредиторської заборгованості боржника з`ясовуються та встановлюються в попередньому засіданні суду, на якому розглядаються всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 КУзПБ, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.
5) Доводи скарги в частині не проведення на стадії розпорядження майном аналізу підстав для покладення солідарної та субсидіарної відповідальності не відповідають правовим висновкам Верховного Суду.
Солідарна відповідальність керівника боржника за несвоєчасне звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство має деліктну природу, а її розмір не може визначатися формально за сумою всіх вимог кредиторів, внесених до реєстру.
Розмір такої відповідальності має відповідати реальному обсягу шкоди, завданої кредиторам, тобто сумі непогашених вимог після завершення ліквідаційної процедури, а звернення з відповідною заявою до завершення реалізації активів боржника є передчасним (Постанова КГС ВС від 07.10.2025 у справі №902/1302/22).
6) Доводи скарги стосовно безпідставності залучення кредитних коштів, забезпечення гарантією іноземної юридичної особи можуть бути предметом розгляду за заявою кредитора про визнання недійсним правочинів боржника, в порядку застосування ст. 42 КУзПБ.
7) До повноважень розпорядника майна віднесено визнання або не визнання кредиторських вимог, направлення повідомлення до суду за результатом розгляду конкурсних кредиторських вимог, ведення реєстру вимог кредиторів (ч. 5 ст. 45 КУзПБ).
Однак, відсторонення арбітражного керуючого залежно від результатів розгляду таких вимог обмежує свободу його незалежної професійної діяльності (ч. 1 ст. 10 КУзПБ).
Порядок набуття кредитором (окрім кредитора, за заявою якого відкрито провадження у справі про банкрутство) статусу учасника провадження у справі про банкрутство визначається ст. 45 КУзПБ.
Набуття статусу кредитора законодавець пов`язує з наявністю у особи грошових вимог до боржника, поданих у встановленому законом порядку. А набуття такого статусу остаточно формалізується ухвалою суду про визнання вимог кредитора.
Порядок набуття конкурсним кредитором статусу учасника провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) є чітким, зрозумілим та однозначним, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування (Постанова КГС ВС від 25 вересня 2025 року у cправі № 908/2870/24).
Отже, результат розгляду розпорядником майна заявлених кредиторських вимог Karpaty Chemical B.V. не є остаточним та не має значення для набуття кредитором статусу сторони справи про банкрутство, оскільки вирішення таких питань віднесено до виключних повноважень суду.
Підсумовуючи зауважую, що подана скарга містила заперечення проти усіх можливих дій, котрі могли бути вчинені розпорядником майна, не містила достатнього обґрунтування та належних доказів істотних порушень, тому не погоджуюсь з винесенням рішенням (постановою) про її часткове задоволення.
6. Також висловлюю не згоду із розширювальним тлумаченням та застосуванням положень ч. 1 ст. 28, п. 2 ч. 3 ст. 28, п. 2-1 Прикінцевих та Перехідних положень КУзПБ.
6.1. Розпорядником майна, керуючим реструктуризацією, керуючим санацією, ліквідатором, керуючим реалізацією не можуть бути призначені арбітражні керуючі, а призначені арбітражні керуючі підлягають відстороненню: які здійснювали раніше управління цим боржником - юридичною особою, крім випадків, коли з дня відсторонення від управління зазначеним боржником минуло не менше трьох років (п. 2 ч. 3 ст. 28 КУзПБ).
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 21.10.2024 припинено достроково повноваження розпорядника майна та відсторонено арбітражного керуючого Холостого Олександра Івановича від виконання повноважень розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСТАНЗА"; призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Глеваського Віталія Васильовича. Виконання обов`язків керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСТАНЗА" тимчасово покладено на розпорядника майна Глеваського Віталія Васильовича.
Тому, повторне призначення Глеваського В.В. розпорядником майна у даній справі підпадає під імперативну заборону п. 2 ч. 3 ст. 28 КУзПБ.
Питання щодо тимчасового здійснення арбітражним керуючим Глеваським В.В. управління боржником не оспорювалось та визнано представником ініціюючого кредитора.
Норма п. 2 ч. 3 ст. 28 КУзПБ є імперативною, чіткою та не містить виключень залежно від здійснення особою управління боржником до відкриття провадження у справі про банкрутство.
Також її застосування не залежить від нетривалого здійснення функцій управління, достатньо самого юридичного факту вступу особи у повноваження управителя (керівника), що мало місце з дати набрання чинності ухвали суду від 21.10.2024.
Єдиним виключенням її застосування є темпоральний критерій - сплив трьох років з дня відсторонення особи від управління зазначеним боржником.
Такий строк станом на 05.03.2026 не сплинув.
Тому, не погоджуюсь із тлумаченням цієї норми судом апеляційної інстанції та визначенням можливості її застосування лише щодо осіб, котрі здійснювали управління боржником до відкриття провадження справи про банкрутство.
Відповідний підхід є способом самостійного обмежувального застосування норми законодавства, що не входить в компетенцію суду, а також не містить посилань на правовий висновок Верховного Суду.
Запровадження відповідного застосування п. 2 ч. 3 ст. 28 КУзПБ дозволятиме будь якому керівнику юридичної особи, якого призначено та звільнено з посади після відкриття провадження у справі про банкрутство, набути статусу арбітражного керуючого та отримати право бути призначеним судом на посади розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатором, адміністратором превентивної реструктуризації.
Встановлюючи підходи до вибору кандидатури розпорядника майна суд має бути готовий застосовувати однаковий підхід у інших подібних випадках, дотримуючись принципу належного врядування та правової визначеності.
Відсторонення та призначення розпорядника майна є процесуальною дією суду, тому норми КУзПБ слід застосовувати у таких випадках з урахуванням їх процесуальної правової природи, яка передбачає застосування процесуального закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії (ч. 3 ст. 3 ГПК України).
Відповідно, обмеження щодо призначення розпорядником майна повинні діяти станом на момент постановляння відповідного рішення, а не лише до відкриття провадження у справі про банкрутство.
Отже, на мою думку, призначення ОСОБА_2 розпорядником майна ТОВ Констанса підпадало під імперативну заборону п. 2 ч. 3 ст. 28 КУзПБ.
6.2. Додатковою висловлюю не згоду із призначенням розпорядника майна на підставі заяви ініціюючого кредитора після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Положення п. 2-1 Прикінцевих та Перехідних положень КУзПБ надають ініціюючому кредитору право самостійно визначити кандидатуру розпорядника майна виключно на стадії відкриття провадження у справі про банкрутство.
Дана норма не надає повноважень ініціюючому кредитору неодноразово надавати суду кандидатуру розпорядника майна у випадку його відсторонення.
Після відкриття провадження питання призначення розпорядника майна врегульовано ч. 1 ст. 28 КУзПБ.
Так, арбітражний керуючий для виконання повноважень розпорядника майна у разі відсторонення призначається господарським судом за клопотанням комітету кредиторів (у справі про банкрутство юридичної особи) чи зборів кредиторів (у справі про неплатоспроможність фізичної особи).
Тобто, ініціюючий кредитор після відкриття провадження у справі про банкрутство юридичної особи не у повноважений надавати кандидатуру розпорядника майна.
За відсутності створеного комітету кредиторів у даній справі до застосуванню підлягав абзац перший частини першої статті 28 КУзПБ.
Кандидатура арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією визначається судом шляхом автоматизованого відбору із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з числа арбітражних керуючих, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, за принципом випадкового вибору.
Відповідна норма містить загальне правило визначення кандидатури арбітражного керуючого, яке повинно застосовуватись у всіх випадках, якщо інший порядок прямо не передбачений іншими нормами КУзПБ.
Призначення у даній справі розпорядника майна без застосування автоматизованого відбору за клопотання ініціюючого кредитора наділило останнього не властивими повноваженнями та виходить за межі буквального, текстуального визначення п. 2-1 Прикінцевих та Перехідних положень КУзПБ.
6.3. Суд апеляційної інстанції не наділений правом розширювального тлумачення та застосування норм законодавства.
Право на справедливий судовий розгляд повинно тлумачитися у контексті Преамбули Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права частиною спільної спадщини Договірних держав. Наразі одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, гарантує певну стабільність правових ситуацій та сприяє довірі суспільства до судів. З іншого боку, постійне ухвалення суперечливих судових рішень може призвести до виникнення стану юридичної невизначеності.
Велика Палата Верховного Суду по-новому розтлумачила чіткий і однозначний однорічний строк, встановлений Верховною Радою України для вчинення виконавчих написів нотаріусами на документі, якщо сторонами провадження були юридичні особи, у спосіб, що суперечив самому положенню, і зробила це без будь-якої вагомої причини та без урахування впливу зміни тлумачення на юридичну визначеність. Наведених міркувань достатньо для висновку Суду, що нове тлумачення однозначних положень Закону України Про нотаріат зробило результат провадження непередбачуваним і суперечило принципу юридичної визначеності. Отже, було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції.
На мою думку, застосування апеляційним судом п. 2 ч. 3 ст. 28 КУзПБ виключно до осіб, які здійснювали управління боржником до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також п. 2-1 Прикінцевих та Перехідних положень КУзПБ після відкриття такого провадження та не застосування ч.1 ст. 28 КУзПБ є відступом від чіткого змісту відповідних норм законодавства, що не узгоджується із практикою ЄСПЛ та принципом юридичної визначеності.
Підсумовуючи акцентую увагу на не згоді з наявністю достатніх підстав для часткового задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче торгівельне об`єднання "Український національний продукт", а також із застосованою процедурою призначення арбітражного керуючого.
Тому, на мою думку, у задоволенні апеляційної скарги слід було відмовити повністю, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без зміг.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 ГПК України, про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні.
Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Окрему думку складено та підписано 13.03.2026.
Суддя Міліціанов Р.В.