ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 910/3831/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 (колегія суддів: Ходаківська І. П. - головуюча, Демидова А. М., Владимиренко С. В.) та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 (суддя Карабань Я. А.)

за скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченка Костянтина Павловича у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськгаз Збут"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про стягнення 3 570 893,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обставин, що передували зверненню зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганськгаз Збут" (далі - ТОВ "Луганськгаз Збут") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз") про стягнення грошових коштів у розмірі 3 570 893,00 грн, з яких: 2 357 423,49 грн - інфляційні втрати, 1 213 469,51 грн - три проценти річних.

1.2. Рішенням господарського суду міста Києва від 20.09.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2023 № 910/3831/22, позов ТОВ "Луганськгаз Збут" задоволено, стягнуто з АТ "Укртрансгаз" на користь ТОВ "Луганськгаз Збут" 2 357 423,49 грн інфляційних втрат, 1 213 469,51 грн три проценти річних та 53 563,39 грн судового збору. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2023 у справі № 910/3831/22 залишено без змін.

1.3. 25.04.2024 на виконання вказаних судових рішень видано відповідні накази. Накази були пред`явлені стягувачем для виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Мельниченку К. П. (далі - приватний виконавець), який виніс постанови про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5.

1.4. 17.05.2024 та 20.05.2024 у зазначених виконавчих провадженнях приватний виконавець виніс постанови про стягнення з боржника основної винагороди та витрат на проведення виконавчих дій.

1.5. 20.05.2024 та 21.05.2024 приватний виконавець виніс постанови про закінчення виконавчих проваджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, НОМЕР_6 у зв`язку з фактичним виконанням згідно з виконавчими документами.

1.6. У листі-відповіді від 27.05.2024 № НОМЕР_5 на вимогу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діани Петрівни, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельниченко К. П. повідомив, що всі грошові кошти, стягнуті у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5, були перераховані 20 і 21 травня 2024 року на банківський рахунок ТОВ "Луганськ Збут" НОМЕР_1 в АТ "УКРГАЗБАНК".

2. Короткий зміст скарги на дії та рішення приватного виконавця

2.1. 27.05.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга АТ "Укртрансгаз" на дії та рішення приватного виконавця, в якій АТ "Укртрансгаз" просило суд:

1) визнати дії приватного виконавця, пов`язані з прийняттям до виконання виконавчих документів у справі № 910/3831/22 та винесенням постанов про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, неправомірними;

2) визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця:

- про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 17.05.2024;

- про стягнення з боржника основної винагороди від 17.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_2);

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 17.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_2);

- про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5 від 20.05.2024;

- про стягнення з боржника основної винагороди від 20.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_5);

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_5);

- про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 від 20.05.2024;

- про стягнення з боржника основної винагороди від 20.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_4);

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_4);

- про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 20.05.2024;

- про стягнення з боржника основної винагороди від 20.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_3);

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_3);

3) зобов`язати приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право АТ "Укртрансгаз") шляхом повернення товариству стягнутих у примусовому порядку грошових коштів у межах виконавчих проваджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5 (з урахуванням стягнутих сум винагороди та витрат на проведення виконавчих дій, стягнутих у цих виконавчих провадженнях) в сумі 4 154 178, 03 грн.

2.2. Скарга АТ "Укртрансгаз" обґрунтована тим, що приватний виконавець, приймаючи виконавчі документи до виконання, не перевірив місце реєстрації стягувача, який на момент відкриття виконавчого провадження був зареєстрований за адресою: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Гагаріна, будинок 87, кім. 307, що знаходиться на тимчасово окупованій російською федерацією території України. На думку АТ "Укртрансгаз", приватний виконавець порушив статті 1, 2 Закону України "Про виконавче провадження", статтю 2 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", тому наявні підстави для скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_2 від 17.05.2024, № НОМЕР_3 від 20.05.2024, № НОМЕР_4 від 20.05.2024, № НОМЕР_5 від 20.05.2024 та похідних від них постанов про стягнення основної винагороди й витрат на проведення виконавчих дій, визнання оскаржуваних дій приватного виконавця неправомірними.

3. Короткий зміст судових рішень

3.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2024, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 у справі № 910/3831/22:

- закрито провадження з розгляду скарги АТ "Укртрансгаз" у частині вимог про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця: про стягнення з боржника основної винагороди від 17.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_2); про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 17.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_2); про стягнення з боржника основної винагороди від 20.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_5); про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_5); про стягнення з боржника основної винагороди від 20.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_4); про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_4); про стягнення з боржника основної винагороди від 20.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_3); про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.05.2024 (виконавче провадження НОМЕР_7);

- закрито провадження з розгляду скарги АТ "Укртрансгаз" у частині зобов`язання приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право АТ "Укртрансгаз") шляхом повернення товариству стягнутих у примусовому порядку в межах виконавчих проваджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5 сум винагороди та витрат на проведення виконавчих дій;

- у задоволенні іншої частини скарги АТ "Укртрансгаз" відмовлено.

3.2. Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі з розгляду скарги АТ "Укртрансгаз" у частині вимоги про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця щодо стягнення з боржника основної винагороди та витрат на проведення виконавчих дій у межах виконавчих проваджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5 та повернення стягнутих у примусовому порядку коштів, зазначив, що положення Господарського процесуального кодексу України не поширюють юрисдикцію господарських судів, зокрема, на вирішення усіх питань щодо оцінки правомірності винесення постанов про нарахування виконавчого збору, стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнення витрат виконавчого провадження, які є окремими виконавчими документами. Господарський суд виходив із того, що рішення, дії посадових осіб органів державної виконавчої служби підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що такі вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відмовляючи в задоволенні скарги АТ "Укртрансгаз" у частині визнання дій приватного виконавця, пов`язаних із прийняттям до виконання виконавчих документів та винесенням постанов про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, НОМЕР_6 неправомірними, визнання протиправними та скасування постанов про відкриття вказаних виконавчих проваджень і в частині зобов`язання приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право скаржника) шляхом повернення товариству стягнутих у примусовому порядку грошових коштів у межах цих виконавчих проваджень, суд першої інстанції зазначив, що Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" не вирішує процедурних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень на відповідних територіях, та не забороняє прийняття приватними / державними виконавцями виконавчих документів до виконання.

Суд першої інстанції також зауважив, що Закон України "Про виконавче провадження" також не містить заборони щодо прийняття приватними / державними виконавцями до виконання виконавчих документів, стягувачами за якими є юридичні особи, що зареєстровані на тимчасово окупованій території. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що у приватного виконавця відсутні грошові кошти, які були стягнуті з боржника (АТ "Укртрансгаз"), і це свідчить про неможливість їх повернення АТ "Укртрансгаз".

3.3. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, зазначив, що на момент винесення приватним виконавцем постанов про відкриття виконавчих проваджень та на момент перерахування стягнутих коштів юридичною адресою ТОВ "Луганськгаз Збут" була: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Гагаріна, будинок 87, офіс 307. Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією" датою окупації Сєвєродонецької міської територіальної громади є 25.06.2022. Суд апеляційної інстанції виснував, що територія Сєвєродонецької міської територіальної громади визнана тимчасово окупованою в умовах воєнного стану, тому положення статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" можуть бути поширені на такі території з урахуванням частини 1 цієї статті, а саме: за рішенням Кабінету Міністрів України. Водночас апеляційний господарський суд установив, що відповідне рішення Кабінетом Міністрів України не приймалося.

Відтак суд апеляційної інстанції зазначив, що в цьому випадку положення статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (у тому числі щодо нікчемності правочинів та щодо заборони переказу коштів між тимчасово окупованою територією та іншою територією України) не поширюються на суб`єктів господарювання, місцезнаходженням яких є тимчасово окупована територія, передбачена пунктом 3 частини 1 статті 3 цього Закону, до прийняття відповідного рішення Кабінетом Міністрів України. Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що приватний виконавець при виконанні судових рішень у цій справі не допустив порушення норм Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". За таких обставин суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги у частині визнання неправомірними дій приватного виконавця, пов`язаних із прийняттям до виконання виконавчих документів та винесенням постанов про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, визнання протиправними та скасування постанов про відкриття вказаних виконавчих проваджень і в частині зобов`язання приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право скаржника) шляхом повернення товариству стягнутих у примусовому порядку грошових коштів у межах цих виконавчих проваджень.

Апеляційний господарський суд також зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження з розгляду скарги щодо вимог АТ "Укртрансгаз" про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця щодо стягнення з боржника основної винагороди та витрат на проведення виконавчих дій у межах виконавчих проваджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5 та повернення стягнутих у примусовому порядку сум винагороди та витрат на проведення виконавчих дій, оскільки такі вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

4. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

4.1. АТ "Укртрансгаз", не погодившись із ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 у справі № 910/3831/22, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким скаргу АТ "Укртрансгаз" на рішення та дії приватного виконавця задовольнити.

4.2. АТ "Укртрансгаз", обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Скаржник також зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема, статей 7, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України. На думку скаржника, суди попередніх інстанцій при прийнятті судових рішень надали пріоритет доводам ТОВ "Луганськгаз Збут" (стягувача), проте не надали правової оцінки доводам та доказам АТ "Укртрансгаз" (боржника).

4.3. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Луганськгаз Збут" просить касаційну скаргу АТ "Укртрансгаз" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 у справі № 910/3831/22 залишити без змін.

5. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

5.1. Ухвалою Верховного Суду від 10.03.2025 у справі № 910/3831/22 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Укртрансгаз" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 у справі № 910/3831/22, вирішено здійснити перегляд оскаржуваних судових рішень у письмовому провадженні.

5.2. Ухвалою Верховного Суду від 08.04.2025 у справі № 910/3831/22 зупинено касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Укртрансгаз" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 у справі № 910/3831/22 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 908/1162/23 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.

5.3. Ухвалою Верховного Суду від 17.10.2025 у справі № 910/3831/22 поновлено касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Укртрансгаз" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 у справі № 910/3831/22.

5.4. Ухвалою Верховного Суду від 11.11.2025 у справі № 910/3831/22 зупинено касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Укртрансгаз" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 у справі № 910/3831/22 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.

5.5. Ухвалою Верховного Суду від 20.02.2026 у справі № 910/3831/22 поновлено касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Укртрансгаз" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 у справі № 910/3831/22.

5.6. З урахуванням зупинення касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Укртрансгаз" ця справа розглядається у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання усіх процесуальних дій і розгляду касаційної скарги.

5.7. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.8. Предметом касаційного перегляду є постанова суду апеляційної інстанції та ухвала місцевого господарського суду, ухвалені за результатами розгляду скарги АТ "Укртрансгаз" на дії та рішення приватного виконавця.

Скарга АТ "Укртрансгаз" обґрунтована тим, що приватний виконавець, приймаючи виконавчі документи до виконання, не перевірив місце реєстрації стягувача. Як зазначало АТ "Укртрансгаз", на момент винесення приватним виконавцем постанов про відкриття виконавчих проводжень та на момент перерахування грошових коштів стягувач був зареєстрований за адресою: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Гагаріна, будинок 87, кім. 307, що знаходиться на тимчасово окупованій російською федерацією території України. На думку АТ "Укртрансгаз", приватний виконавець порушив статті 1, 2 Закону України "Про виконавче провадження", статтю 2 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", частину 6 статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", оскільки переказ коштів між тимчасово окупованою територією та іншою територією України заборонений. Тому, як зазначав скаржник, наявні підстави для скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_2 від 17.05.2024, № НОМЕР_3 від 20.05.2024, № НОМЕР_4 від 20.05.2024, № НОМЕР_5 від 20.05.2024 та похідних від них постанов про стягнення основної винагороди й витрат на проведення виконавчих дій, визнання оскаржуваних дій приватного виконавця неправомірними.

5.9. Суд першої інстанції за результатами розгляду скарги АТ "Укртрансгаз" на дії та рішення приватного виконавця:

- закрив провадження з розгляду скарги АТ "Укртрансгаз" у частині вимог про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченка К. П.: про стягнення з боржника основної винагороди від 17.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_2); про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 17.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_2); про стягнення з боржника основної винагороди від 20.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_5); про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_5); про стягнення з боржника основної винагороди від 20.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_4); про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_4); про стягнення з боржника основної винагороди від 20.05.2024 (виконавче провадження № НОМЕР_3); про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.05.2024 (виконавче провадження НОМЕР_7);

- закрив провадження з розгляду скарги АТ "Укртрансгаз" у частині зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченка К. П. усунути порушення (поновити порушене право АТ "Укртрансгаз") шляхом повернення товариству стягнутих у примусовому порядку в межах виконавчих проваджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5 сум винагороди та витрат на проведення виконавчих дій;

- у задоволенні іншої частини скарги АТ "Укртрансгаз" відмовив.

Відмовляючи у задоволенні скарги АТ "Укртрансгаз", суд першої інстанції виходив із того, що Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" не вирішує процедурних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень на відповідних територіях, як і не забороняє прийняття приватними / державними виконавцями виконавчих документів до виконання. Суд також зазначив, що Закон України "Про виконавче провадження" також не містить заборони щодо прийняття приватними / державними виконавцями виконавчих документів до виконання, стягувачами за якими є юридичні особи, що зареєстровані на тимчасово окупованій території.

5.10. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу місцевого господарського суду, зазначив, що територія Сєвєродонецької міської територіальної громади визнана тимчасово окупованою в умовах воєнного стану, тому положення статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" можуть бути поширені на такі території з урахуванням частини 1 цієї статті, а саме: за рішенням Кабінету Міністрів України. При цьому суд апеляційної інстанції встановив, що відповідне рішення Кабінетом Міністрів України не приймалось.

5.11. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, АТ "Укртрансгаз" звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.

АТ "Укртрансгаз", обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень статті 1, 2 Закону України "Про виконавче провадження", статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", а також зазначає про недотримання судами вимог статей 73- 79, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі усіх доказів у їх сукупності, керуючись законом, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Тому Верховний Суд здійснює перегляд судових рішень у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

5.12. Розглянувши доводи скаржника, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Аналогічна норма закріплена в частині 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України.

5.13. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного суду від 25.04.2012 №11-рп/2012).

5.14. Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус врегульовані Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (тут і далі - в редакції, чинній на момент прийняття приватним виконавцем оскаржуваних постанов).

5.15. Відповідно до статті 1 цього Закону примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

5.16. Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання (стаття 2 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

5.17. Відповідно до статті 37 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом.

5.18. Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

5.19. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження" (тут і далі - в редакції, чинній на момент прийняття приватним виконавцем оскаржуваних постанов)).

5.20. Відповідно до статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Аналогічні принципи діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців визначені в статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

5.21. Згідно із частиною 3 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання:

1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця;

2) в інших випадках, передбачених законом.

При поверненні виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною 3 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", приватний виконавець зобов`язаний письмово зазначити підстави повернення, право стягувача оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

5.22. Згідно із частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, приватні виконавці під час здійснення виконавчого провадження зобов`язані дотримуватися засад виконавчого провадження, визначених чинним законодавством.

5.23. Колегія суддів зазначає, що у справі, яка розглядається, суди встановили, що місцезнаходженням стягувача є: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Гагаріна, будинок 87, офіс 307. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, місто Сєвєродонецьк є тимчасово окупованою територією з 25.06.2022.

5.24. Особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території визначені статтею 13 цього Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", який був прийнятий Верховною Радою 06.05.2014.

Цей Закон має на меті визначити особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях України.

5.25. За змістом частини 2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

5.26. Особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території передбачені статтею 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Зокрема, здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України (частина 2 статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України").

5.27. Згідно із частиною 3 статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" під час режиму тимчасової окупації платіжний режим діє з урахуванням того, що система електронних платежів Національного банку України та внутрішньодержавні платіжні системи, платіжними організаціями яких є резиденти України, не застосовуються на тимчасово окупованій території.

На тимчасово окуповану територію поширюються норми Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" з урахуванням того, що електронні платіжні засоби, емітовані на тимчасово окупованій території, у тому числі мобільні платіжні інструменти, не можуть використовуватися на іншій території України з метою ініціювання переказу коштів.

5.28. Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" переказ коштів між тимчасово окупованою територією та іншою територією України забороняється.

Отже, Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" встановлені обмеження, які стосуються, зокрема, розрахунків, та обмеження щодо переказу коштів на користь суб`єктів господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія.

5.29. Оскільки касаційне провадження зупинялося до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 908/1162/23 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, то відповідно до вимог частини 4 статті 300 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд враховує висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені в постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23, щодо можливості поширення положень статей 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на території, тимчасово окуповані, починаючи з 24.02.2022, за обставин відсутності окремого рішення Кабінету Міністрів України щодо таких територій (передбаченого частинами першими зазначених статей).

5.30. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23 сформулювала такі висновки:

"7.22. Об`єднана палата бере до уваги, що з 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих вказані у них території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

7.23. 06.12.2022 Кабінет Міністрів України затвердив постанову "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

7.24. Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, датою окупації Мелітопольської міської територіальної громади визначено 25.02.2022.

7.25. Однак у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України») правовий статус тимчасово окупованої території російською федерацією в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону, має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.

7.26. Враховуючи викладене, об`єднана палата вважає, що висновок, викладений Верховним Судом у постанові у справі № 910/9680/23 про застосування до спірних правовідносин положень статті 131 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" з огляду на загальновідомий факт окупації міста Мелітополь, відповідає Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

7.27. З урахуванням мотивів, наведених у цій постанові, об`єднана палата не вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові у справі № 910/9680/23 про поширення положень статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України".

Подібні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 06.11.2025 у справі № 911/3091/23.

5.31. У справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій установили, що місцезнаходженням стягувача є: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Гагаріна, будинок 87, офіс 307. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, місто Сєвєродонецьк є тимчасово окупованою територією з 25.06.2022.

5.32. Проте суд першої інстанції зазначив, що Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" не вирішує процедурних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень на відповідних територіях, як і не забороняє прийняття приватними / державними виконавцями виконавчих документів до виконання. При цьому суд апеляційної інстанції виходив із того, що положення статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" можуть бути поширені на такі території з урахуванням частини 1 цієї статті, а саме: за рішенням Кабінету Міністрів України.

5.33. Відтак висновки судів попередніх інстанцій про незастосування Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" до спірних правовідносин є помилковими, оскільки правила, визначені статтями 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", поширюються на території, тимчасово окуповані, починаючи з 24.02.2022 лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України щодо таких територій.

5.34. Отже, суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" до спірних правовідносин та не врахували, що цим Законом встановлені обмеження, які стосуються, зокрема, розрахунків, та обмеження щодо переказу коштів на користь суб`єктів господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія.

Тому доводи скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", які стали підставами для відкриття касаційного провадження, підтвердилися.

5.35. Оскільки суди попередніх інстанцій не врахували наведеного, тому висновки судів про відмову в задоволенні скарги АТ "Укртрансгаз" на дії та рішення приватного виконавця в частині визнання дій приватного виконавця, пов`язаних із винесенням постанов про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5 неправомірними, визнання протиправними та скасування постанов про відкриття вказаних виконавчих проваджень і в частині зобов`язання приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право АТ "Укртрансгаз") шляхом повернення товариству стягнутих у примусовому порядку грошових коштів у межах виконавчих проваджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5 є передчасними.

5.36. При цьому колегія суддів також зазначає, що обґрунтованими є доводи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій не надали мотивованої оцінки всім аргументам, наведеним АТ "Укртрансгаз", не дослідили всіх доказів та доводів АТ "Укртрансгаз", зокрема щодо встановлення частиною 6 статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" заборон та обмежень переказу коштів на розрахунковий рахунок стягувача, місцезнаходженням якого є тимчасово окупована територія.

Отже, колегія суддів вважає, що суди, дійшовши передчасного висновку про непоширення на спірні правовідносини приписів Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", не розглянули по суті скаргу АТ "Укртрансгаз" на дії приватного виконавця, не дослідили надані сторонами докази, не перевірили доводи сторін, зокрема, щодо встановлення частиною 6 статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" заборони переказу коштів на розрахунковий рахунок стягувача, місцезнаходженням якого є тимчасово окупована територія, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

5.37. Ураховуючи наведене, оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні скарги АТ "Укртрансгаз" на дії та рішення приватного виконавця належить скасувати та передати справу в цій частині на новий розгляд до місцевого господарського суду.

5.38. Водночас касаційна скарга АТ "Укртрансгаз" не містить доводів щодо незгоди скаржника з постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 та ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 у справі № 910/3831/22 в частині закриття провадження. Тому в цій частині оскаржувані судові рішення слід залишити без змін.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. За змістом частин 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

6.3. Ураховуючи допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, касаційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалені у справі судові рішення - скасувати в частині відмови у задоволенні скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченка К. П. із направленням справи в цій частині на новий розгляд до місцевого господарського суду. В іншій частині оскаржувані судові рішення слід залишити без змін.

6.4. Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід урахувати висновки, викладені в цій постанові та в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23, до закінчення розгляду якої зупинялося касаційне провадження у справі № 910/3831/22, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

7. Розподіл судових витрат

Оскільки в цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 у справі № 910/3831/22 скасувати в частині відмови у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченка К. П., справу № 910/3831/22 в цій частині передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

3. В іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 у справі № 910/3831/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак