УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

24.02.2026Справа № 910/1723/26

Суддя Господарського суду міста Києва Селівон А.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Новофарм-Біосинтез" (11700, Житомирська обл., Звягельський р-н, місто Звягель, вул.Житомирська, будинок 38, ) про видачу судового наказу за вимогою до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "РСК-Груп" (01133, місто Київ, вул.Мечнікова, будинок 2, офіс 1049, ) про стягнення попередньої оплати за Договором поставки № 28/25 від 28.11.2025 року в сумі 12 674,88 грн., а також 332,80 грн. судового збору,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Новофарм-Біосинтез" про видачу судового наказу за вимогою до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "РСК-Груп" про стягнення попередньої оплати за Договором поставки № 28/25 від 28.11.2025 року в сумі 12 674,88 грн. та 332,80 грн. судового збору.

За приписами ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 148 ГПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Також суд зазначає, що згідно п.п. 4 та 5 ч. 2 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги; відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Відтак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 74 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин

Як встановлено судом, в обґрунтування поданої заяви Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Новофарм-Біосинтез" зазначає, що боржником не виконано умови вказаного Договору поставки № 28/25 від 28.11.2025 року та Специфікації № 1 від 28.11.2025 року до нього в частині здійснення поставки товару у погоджені строки, у зв`язку з чим заявник вважає за необхідне повернути сплачені згідно платіжної інструкції № 3745 від 01.12.2025 року в якості передплати грошові кошти в сумі 12 674,88 грн.

При цьому за умовами п. 2.3 вказаного Договору поставки № 28/25 від 28.11.2025 року поставка товару здійснюється постачальником протягом тридцяти робочих днів з дати здійснення попередньої оплати покупцем поштовим службами/службами кур`єрської доставки за рахунок покупця.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Водночас, умови укладеного між сторонами Договору поставки № 28/25 від 28.11.2025 року не встановлюють обов`язку продавця щодо повернення суми попередньої оплати у разі нездійснення поставки товару, а також не містить строків повернення цієї передоплати.

Обов`язок щодо повернення суми попередньої оплати виникає у боржника в силу положень закону та з урахуванням положень ст. 530 ЦК України.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Разом з цим суд зазначає, що за своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата за правочином, не можна розцінювати як грошове зобов`язання за договором. Стягнення суми попередньої оплати не є наслідком порушення грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав - повернення сплаченої попередньої оплати за непоставлений товар. Вищевикладене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.11.2018 у справі № 916/75/18.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу (ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "РСК-Груп" попередньої оплати за Договором поставки № 28/25 від 28.11.2025 року в сумі 12 674,88 грн. не є вимогою, за якою може бути виданий судовий наказ згідно з ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку(ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ст.ст. 147, 148, 150, 152-155 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма "Новофарм-Біосинтез" у видачі судового наказу за вимогою до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "РСК-Груп" про стягнення попередньої оплати за Договором поставки № 28/25 від 28.11.2025 року в сумі 12 674,88 грн. та 332,80 грн. судового збору.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Суддя А.М.Селівон