номер провадження справи 34/10/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026 Справа № 908/295/25

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О.,

при секретареві судового засідання Концур Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 908/295/25

за позовом: Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області (вул. Фанатська, 14, м. Запоріжжя, 69006) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах,

позивача 1: Дніпровської міської ради, ідентифікаційний код юридичної особи 26510514 (просп. Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000)

позивача 2: Східного офісу Держаудитслужби, ідентифікаційний код юридичної особи 40477689 (вул. Володимира Антоновича, буд. 22, корпус 2, м. Дніпро, 49101)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, ідентифікаційний код юридичної особи 20306037 (просп. Олександра Поля, 2, м. Дніпро, 49004) як третю особу на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

до відповідача-1: Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, ідентифікаційний код юридичної особи 40506232 (вул. Виконкомівська, буд. 6, м. Дніпро, 49000)

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Інститут ефективних технологій Сателіт, ідентифікаційний код юридичної особи 40285214 (вул. Синенка Сергія, буд. 65, кв. 55, м. Запоріжжя, 69041)

про визнання недійсним договору про закупівлю послуги та застосування наслідків недійсності правочину

за участю уповноважених представників сторін:

прокурор: Гапонова В.М., на підставі службового посвідчення № 075791 від 01.03.2023;

від позивача-1: Пастернак В.В., на підставі довіреності від 06.10.2022, витягу ЄДР (в режимі відеоконференції);

від позивача-2: Мосіна М.І., довіреність від 23.03.23. виписка з ЄДР;

третя особа: не з`явилась;

від відповідача-1: Бальвас А.О., на підставі довіреності від 16.02.24, витягу ЄДР (в режимі відеоконференції);

від відповідача-2: Федченко С.І., на підставі витягу ЄДР, паспорт НОМЕР_1 , виданий Запорізьким РВ УМВС України в Запорізькій області

СУТЬ СПОРУ:

04.02.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. №53-101-706вих-25 (документ сформований в системі Електронний суд 03.02.2025) Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позивача 1: Дніпровської міської ради, та позивача 2: Східного офісу Держаудитслужби до відповідачів: Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальіснтю Інститут ефективних технологій Сателіт про:

- визнання недійсним укладеного між Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради та ТОВ Інститут Ефектних технологій- Сателіт Договору від 13.12.2016 № 269/16.

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Інститут Ефективних технологій-Сателіт на користь Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради 147 000 грн, а з Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради одержані ним за рішенням суду 147 000 грн в дохід держави в особі Східного офісу Держаудитслужби

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Інститут Ефективних технологій-Сателіт на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області кошти, витрачені у 2025 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в суді, в сумі 4 844,80 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 27.02.2019 №2- рш у справі №02/05-18 визнано, що ТОВ «Інститут Ефективних Технологій» () та ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» () вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що створюють спотворення результатів торгів, проведену Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради, щодо закупівлі: код ДК 021:2015- 72310000-1 послуги з обробки даних та ДК 016:2010-63.11.1 послуги щодо оброблення даних, розміщування інформації на веб-узлах, щодо програмного застосування та інші послуги щодо забезпечення інформаційно-технологічною інфраструктурою (оголошення про проведення процедури закупівлі розміщено на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель - https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2016-11-16-000403-а). За вказане порушення накладено штраф на ТОВ «Інститут Ефективних Технологій» та ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» у розмірі 22 500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) гривень (п.п 2-3 рішення АМКУ № 2-рш). Адміністративною колегією, при розслідуванні даної справи, встановлено обставини, які свідчать про порушення ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» вимог законодавства, а саме: 1) пов`язаність осіб, розміщення за однією адресою (п. 3.1. Рішення); 2) наявність сталих господарських відносин між ТОВ «ІНЕТ-Сателіт» та ТОВ «ІНЕТ», надання впродовж 2016 2017 років один одному фінансової (безвідсоткової) допомоги на підставі договорів, укладених в 2016 2017 роках (п. 3.2 Рішення); 3) синхронність дій при підготовці тендерних пропозицій (п. 3.3 Рішення); 4) аналіз цінової пропозиції та схожості в оформленні документів у складі тендерних пропозицій (п. 3.4 Рішення). З огляду на вищезазначене адміністративна колегія Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у рішенні від 27.02.2019 №2-рш у справі №02/05-18 дійшла висновку, що ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» () та ТОВ «Інститут Ефективних Технологій» () при участі в Торгах діяли не самостійно, тобто не змагалися між собою, а узгоджували свої дії, та, як наслідок, усунули конкуренцію між собою. Через вчинення ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» і ТОВ «Інститут Ефективних Технологій» антиконкурентних узгоджених дій, змагання між зазначеними суб`єктами господарювання під час підготовки та участі в торгах не відбувалося, тобто суб`єкти господарювання не намагалися здобути завдяки власним досягненням переваги над іншими учасниками торгів. Внаслідок цього замовник був змушений обрати найкращу запропоновану цінову пропозицію, яка склалася не завдяки економічній конкуренції, а в результаті узгодженої неконкурентної поведінки. Тому дії ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору за бюджетні кошти не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі. Враховуючи викладене, у діях ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. Метою вказаних дій є усунення конкуренції під час проведення Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради зазначеного тендера та недобросовісне отримання права на укладення договору. Тому договір, укладений за результатом проведення процедури закупівлі за бюджетні кошти, результати якої спотворено антиконкурентними узгодженими діями двох його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт», на підставі ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України. Враховуючи наявність умислу лише у ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт», як сторони оспорюваного договору, одержані ним кошти за цим правочином у розмірі 147 000 грн, повинні бути повернуті іншій стороні договору Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, а отримані останнім за рішенням суду кошти стягнуті в дохід держави.

У позові прокурор також просив суд залучити до участі у справі Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (просп. Олександра Поля, 2, м. Дніпро, 49004, ) як третю особу на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 04.02.2025, здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/295/25 та визначено до розгляду судді Науменку А.О.

Ухвалою Господарського суду від 06.02.2025 позовну заяву прийнято судом до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/295/25, присвоєний номер провадження 34/10/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 05.03.2025.

В судовому засіданні 05.03.2025 здійснювалась відеоконференція.

Суд відкрив судове засідання з розгляду справи № 908/295/25. Оголосив склад суду.

Суд з`ясував про відводів. Відводів не заявлено.

Судом оголошено про надходження через підсистему Електронний суд наступних документів: на виконання ухвали суду 07.03.2025 заява прокурора щодо направлення позовної заяви з додатками на адресу третьої особи; 18.02.2025 пояснення третьої особи щодо позову; відзив відповідача-1 від 20.02.2025; 20.02.2025 від представника відповідача-1 клопотання про зупинення провадження у справі; 24.02.2025 відповідь на відзив прокурора; заперечення на відповідь на відзив відповідача-1 від 26.02.2025; 05.03.2025 пояснення та заява про проведення засідання за відсутності учасника справи від позивача-2.

Прийнявши до розгляду вищенаведені документи сторін, суд також розглянув клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду судового рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 922/3456/23.

Постановою від 19.12.2025 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у справі №922/3456/23 скасував та ухвалив нове рішення: Відмовити у задоволенні позову керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради та Північно-Східного офісу Держаудитслужби.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.01.26 поновлено провадження з розгляду справи № 908/295/25 з 11.02.2026, підготовче засідання було призначено на 11.02.2026.

03.02.26 від Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради надійшли додаткові пояснення, які прийняті судом до розгляду.

05.02.26 від Дніпровської міської ради надійшли письмові пояснення, які прийняті до розгляду.

За наслідками судового засідання, суд, запитавши думку представників сторін, на підставі ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 02.03.2026 о 11 год.20 хв.

В судовому засіданні 02.03.2026 здійснювалась відеоконференція. Судом відкрито судове засідання з розгляду по суті справи.

02.03.26 від прокурора надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Підставою для відкладення прокурором зазначено ті обставини, що колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 24.02.2026 у справі № 910/20111/23 (у правовідносинах, які є подібними справі № 908/295/25), задовольнила клопотання Київської міської прокуратури про передачу справи № 910/20111/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з наявністю виключної правової проблеми щодо застосування приписів ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України.

Метою заявлення вказаного клопотання про відкладення є отримання повного тексту ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 24.02.2026 у справі № 910/20111/23 про передачу справи № 910/20111/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Частиною 3 статті 195 ГПК України чітко визначено, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Строк розгляду по суті справи № 908/295/25 спливає 13.03.26.

З огляду на ті обставини, що на стадії розгляду справи по суті зупинення провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України є недопустимим в силу приписів процесуального закону, відкладення судового засідання з розгляду справи по суті є недоцільним, тому у задоволенні клопотання прокурора судом відмовлено.

Прокурор в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви, просив її задовольнити.

Представники позивача 1 та відповідачів 1, 2 проти позову заперечили в повному обсязі, просили в його задоволенні відмовити.

Представник позивача 2 підтримала позовні вимоги, просила позов прокурора задовольнити.

Третя особа правом на участь в судовому процесі не скористалась.

В судовому засіданні 02.03.2026 судом прийнято рішення, оголошено його вступну та резолютивну частину.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно із відомостями, розміщеними в електронній системі публічних закупівель https://prozorro.gov.ua Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради (далі Замовник, Департамент благоустрою та інфраструктури ДМР) 16.11.2016 опубліковано відомості про проведення спрощеної закупівлі «Послуги щодо оброблення даних, розміщування інформації на веб-вузлах, щодо програмного застосування та інші послуги щодо забезпечення інформаційно технологічною інфраструктурою» за бюджетні кошти, ідентифікатор закупівлі UA 2016-11-16-000403-a. Очікувана вартість предмета закупівлі становила 150 000,00 грн.

Відповідно до тендерної документації, критерієм вибору переможця була ціна 100%. Тендерні пропозиції з метою участі у закупівлі подано двома суб`єктами господарювання: Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» (ЄДР 40285214), Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут Ефективних Технологій» (ЄДР 32790095), що підтверджується формою реєстру отриманих тендерних пропозицій.

Тендерна пропозиція ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» становила 147 000,00 грн, ТОВ «Інститут Ефективних Технологій» становила 150 000,00 грн. Ураховуючи, що найбільш економічно вигідною виявилася тендерна пропозиція ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт», електронною системою закупівель вона розкрита першою, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій та у подальшому визнана переможною.

Так, за результатом проведення відкритих торгів 13.12.2016 між Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради (Постановою Верховної Ради України від 19.05.2016 місто Дніпропетровськ Дніпропетровської області перейменовано на місто Дніпро, як наслідок змінено назву Департаменту на Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради) та переможцем ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» було укладено Договір про надання послуг № 269/16 (далі Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору визначено, що Виконавець зобов`язується у 2016 році надати, а Замовник прийняти і сплатити такі послуги: послуги щодо оброблення даних, розміщування інформації на веб-вузлах, щодо програмного застосування та інші послуги щодо забезпечення інформаційно-технологічною інфраструктурою (ДК 016-2010 63.11.1 Послуги щодо оброблення даних, розміщування інформації на веб-вузлах, щодо програмного застосування та інші послуги щодо забезпечення інформаційно-технологічною інфраструктурою) (ДК 021:20-1 Послуги з обробки даних (Забезпечення діяльності геоінформаційної системи і геопорталу, введення інформаційних ресурсів)).

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що ціна договору становить 147 000,00 грн без ПДВ.

На виконання умов Договору №269/16 Замовником 29.12.2016 здійснено один платіж на рахунок ТОВ «ІНЕТ-Сателіт» на загальну суму 147 000, 00 грн, що підтверджується інформацією Головного управління ДКСУ у Дніпропетровській області від 11.12.2024 за вих. №04-10-10/17923 та копією виписки по рахунках від 29.12.2016.

У подальшому, рішенням адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 27.02.2019 №2-рш у справі №02/05-18 визнано, що ТОВ «Інститут Ефективних Технологій» () та ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» () вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що створюють спотворення результатів торгів, проведену Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради, щодо закупівлі: код ДК 021:2015- 72310000-1 послуги з обробки даних та ДК 016:2010-63.11.1 послуги щодо оброблення даних, розміщування інформації на веб-узлах, щодо програмного застосування та інші послуги щодо забезпечення інформаційно-технологічною інфраструктурою (оголошення про проведення процедури закупівлі розміщено на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель - https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2016-11-16-000403-а).

За вказане порушення накладено штраф на ТОВ «Інститут Ефективних Технологій» та ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» у розмірі 22 500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) гривень (п.п 2-3 рішення АМКУ № 2-рш).

Вказане рішення (за винятком конфіденційних даних та інформації з обмеженим доступом) оприлюднене на офіційному веб-сайті Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та доступне за посиланням: https://southeastmtv.amcu.gov.ua/storage/app/uploads/public/605/9c5/84c/6059c584c951.pdf.

Адміністративною колегією, при розслідуванні даної справи, встановлено обставини, які свідчать про порушення ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» вимог законодавства, а саме: 1) пов`язаність осіб, розміщення за однією адресою (п. 3.1. Рішення); 2) наявність сталих господарських відносин між ТОВ «ІНЕТ-Сателіт» та ТОВ «ІНЕТ», надання впродовж 2016 2017 років один одному фінансової (безвідсоткової) допомоги на підставі договорів, укладених в 2016 2017 роках (п. 3.2 Рішення); 3) синхронність дій при підготовці тендерних пропозицій (п. 3.3 Рішення); 4) аналіз цінової пропозиції та схожості в оформленні документів у складі тендерних пропозицій (п. 3.4 Рішення).

З огляду на вищезазначене адміністративна колегія Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у рішенні від 27.02.2019 №2-рш у справі №02/05-18 дійшла висновку, що ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт» та ТОВ «Інститут Ефективних Технологій» при участі в Торгах діяли не самостійно, тобто не змагалися між собою, а узгоджували свої дії, та, як наслідок, усунули конкуренцію між собою. Вказані обставини виключають змагальність суб`єктів господарювання (відповідачів в антимонопольній справі) між собою та їх самостійну діяльність, узгодження своїх дій, що свідчить про відсутність конкуренції між ними та призвело до порушення основоположного принципу публічних закупівель добросовісної конкуренції. Натомість змагальність учасників конкурентних процедур закупівель ґрунтується на непевності щодо інших учасників та їх поведінки і зумовлює необхідність пропонування кожним з учасників кращих умов за найнижчими цінами. У випадку, коли учасники торгів домовляються між собою щодо умов тендерних пропозицій, усувається непевність, а отже, усувається конкуренція між ними. Оскільки замовник обмежений у ході здійснення процедури закупівлі лише поданими пропозиціями, то у разі якщо учасники замінять конкуренцію між собою на координацію, замовник не отримує того результату, який би він мав в умовах справжньої конкуренції, тобто вибір переможця закупівлі на принципах прозорої конкурентної процедури.

Узгодження учасниками торгів своїх тендерних пропозицій усуває конкуренцію та змагальність між учасниками, а отже, спотворює результат, порушує тим самим право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, який досягається за наявності лише справжньої конкуренції (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/8399/19, від 23.01.2020 у справі №922/1539/19, від 05.12.2019 у справі №910/3095/19).

За інформацією Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.01.2025 за вих.№54-02/221е Рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.07.2019 у справі №908/1066/19 позовні вимоги ТОВ «ІНЕТ-Сателіт» до Запорізького відділення про визнання протиправним та скасування рішення від 27.02.2019 №2-рш задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Адміністративної колегії Запорізького відділення по справі №02/05-18 від 27.02.2019 №2-рш «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» в частині визнання дій ТОВ «ІНЕТ» та ТОВ «ІНЕТ-Сателіт» антиконкурентними узгодженими та вчинення ними порушення, передбаченого п.1 ст. 50, яке кваліфікується п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2019 у справі №908/1066/19, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 23.01.2020, апеляційну скаргу Запорізького відділення на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.07.2019 у справі №908/1066/19 задоволено. Рішення Господарського суду Запорізької області від 30.07.2019 у справі №908/1066/19 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Як наслідок, органами державної виконавчої служби в примусовому порядку стягнуто суму штрафу з ТОВ «ІНЕТ-Сателіт».

Окружною прокуратурою 05.11.2024 за вих.№53-98-8861вих-24, в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», скеровано до Дніпровської міської ради та Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради лист про надання інформації щодо вжиття міською радою заходів для відновлення порушених прав.

Дніпровська міська рада листом від 11.12.2024 за вих.№6/11-1246 повідомила, що про узгодженість дій Відповідача-2 та про існування рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 27.02.2019 №2-рш у справі №02/05-18 не було відомо. Про наявність такого рішення Дніпровській міській раді стало відомо лише під час розгляду листа Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області від 05.11.2024 за вих.№53-98-8861ВИХ-24.

Дніпровською окружною прокуратурою міста Запоріжжя в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» 05.11.2024 на адресу Східного офісу Держаудитслужби скеровано лист за №53-98-8860ВИХ-24 щодо вжиття заходів до звернення до суду із відповідним позовом.

Східним офісом Держаудитслужби листом від 26.11.2024 за вих.№040417-17/6831-2024 повідомлено, що Східним офісом Держаудитслужби була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради за період з 01.10.2013 по 31.12.2017, результати якої відображені в акті ревізії від 23.08.2018 №04.06-19/02. Однак Договір від 13.12.2016 №269/16 про закупівлю послуг з обробки даних, укладений між Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради та ТОВ «Інститут Ефективних технологій-Сателіт», під час ревізії не досліджувався.

Відповідно до листа Головного управління ДКСУ у Дніпропетровській області від 11.12.2024 за вих.№04-10-10/17923, на виконання Договору №269/16 від 13.12.2016 Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради 29.12.2016 здійснено перерахування на розрахунковий рахунок ТОВ «Інститут ефективних технологій-Сателіт» коштів, внаслідок чого Відповідач-2 отримав кошти у розмірі 147 000 грн.

Враховуючи наведене, прокурор звернувся з позовними вимогами до відповідачів про про: визнання недійсним укладеного між Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради та ТОВ Інститут Ефектних технологій- Сателіт Договору від 13.12.2016 № 269/16; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Інститут Ефективних технологій-Сателіт на користь Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради 147 000 грн, а з Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради одержані ним за рішенням суду 147 000 грн в дохід держави в особі Східного офісу Держаудитслужби; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Інститут Ефективних технологій-Сателіт на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області кошти, витрачені у 2025 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в суді, в сумі 4 844,80 грн.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави і територіальної громади визначає Закон України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції станом на момент укладення договору № 269/16) публічна закупівля - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.

Договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари (пункт 5 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України, а правові наслідки недійсності правочину - статтею 216 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою, третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За змістом частини третьої статті 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

У постанові Верховного Суду від 20.01.26 у справі № 910/7385/23 зазначені такі висновки:

« 8.36. Чітке законодавче визначення поняття «інтерес» та поняття «інтерес держави і суспільства» відсутнє, як і відсутні законодавчо закріплені єдині критерії, принципи, засади їх визначення. Втім поняття «інтерес» є ширшим, адже охоплює, наприклад, «охоронюваний законом інтерес», «публічний інтерес», «суспільний інтерес» тощо.

8.37. У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 дано визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес»: у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова) означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

8.38. Верховний Суд виходить з того, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (див. рішення Конституційного Суду України у рішенні № 3-рп/99 від 08.04.1999).

8.39. Поняття «інтереси держави» має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.

8.40. Таким чином, здійснивши правовий аналіз частини третьої статті 228 ЦК України можна дійти висновку, що, зокрема, ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

8.41. Отже, для правильного вирішення спору у цій справі необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.

8.41.1. Верховний Суд зазначає, що не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.

8.42. Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

8.43. Схожий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №922/1391/18.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду 19.12.2025 переглянув у касаційному порядку рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у справі №922/3456/23 про визнання недійсним рішення тендерного комітету, договору про закупівлю товарів та стягнення коштів (до закінчення перегляду судового рішення якої Суд зупиняв касаційне провадження у справі №910/7385/23).

8.46. Перед Верховним Судом у справі №922/3456/23 постало питаннями чи підлягає застосуванню до спірних відносин положення частини третьої статті 228 ЦК України, тобто чи є укладений правочин (договір на закупівлю світильників та освітлюваної арматури), таким що не відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та вчиненим з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, за умови вчинення стороною правочину антиконкурентних узгоджених дій, за які чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу (пункт 1 статті 50, стаття 52 Закону «Про захист економічної конкуренції»).

8.47. Так, приймаючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, об`єднана палата у постанові від 19.12.2025 дійшла, зокрема, таких висновків:

«Щодо підстав для застосування до спірних відносин ч.3 ст.228 ЦК

61. Предметом спору у справі, яка переглядається, є вимоги прокурора про визнання недійсним рішення тендерного комітету СКП «Харківзеленбуд», оформленого протоколом від 13.11.2019 №338, та Договору як таких, що вчинені з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також вимоги про застосування наслідків недійсності цього договору, шляхом стягнення з ПП «ЛСВ «Моноліт» на користь СКП «Харківзеленбуд» коштів, отриманих за результатами виконання договору про закупівлю товарів, у розмірі 2 370 000,00 грн, а з СКП «Харківзеленбуд»- в дохід державного бюджету (на підставі ч.3 ст.228 ЦК).

62. СКП «Харківзеленбуд» у касаційній скарзі стверджувало, що для суб`єктів господарювання, які порушили норми Закону «Про захист економічної конкуренції», зокрема, у разі вчинення антиконкурентних узгоджених дій, чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу (ст.52 Закону «Про захист економічної конкуренції») та певні обмеження щодо прийняття участі у процедурах закупівлі протягом наступних трьох років після притягнення до відповідальності за вчинення таких дій (п.4 ч.1 ст.17 Закону «Про публічні закупівлі»), а відтак, намагання прокурора додатково стягнути з ПП «ЛСВ Моноліт» кошти за фактично виконаним належним чином договором є покладенням на останнього надмірної відповідальності.

63. Отже ключовим питанням цієї справи є наявність підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК.

64. Згідно з цією нормою у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

65. Аналогічна за змістом норма містилася у ч.1 ст.208 ГК (яка була чинною у період існування спірних відносин).

Щодо правової природи наслідків недійсності правочину, передбачених ч.3 ст. 228 ЦК

66. Стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції ЦК, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України» від 02.12.2010 ст.228 була доповнена ч.3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

67. Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч.3 ст.228 ЦК неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року - і Верховний Суд (постанови від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі №2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21 від 13.11.2024 у справі №911/934/23).

68. Наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч.3 ст.228 ЦК, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма ЦК, яка містить каральні заходи (санкції).

69. За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз.2 ч.1 ст.216 ЦК). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.

70. Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.

71. Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно- правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.

72. У ч.3 ст.228 ЦК передбачаються зовсім інші правові наслідки:

- які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;

- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;

- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;

- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;

- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.

73. Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.

Щодо відповідності приписів ч.3 ст.228 ЦК критеріям ЄСПЛ щодо сумісності втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції

74. Вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК, ч.1 ст.208 ГК є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.

75. Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

76. Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів

77. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення».

« 89. Найбільш релевантною до справи, що переглядається, є справа «Kurban v. Turkey» (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10). Заявник ( ОСОБА_1 ) разом з партнером уклали державний закупівельний контракт на виконання будівельних робіт і внесли відповідний завдаток (гарантію). Згодом органи влади виявили, що на момент участі в тендері проти заявника вже було порушено кримінальне провадження (пред`явлено обвинувачення) щодо маніпулювання попередніми державними закупівлями. На цій підставі національні органи скасували чинний контракт із заявником та конфіскували його завдаток. Заявник оскаржував конфіскацію завдатку як непропорційне втручання у право власності. ЄСПЛ визнав розірвання конфіскацію завдатку втручанням у право власності (ст.1 Першого протоколу), яке мало легітимну мету - захист публічних фінансів, запобігання змовам та забезпечення чесної конкуренції у сфері державних закупівель. Незважаючи на легітимну мету, Суд встановив порушення через непропорційність застосованого заходу. Національне законодавство вимагало виключення особи з тендеру, якщо їй пред`явлено обвинувачення (превентивний захід, спрямований на запобігання подальшим порушенням). Обвинувачення було зареєстровано ще до укладення контракту, але заявник не знав про це. Крім того, органи влади з великою затримкою повідомили про це тендерний орган і фактично самі дозволили заявнику укласти контракт. Скасувавши контракт і конфіскувавши завдаток після укладення та часткового виконання угоди, держава переклала на заявника фінансовий тягар власної адміністративної недбалості (несвоєчасного виконання своїх обов`язків з перевірки). Втручання було визнане надмірним, оскільки держава не змогла забезпечити належне виконання своїх обов`язків на ранньому етапі процедури. Суд також вважав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.

90. ЄСПЛ вказав, що в конкретних обставинах цієї справи заявник мав принаймні законні очікування щодо можливості покладатися на договір і виконати його, а також очікувати повернення своєї гарантії, і це може розглядатися, для цілей ст.1 Першого протоколу, як пов`язане з майновими правами, наданими заявнику за договором.

91. Враховуючи викладені вище висновки ЄСПЛ щодо конфіскації без вироку суду Об`єднана палата вважає, що у справі, яка переглядається, при застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, не було дотримано принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно, виходячи з такого.

А. Щодо винної особи

92. У наведених вище справах ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.

93. Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч.3 ст.228 ЦК можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

94. Отже, для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (придбання світильників комунальним підприємством) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводив, стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі.

95. Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 ЦК.

96. Прокурор не доводив, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

97. У справі «Kurban v. Turkey» (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10) ЄСПЛ звернув увагу на норми Директиви Європейського Союзу 2014/24/ЄС яка встановлює загальні правила, що застосовуються до укладення державних контрактів на закупівлю. Директива містить правила щодо обов`язкових та факультативних підстав для виключення економічного оператора з участі у процедурі закупівлі. В Директиві вказано, що державні контракти не повинні укладатися з економічними операторами, які брали участь у злочинній організації або були визнані винними у корупції, шахрайстві на шкоду фінансовим інтересам Союзу, терористичних злочинах, відмиванні грошей або фінансуванні тероризму (п.100 преамбули). Замовникам слід надати можливість виключати економічних операторів, які виявилися ненадійними, наприклад, через серйозні порушення, такі як порушення правил конкуренції (п.101 преамбули). Отже, порушення правил конкуренції віднесено Директивою до факультативних підстав виключення економічного оператора (на розсуд замовника закупівлі).

98. Також у цій справі ЄСПЛ вказав, що конфіскація без вироку суду (втрата завдатку, права виконувати договір та отримати оплату за вже виконані роботи, тобто права на покриття вже понесених витрат) є непропорційною у разі визнання недійсним договору, навіть укладеного з порушенням тендерної процедури (особою, яка не мала права брати участь у публічних закупівлях).

99. ЄСПЛ вказав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.

100. Об`єднана палата вважає, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

101. Об`єднана палата звертає увагу на невідповідність норми ч.3 ст.228 ЦК загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 ст.228 ЦК, які встановлюють що нікчемним є правочин який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та ч.3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави».

« 103. Отже, колегія суддів у справі №911/934/23 дійшла висновку про відсутність підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК як норми внутрішнього законодавства, що за своїм змістом створює підстави для непропорційного втручання держави в право власності приватних осіб, що суперечить приписам Першого протоколу до Конвенції. Такий висновок є загальним, базується на недоліках самої законодавчої норми (тобто він має застосовуватися незалежно від обставин конкретної справи).

104. Тим не менше, Об`єднана палата звертає увагу, що, незважаючи на тривалу публічну критику, ч.3 ст.228 ЦК так і не була виключена з ЦК, хоча її аналог у ГК (ст.208) втратив чинність у зв`язку з втратою чинності цим Кодексом в цілому у 2025 році. Крім того, питання щодо існування цієї норми наразі знаходиться на вирішенні законодавця (проєкт рекодифікації ЦК) - за таких умов втручання суду у вирішення цього питання не може вважатися доцільним.

105. Враховуючи викладене, Об`єднана палата уточнює висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК, таким чином:

При визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).

Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

Б. Щодо добросовісної сторони правочину

106. ЄСПЛ звертає увагу на важливість дотримання принципу пропорційності втручання і щодо добросовісного власника майна (у нашому випадку - добросовсної сторони правочину, СКП «Харківзеленбуд»).

107. На перший погляд, приписи ч.3 ст.228 ЦК свідчать про те, що втручання у право володіння майном добросовісного учасника правочину не відбувається, невинна особа не має зазнавати збитків через недійсний правочин, адже сторона має отримати від порушника назад своє майно, а з неї стягується в дохід держави лише те, що вона отримала від порушника.

108. Втім, Об`єднана палата вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст.228 ЦК, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника.

109. По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було.

110. По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа «Air Canada v. the United Kingdom»).

111. Як у справі, що переглядається, так і у справі, від висновків у якій просять відступити, прокурор вочевидь для дотримання принципу пропорційності просив стягнути з добросовісної сторони не майно, отримане за правочином, а кошти, після того як вони будуть стягнуті з винної сторони (у цій справі - з ПП «ЛСВ "Моноліт» на корить СКП «Харківзеленбуд»).

112. СКП «Харківзеленбуд» неодноразово стверджувало, що воно несе негативні наслідки від ухвалених судових рішень, оскільки грошові кошти не є речами з індивідуально визначеними ознаками, відтак, неможливо розрізнити власні кошти підприємства і кошти, стягнуті з винної сторони. Скаржник звертав увагу на неодноразове намагання виконати примусово відповідне рішення суду незалежно від того, чи отримані кошти з винної сторони на рахунок комунального підприємства. Отже, ухвалені судами у цій справі рішення означають не лише застосування ч.3 ст.228 ЦК всупереч її прямим приписам (Об`єднана палата погоджується з доводами скаржника, що при правильному застосуванні цієї норми з нього мали би бути стягнуті товари, отримані за правочином, тобто світильники, а не кошти), але й перекладення тягаря відповідальності на невинну сторону - стягнення з комунального підприємства грошових коштів без отримання ним коштів від винної сторони.

113. Більше того, прокурор стверджує про те, що завдяки порушенням законодавства про захист конкуренції постраждали інтереси держави. Враховуючи, що закупівлю товарів проводило комунальне підприємство за гроші територіальної громади, а не держави, то при спотворенні результатів торгів постраждалою є територіальна громада міста Харкова. Між тим, прокурор у позові просив стягнути кошти в дохід держави (до державного бюджету), а не бюджету міста Харкова (тобто територіальної громади, яка на думку прокурора постраждала від спотворення результату закупівель за комунальні кошти), що суперечить здоровому глузду і у сукупності з негативними майновими наслідками для комунального підприємства є очевидно непропорційним втручанням в право власності територіальної громади міста Харкова».

8.48. Колегія суддів з огляду на положення частини четвертої статті 236 ГПК України враховує зазначені вище висновки Верховного Суду у справі №922/3456/23, оскільки правовідносини у справах є подібними щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК України у спірних правовідносинах з огляду на предмет та правові підстави позову (визнання недійсними рішення тендерного комітету та договору, стягнення коштів на підставі частини третьої статті 228 ЦК України).

8.49. Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, прокурор у цій справі не довів, що оспорюваний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Як на доказ покликався виключно на рішення АМК. Суди зазначили, що лише сам встановлений рішенням АМК факт вчинення відповідачами порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними як таких, що вчинені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Для визнання недійсним правочину на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215, частини третьої статті 228 ЦК України має бути доведено, що зміст правочину та мета його вчинення завідомо суперечать інтересам держави і суспільства.

8.50. Таким чином, рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в позові з огляду на приписи частини третьої статті 228 ЦК України є правильними по суті і підлягають залишенню без змін з мотивів, викладених у цій постанові».

Аналогічно обставинам справ №922/3456/23, № 910/7385/23 прокурор у цій справі також не довів, що оспорюваний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства.

Встановлений рішенням АМК факт вчинення відповідачами порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними як таких, що вчинені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.

Для визнання недійсним правочину на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215, частини третьої статті 228 ЦК України має бути доведено, що зміст правочину та мета його вчинення завідомо суперечать інтересам держави і суспільства.

Враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

При застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої ч. 3 ст. 228 ЦК, не дотримано принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно, виходячи з такого. Застосуванням відповідних приписів ч. 3 ст. 228 ЦК відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника.

Таким чином, позов не підлягає задоволенню через недоведеність позовних вимог.

Згідно із положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на прокурора.

Керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 10.03.2026.

Суддя А.О. Науменко