ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/3490/25

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" (65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 88, )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» (65054, м. Одеса, вул. Центральний аеропорт, буд. 2, )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Граненко М.М.

Представники сторін:

Від позивача: Жосан Т.Ю.- на підставі довіреності №13/24/12 від 24.12.2025р., Рябоконь В.І. - на підставі довіреності №12/24/12 від 24.12.2025р.

Від відповідача: Леонова О.- на підставі ордера серії ВН №1630414 від 24.12.2025р.

В засіданні брали участь:

Від позивача: Рябоконь В.І. - на підставі довіреності №12/24/12 від 24.12.2025р.

Від відповідача: Леонова О.- на підставі ордера серії ВН №1630414 від 24.12.2025р.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" (далі ТОВ «ООЕК») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 804 773 грн 61 коп., 3% річних у розмірі 595 грн 31 коп.

Ухвалою суду від 01.09.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/3490/25, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.09.2025р. Ухвалою суду від 25.09.2025р. підготовче засідання відкладено 11.11.2025 р. Протокольною ухвалою від 11.11.2025 р. відкладено підготовче засідання, розгляд справи призначено на 02.12.2025 р. Протокольною ухвалою від 02.12.2025 р. відкладено підготовче засідання, розгляд справи призначено на 23.12.2025 р. Ухвалою суду від 23.12.2025р. повідомлено сторін про призначення судового на 08.01.2026р. Ухвалою суду від 08.01.2026р. відкладено судове засідання на 22.01.2026р. Ухвалою суду від 26.01.2026р. повідомлено сторін про призначення судового засідання на 05.02.2026р. Протокольною ухвалою суду від 05.02.2026. оголошено перерву у судовому засіданні до 13.02.2026р.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що ч. 4 ст.11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі «Kudla v. Poland» заява № 30210/96, пункт 30 рішення у справі «Vernillo v. France» заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі «Frydlender v. France» заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland» заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» заява №9381/81 та ін.).

Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.

У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання «розумного строку», під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття «розумний строк» та «своєчасний розгляд» застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Поняття «розумний строк» вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи.

При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».

Враховуючи викладене, матеріали справи, суд вважає, що у даному випадку справу було розглянуто у розумні строки.

Позивач ТОВ «ООЕК», підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА», письмового відзиву на позовну заяву не надав, однак згідно заяви вх.№ 35773/25 від 11.11.2025р. позовні вимоги визнає, просить відстрочити виконання рішення суду у справі № 916/3490/25 на один рік з дня його ухвалення Господарським судом Одеської області.

Позивач у справі, зазначає, що взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП № 312 від 14 березня 2018р. (ПРРЕЕ).

Як стверджує позивач, 19.03.2025р. ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» звернулось до ТОВ «ООЕК» із заявою-приєднання до умов публічного договору про постачання електричної енергії споживачу на умовах обраної комерційної пропозиції. Датою початку постачання в заяві-приєднання зазначено 15.03.2025 р.

У зв`язку з фактичним укладенням між сторонами Договору про постачання електричної енергії споживачу ТОВ «ООЕК» для ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» було відкрито особовий рахунок № 01-222 (Південний міський підрозділ).

Позивач зазначив, що відповідно до п. 13.1 укладеного Договору він укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набуває чинності з моменту погодження (акцептування) Споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього Договору, та/або сплаченого рахунку (квитанції) Постачальника.

Позивач відмітив, що надалі між ТОВ «ООЕК» та ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» було підписано Додаток № 2 до Договору «Комерційна пропозиція ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція».

Відповідно до пункту 11 Додатку 2 до Договору «Комерційна пропозиція ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція» термін дії дійсної комерційної пропозиції: з 15.03.2025р. до 30.06.2025 р. Комерційна пропозиція вважається продовженою на кожний наступний квартал, якщо не пізніше, ніж за 20 днів до кінця кварталу, Постачальник не повідомив Клієнта про внесення змін до комерційної пропозиції та/ або викладення її в новій редакції.

Відповідно до пункту 13 Додатку 2 до Договору «Комерційна пропозиція ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція» Договір набирає чинності з дати підписання Клієнтом заяви-приєднання до договору і укладається на строк до кінця календарного року, в якому договір було укладено, а в частині розрахунків (в т.ч. повної оплати заборгованості, включаючи нарахування пені та штрафних санкцій) договір діє до повного їх виконання. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 21 день до закінчення терміну дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Відповідно до п. 4.13 ПРРЕЕ для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Згідно п. 2.3.14 ПРРЕЕ постачальник послуг комерційного обліку забезпечує зняття показів засобів вимірювальної техніки відповідно до Кодексу комерційного обліку

Позивач зазначає, що на даний час функції оператора комерційного обліку покладені на оператора системи розподілу у межах території своє ліцензованої діяльності, а саме АТ «ДТЕК Одеські Електромережі».

За розрахунковий період березень-червень 2025 р. ТОВ «ООЕК» від АТ «ДТЕК Одеські Електромережі», як оператора системи розподілу, були отримані дані щодо фактичного споживання електричної енергії ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА».

На твердження позивача, з отриманих даних вбачається, що за особовим рахунком №01-222 у березні-червні 2025р. було спожито 292365 кВт/год. Обсяги споживання підтверджуються довідкою АТ «ДТЕК Одеські електромережі».

На підставі вищезазначених даних, ТОВ «ООЕК» було виставлено, а Споживачем отримано рахунки для оплати за спожиту в період березня-червня 2025р. електричну енергію на загальну вартість 1 963 395 грн 37 коп. (у т.ч. ПДВ).

Пунктом 4 Додатку № 2 до Договору «Комерційна пропозиція ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція» встановлено, що Клієнт здійснює оплату протягом 5 робочих днів від дати отримання рахунку, грошовими коштами на рахунок ТОВ «ООЕК».

Позивач зазначає, що Споживачем було частково оплачено виставлені рахунки та перераховано на рахунки ТОВ «ООЕК» кошти в загальному розмірі 1 158 621,76 грн.

Разом з тим, позивач зазначає, що в силу п. 4.24 ПРРЕЕ, у разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізитах призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, електропостачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

Таким чином, позивач повідомив, що з урахуванням вимог п. 4.24 Правил, сплачені відповідачем 02.05.2025р., 11.08.2025р. та 15.08.2025р. кошти в загальному розмірі 113 000 грн було зараховано в рахунок часткового погашення заборгованості за березень 2025р.

З урахуванням зазначеного, заборгованість ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» за спожиту електричну енергію у спірний період складає 804 773 грн 61 коп., яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

Крім того, у зв`язку з несвоєчасною оплатою заборгованості за спожиту електроенергію, ТОВ «ООЕК» нарахувало відповідачу 3% річних у розмірі 595 грн 31 коп. на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, які також просить стягнути на свою користь.

У якості нормативного обгрунтування позову позивач послався на загальні положення Цивільного кодексу України щодо виконання зобов`язань (ст.11, 509, 526, 530, 610, 612, 714 Цивільного кодексу України) та п. 5.2.1 ПРРЕЕ, відповідно до якого електропостачальник має право на своєчасне та в повному отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів, а також п. 5.5.5 ПРРЕЕ, яким передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Щодо заяви ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» про відстрочення виконання рішення суду, позивач заперечує та вважає, що відповідачем не надано до суду доказів неможливості розрахуватись за спожиту електричну енергію перед ТОВ «ООЕК» на підтвердження доводів наведених у заяві про розстрочення виконання чи відсутність будь-яких коштів на рахунках останнього, чи відсутність майна на яке може бути звернуто стягнення.

Також, позивач вважає, що відповідачем не було доведено наявність виняткового характеру обставин, що зумовили його звернення до суду з вимогою про відстрочку виконання рішення.

Позивач зазначає, що жодних доказів повідомлень ТОВ «ООЕК» із наданням підтверджуючих документів про виникнення форс-мажорних обставин у ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» та неможливість виконання договірних зобов`язань у спірний період, на виконання п. 12.4 Договору, відповідачем додано не було.

На думку позивача, в даному випадку є очевидним, що наявність форс-мажорних обставин (військова агресія Російської Федерації проти України) само по собі не є достатнім для звільнення від виконання зобов`язання Товариством, адже необхідно встановити та зазначити яким чином конкретні заходи і події під час війни не дозволяють виконувати грошові зобов`язання.

Позивач стверджує, що при прийняті рішення щодо надання відстрочення виконання рішення, суд зобов`язаний врахувати матеріальні інтереси обох сторін та слід врахувати, що внаслідок систематичного невиконання з боку учасників ринку електричної енергії своїх фінансових зобов`язань, у тому числі відповідача, у ТОВ «ООЕК» утворилась дебіторська заборгованість в загальному розмірі 1 787 634 411,17 грн.

На підставі викладеного, позивач просить у задоволенні заяви ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» про відстрочення виконання рішення Господарського суду Одеської області по справі № 916/3490/25 відмовити.

Відповідач ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА», письмового відзиву на позовну заяву не надав.

Водночас, у заяві вх.№ 35773/25 від 11.11.2025р. про відстрочення виконання судового рішення у справі №916/3490/25 зазначає, що існують обставини непереборної сили, що є причиною неможливості погашення зобов`язань ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» перед контрагентами, зокрема, перед позивачем.

Відповідач повідомив, що 28.06.2024р. ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» отримало від ТПП України сертифікати про форс-мажорні обставини №3100-24-1258 та №3100-24-1259, якими підтверджено існування обставин непереборної сили, які заважають підприємству здійснювати діяльність за основним напрямком, й відповідно, отримувати доходи, мати доступ до земельних ділянок та виробничих фондів.

Як зазначає відповідач, ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» є експлуатантом аеродрому «Одеса» на підставі Сертифікату Аеродрому Одеса UA-003, виданого Державною авіаційною службою України 02.12.2020 року.

Основним видом діяльності ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» є допоміжне обслуговування авіаційного транспорту. Відповідно до класифікації видів економічної діяльності клас КВЕД 52.23 «Допоміжне обслуговування авіаційного транспорту» включає: діяльність, пов`язану з перевезенням пасажирів, тварин або вантажів авіаційним транспортом; діяльність терміналів, таких як аеропорти, управління аеропортами; діяльність, пов`язану з наземним обслуговуванням на аеродромах тощо. Основний вид діяльності підприємства до настання обставин непереборної сили здійснювався на базі власного та орендованого рухомого та нерухомого майна, яке розташоване на орендованих у Одеської міської ради земельних ділянках.

У зв`язку з забороною використання повітряного простору України відповідно до вимог п.41 ч.1 ст.1 Повітряного кодексу України, припиненням цивільних авіасполучень, введенням воєнного стану, неможливістю надання аеронавігаційних послуг у повітряному просторі та аеропортових послуг, виконання роботи за основним видом діяльності, відсутністю необхідності виконання певних виробничих завдань, припиненням надходжень доходів, достатніх для забезпечення необхідних виплат, неможливістю користування орендованими земельними ділянками, на яких знаходиться вся нерухомість підприємства, що підтверджено відповідними сертифікатами ТПП України №3100- 22-1285 та №3100-22-1286 від 31.10.2022р., починаючи з 24.02.2022р., компанія припинила роботу за основним видом діяльності, припинила використання приміщень в Міжнародному аеропорту Одеса, виробничих потужностей, енергетичних та водних ресурсів в межах ведення господарської діяльності, немає можливості використовувати орендовані земельні ділянки.

Відповідач також повідомив, що з початком військової агресії Російської Федерації проти України, з огляду на припинення основного виду діяльності, на підприємстві був введений простій. Після запровадженого простою, з огляду на неможливість, в тому числі, сплачувати заробітну плату працівникам відповідача, на період дії воєнного стану в ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» призупинені трудові договори з працівниками.

Вищезазначене, на думку відповідача, пояснює виникнення заборгованості, проти якої ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» не заперечує, та неможливість її погашення з незалежних від підприємства причин.

Крім того, відповідач повідомив, що починаючи з 01.03.2022р. сприяє ЗСУ у посиленні обороноздатності країни.

Згідно з положеннями ст. 2 та ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з урахуванням змін обстановки, що склалася в Україні у зв`язку з відкритою збройною агресією Російської Федерації проти України і підвищенням ймовірності ракетних ударів противника по інфраструктурі міста, на виконання положень спільного наказу Міністерства оборони України та Державної авіаційної служби України про аеродроми спільного використання, а також вимог командування оперативного стратегічного угрупування військ (лист в/ч НОМЕР_1 Міністерства оборони України №1194 від 05.05.2022р.). на території аеропорту заборонено знаходження цивільного персоналу підприємства та інших осіб до завершення дії правового режиму воєнного стану, доступ на територію аеропорту обмежений.

Також, відповідач повідомив, що Рішенням №8/15-32-04 від 17.03.2023р. ГУ ДПС в Одеській області підтверджено неможливість ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» своєчасно виконувати свій податковий обов`язок.

При цьому, відповідач має надію, що протягом року з дати ухвалення рішення ситуація в країні зміниться і разом з відкриттям авіаційного простору він змінить на краще свій фінансовий стан.

На твердження відповідача, задоволення заяви про відстрочення виконання судового рішення у справі дозволить уникнути ризиків банкрутства критично важливого для національної економіки підприємства у період дії воєнного стану, під час якого ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» позбавлене можливості отримувати доходи від основного виду діяльності, та з огляду на доводи відповідача, базуватиметься на принципах співмірності і пропорційності, забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Відповідач зазначає, що ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» продовжує перебувати у скрутному фінансовому становищі по незалежним від нього причинам. Саме введення воєнного стану та закриття повітряного простору для цивільних авіаперевезень є надзвичайними подіями, що призвело до унеможливлення своєчасного виконання договірних зобов`язань перед ТОВ «ООЕК»

На думку відповідача, в результаті винесення рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «ООЕК», навіть часткового задоволення таких вимог, існують обставини, що істотно ускладнять, а на період дії воєнного стану в Україні, й унеможливлять виконання такого рішення, що відповідно до приписів ч.3 ст.331 ГПК України є підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст.239, ст.331 ГПК України, відповідач просить відстрочити виконання рішення суду у справі № 916/3490/25 на один рік з дня його ухвалення Господарським судом Одеської області.

Виходячи з матеріалів справи та пояснень представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

На виконання Закону України «Про ринок електричної енергії» під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу АТ «ОДЕСАОБЛЕНЕРГО» від постачання електричної енергії, було створено ТОВ «ООЕК» з метою здійснення діяльності з постачання електричної енергії споживачам. Абз. 1-8 пункту 13 розділу ХVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» (зі змінами від 23.11.2018р. №2628-УПІ) визначені наступні вимоги стосовно діяльності нового (відокремленого) постачальника електричної енергії: «... під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачавши електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання.

З метою забезпечення надійного та безперервного постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам відокремлення оператора системи розподілу,... здійснюється з урахуванням вимог цього пункту, а саме: суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам, у строк не пізніше ніж 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом зобов`язаний в установленому порядку отримати ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії;

На виконання вищенаведених вимог законодавства, постановою НКРЕКП № 429 від 14.06.2018 р. ТОВ «ООЕК» надано ліцензію з постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до ч. 6 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку.

Пунктом 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018р. (далі - Правила, ПРРЕЕ) передбачено, що електрична енергія (активна) - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу.

За приписами ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п.3.1.7 ПРРЕЕ договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається в паперовій формі. При цьому, сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформляються у паперовій формі та підписуються обома сторонами.

Пунктом 1.2.7 ПРРЕЕ передбачено, що постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими правилами порядку.

Публічний Договір про постачання електричної енергії споживачу та публічні комерційні пропозиції для споживачів електричної енергії викладені ТОВ «ООЕК» на офіційному веб-сайті.

Згідно п.3.1.8 ПРРЕЕ договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником і споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції.

Судом встановлено, що 19.03.2025р. ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» звернулось до ТОВ «ООЕК» із заявою-приєднання до умов публічного договору про постачання електричної енергії споживачу на умовах обраної комерційної пропозиції. Датою початку постачання в заяві-приєднання зазначено 15.03.2025р.

19 березня 2025р. між ТОВ «ООЕК» та ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» було підписано Додаток № 2 до Договору «Комерційна пропозиція ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція».

Відповідно до п.1.1 Договору цей Договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу (далі - Споживач) постачальником електричної енергії (далі - Постачальник) та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору.

Укладення цього Договору можливе шляхом підписання заяви-приєднання, оплати виставленого рахунка, за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов у цілому чи частково, через особистий кабінет в електронному цифровому вигляді (в установленому законодавством порядку).

За умовами п.2.1 Договору за цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно зі ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Отже, між сторонами у справі виникли правовідносини щодо поставки електричної енергії.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За приписами ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено та сторонами у справі не заперечується, що Договір про постачання електричної енергії споживачу було укладено на умовах обраної комерційної пропозиції «ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція», яка є додатком № 2 до цього Договору.

Дата початку постачання електроенергії зазначена в додатку №1 до Договору «Заява-приєднання», а саме 15.03.2025р.

У зв`язку з фактичним укладенням між сторонами Договору про постачання електричної енергії споживачу ТОВ «ООЕК» для ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» було відкрито особовий рахунок № 01-222 (Південний міський підрозділ).

Відповідно до п. 13.1 Договору цей Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) Споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього Договору, та/або сплаченого рахунку (квитанції) Постачальника. Даний Договір в частині виконання зобов`язань споживача щодо оплати діє до повного виконання Споживачем таких зобов`язань.

Згідно п. 11 Додатку № 2 до Договору «Комерційна пропозиція ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція» термін дії дійсної комерційної пропозиції з 15.03.2025р. до 31.03.2025р., з 01.04.2025р. до 30.06.2025р. комерційна пропозиція вважається продовженою на кожний наступний квартал, якщо не пізніше ніж за 20 днів до кінця кварталу Постачальник не повідомив Клієнта про внесення змін до комерційної пропозиції та/або викладення її в новій редакції.

Відповідно до п. 13 Додатку 2 до Договору «Комерційна пропозиція ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція» Договір набирає чинності з дати підписання Клієнтом заяви-приєднання до договору і укладається на строк до кінця календарного року, в якому договір було укладено, а в частині розрахунків (в т.ч. повної оплати заборгованості, включаючи нарахування пені та штрафних санкцій) договір діє до повного їх виконання. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 21 день до закінчення терміну дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про припинення Договору та перегляд його умов, у зв`язку із чим, господарський суд зазначає, що Договір №01/222-ПВЦ від 19.03.2025р., є пролонгованим.

Пунктом 4.12 ПРРЕЕ передбачено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються за даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку.

Відповідно до п. 4.13 ПРРЕЕ для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Згідно п. 2.3.14 ПРРЕЕ постачальник послуг комерційного обліку забезпечує зняття показів засобів вимірювальної техніки відповідно до Кодексу комерційного обліку

За пп. 8.6.1 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП № 311 від 14.03.2018 р., зчитування показів з лічильників, встановлених у споживачів, може здійснюватися споживачем, а також оператором системи або ППКО (у ролі ОЗД) відповідно до цього Кодексу та умов договору.

Згідно із п. 5 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 р. Оператор системи надає послуги комерційного обліку споживачам.

На підставі п. 10 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 р. функції оператора комерційного обліку покладені на оператора системи розподілу у межах території своє ліцензованої діяльності, а саме АТ «ДТЕК Одеські Електромережі».

За даними щодо фактичного споживання електричної енергії ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА», отриманими ТОВ «ООЕК» від АТ «ДТЕК Одеські електромережі», як оператора системи розподілу, за особовим рахунком № 01-222 у період березень-червень 2025 року ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» було спожито 292365 кВт/год. Обсяг спожитої електричної енергії у вищезазначений період підтверджується довідкою АТ «ДТЕК Одеські електромережі.

На підставі вищезазначених даних, ТОВ «ООЕК» було виставлено, а Споживачем отримано рахунки за спожиту електричну енергію № 01-222-ПВЦ від 07.04.2025 р. на суму 371 648 грн 22 коп. (з ПДВ), від 07.05.2025р. на суму 1 026 558 грн 85 коп., від 05.06.2025р. на суму 1 115 630 грн 56 коп., від 07.07.2025р. на суму 1 070 395 грн 37 коп.

Господарський суд зазначає, що вищезазначені рахунки було направлено та отримано відповідачем, що підтверджується поштовим відправленням №324.

Пунктом 4 Додатку № 2 до Договору «Комерційна пропозиція ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція» встановлено, що Клієнт здійснює оплату протягом 5 робочих днів від дати отримання рахунку, грошовими коштами на спеціальний рахунок ТОВ «ООЕК».

За матеріалами справи, станом на час подання даної позовної заяви, відповідачем було сплачено кошти в загальному розмірі 1 158 621 грн 76 коп., а ТОВ «ООЕК» зараховано на часткове погашення заборгованості за періоди березень-червень 2025р.

В силу п. 4.24 ПРРЕЕ, у разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізитів призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, електропостачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

За умовами п.6.2 Договору Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов договору.

З урахуванням вищенаведеного, заборгованість ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» за спожиту електричну енергію складає 804 773 грн 61 коп. Доказів оплати цієї заборгованості матеріали справи не містять.

Пунктом 4.21 ПРРЕЕ встановлено, що оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватися згідно із строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом.

Відповідно до п. 5.2.1 ПРРЕЕ електропостачальник має право на своєчасне та в повному розмірі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів.

Пунктом 5.5.5 ПРРЕЕ передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі наведеного вище, беручи до уваги визнання заборгованості відповідачем, позовна вимога ТОВ «ООЕК» щодо стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 804 773 грн 61 коп. підлягає задоволенню.

За приписами п. 3 ч.1 ст. 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема щодо сплати неустойки.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016р. у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що ст. 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018р. у справі № 910/10156/17 погодилась з цим висновком.

Разом з тим, за п.6 «Комерційна пропозиція ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція» згідно ст. 625 Цивільного кодексу України на суму заборгованості нараховуються інфляційні втрати та 3% річних від суми боргу за весь час прострочення.

Перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних судом встановлено що він є правильним, обгрунтованим, у зв`язку із чим вимога позивача про стягнення з ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» 3% річних у розмірі 595 грн 31 коп. підлягає задоволенню.

На підставі наведеного вище, господарський суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ООЕК» в повному обсязі.

Щодо відстрочення виконання судового рішення господарський суд зазначає наступне.

Згідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також, серед іншого, враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору та наявність стихійного лиха, інших надзвичайних подій тощо.

Отже, надання відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення є процесуальною дією суду, яка вчиняється останнім за встановлення обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

При цьому, судом враховується, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 ГПК України, вказана норма процесуального закону не вимагає.

Під відстроченням виконання рішення розуміється перерва у вчиненні виконавчих дій на певний, точно визначений строк, протягом якого виконавчі дії не проводяться, у зв`язку з існуванням обставин, за наявності яких вчасне виконання завдає шкоди правам або інтересам боржника або інших осіб.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд також повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення або розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Положення ГПК України не містять конкретного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА», обґрунтовуючи заяву про надання відстрочення виконання рішення суду, зазначає про неможливість здійснення підприємницької діяльності у зв`язку з забороною використання повітряного простору України відповідно до вимог п.41 ч.1 ст.1 Повітряного кодексу України, припиненням цивільних авіасполучень, введенням воєнного стану, неможливістю надання аеронавігаційних послуг у повітряному просторі та аеропортових послуг, виконання роботи за основним видом діяльності, відсутністю необхідності виконання певних виробничих завдань, припиненням надходжень доходів, достатніх для забезпечення необхідних виплат, неможливістю користування орендованими земельними ділянками, на яких знаходиться вся нерухомість відповідача.

В рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013р. зазначено, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника. Відсутність грошових коштів не є виключною обставиною та має негативний вплив на фінансовий стан не лише заявника, а й стягувача у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.06.2024р. ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» отримало від ТПП України сертифікати про форс-мажорні обставини №3100-24-1258 та №3100-24-1259, якими підтверджено існування обставин непереборної сили, які заважають підприємству здійснювати діяльність за основним напрямком, й відповідно, отримувати доходи, мати доступ до земельних ділянок та виробничих фондів.

Крім того, рішенням №8/15-32-04 від 17.03.2023р. ГУ ДПС в Одеській області підтверджено неможливість ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» своєчасно виконувати свій податковий обов`язок.

Судом також встановлено, що на виконання пп. 2 п. 2 Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 16.01.2025 р. № 50 «Про затвердження Критеріїв визначення підприємств, установ і організацій, які мають важливе значення для національної економіки у галузях авіаційного та автомобільного транспорту, туризму та будівництва в особливий період», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.01.2025 р. за № 116/43522, відповідно до пп. 4 п. 1 Критеріїв визначення підприємств, установ і організацій, які мають важливе значення для національної економіки у галузях авіаційного та автомобільного транспорту, туризму та будівництва в особливий період, затверджених Наказом, враховуючи Протокол № 6 засідання Комісії з визначення підприємств, установ та організацій, які мають важливе значення для національної економіки у галузі авіаційного транспорту в особливий період (реєстраційний номер від 05.06.2025р. № 1.2-968-25), Державіаслужба визначила ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» таким, що має важливе значення для національної економіки у галузі авіаційного транспорту в особливий період, на підставі відповідності критеріям, зазначеним у абзацах другому та восьмому підпункту 4 пункту 1 Критеріїв, що підтверджується листом Державної авіаційної служби України №1.15-20-25 від 13.06.2025р.

Частиною 5 ст. 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Таким чином, господарський суд законодавчо обмежений річним терміном розстрочки виконання рішення саме з дня ухвалення такого рішення, а не з дати набрання ним законної сили.

Проте, визначення періоду відстрочення виконання рішення суду належить до дискреційних повноважень суду. Дискреційне повноваження суду може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким (постанова Верховного Суду від 13.11.2024р. у справі № 926/4693/23).

Оцінивши надані відповідачем докази та беручи до уваги загальновідомі факти щодо умов правового режиму військового стану, закриття повітряного простору України, господарський суд приходить до висновку про можливість надання ТОВ «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» відстрочення виконання рішення суду по справі №916/3490/25 строком на 6 місяців з дня його ухвалення.

Згідно ч.3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.129-1 Конституції України, ч.ч.1, 2 ст.18 ГПК України рішення суду, які набрали законної сили є обовязковими до виконання.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, а у системному розумінні цієї норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом. Присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, враховуючи задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача в повному обсязі.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 231, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 804 773 грн 61 коп., 3% річних у розмірі 595 грн 31 коп. задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ «ОДЕСА» (65054, м. Одеса, вул. Центральний аеропорт, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" (65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 88, ) заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 804 773 грн 61 коп., 3% річних у розмірі 595 грн 31 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 664 грн 43 коп.

3. Відстрочити виконання рішення Господарського суду Одеської області строком на 6 місяців з дня його ухвалення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 23 лютого 2026р.

Суддя Н.В. Рога