номер провадження справи 19/92/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.02.2026 Справа № 908/1196/24

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Давиденко І.В., за участю секретаря судового засідання Лисенко К.Д., розглянувши матеріали заяви Приватного акціонерного товариства Запорізький абразивний комбінат про розстрочку виконання рішення суду у справі № 908/1196/24

за позовом Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29а, ідентифікаційний код 02909973) в інтересах держави, в особі органу уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206, ідентифікаційний код 04053915)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Запорізький абразивний комбінат (69014, м. Запоріжжя, вул. Олексія Поради, 44, ідентифікаційний код 00222226)

про стягнення 18 637 481,78 грн

за участю представників:

прокурор Токмаков О.І., посв. 075796 від 01.03.2023

від позивача: Савчвенко І.Г., витяг, посв. №1600 від 20.0.2024 - в засіданні 24.02.2026, після перерви 25.02.2026 - не з`явився

від відповідача: Нємна Т.І., дов.№ 1 від 05.01.2026

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області 20.01.2026 через підсистему Електронний суд від Приватного акціонерного товариства Запорізький абразивний комбінат надійшло клопотання про розстрочку виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 та постанови апеляційного суду від 11.12.2025 у справі №908/1196/24 (з урахуванням уточнень клопотання від 20.01.2026).

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2026, заяву про розстрочення виконання рішення передано на розгляд судді Давиденко І.В.

Ухвалою суду від 23.01.2026 заяву ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 03.02.2026 об 11-00.

02.02.2026 від відповідача до суду надійшла заява «про обґрунтування права відповідача на подання заяви про розстрочку виконання судового рішення».

В зв`язку з відрядженням судді Давиденко І.В., розгляд заяви ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» перенесено на 24.02.2026.

В засідання суду 24.02.2026 оголошено перерву до 25.02.2026.

ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» просить розстрочити виконання рішення Господарського суду Запорізької області по справі 908/1196/24 від 03.10.2024 року, яке набрало сили 11.12.2025 року з урахуванням постанови апеляційного господарського суду від 11.12.25р. в частині стягнення заборгованості в розмірі 6 986 511,84 грн на 12 місяців рівними частинами щомісячно по 582 209,32 грн та обґрунтовує заяву наступним.

ПрАТ «Запоріжабразив» є оператором критичної інфраструктури та має статус критично важливого підприємства для забезпечення функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. З початку військової агресії рф відповідач неодноразово потерпав від ворожих обстрілів, та зазнав значних руйнувань та збитків від масованої атаки. Основним видом господарської діяльності Відповідача є виробництво інших основних неорганічних хімічних речовин, яке потребує наявності імпортної сировини (боксити, нафтовий кокс, смоли, етикетки, втулки, склосітка тощо). Внаслідок збройної агресії рф проти України, введення у зв`язку з цим військового стану, закриття портів, окупація портів розташованих на Азовському морі, обмеження в перетині кордонів суходолом, стали наслідком порушення в господарській діяльності Відповідача логістичних ланцюгів з постачання імпортної сировини, постачання готової продукції покупцям, у тому числі, які знаходяться за кордоном. Вказані обставини беззаперечно впливають на господарську діяльність Відповідача, який перебуває в надзвичайно тяжкому фінансовому стані.

ПрАТ «Запоріжабразив» також вказує, що спостерігається тенденція постійного зниження доходу товариства за період з 2022 по 2025 рік.

За посиланнями відповідача, основні витрати товариства на місяць складають понад 183,2 млн. грн та додатково платежі за інші товарно-матеріальні цінності, необхідні для виробництва.

Дохід підприємства від продажу виробленої продукції, як стверджує відповідач, в середньому за 2025 рік склав 136 млн. грн, що вказує на постійний дефіцит грошових коштів.

Також для зменшення навантаження на бюджет підприємства здійснено звернення в АБ «Укргазбанк» для реструктуризації кредитних умов. Рішення щодо реструктуризації кредиту на даний час не прийнято.

Відповідач просить врахувати, що за користування спірною земельною ділянкою сплачував плату за землю, про що зазначено у самому позові, а з 01.04.2025 року укладений договір оренди земельної ділянки, до 31.12.2025 року з боку товариства орендна плата сплачена у повному обсязі.

ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат», враховуючи особливості господарської діяльності відповідача, викладені вище обставини, наявність воєнного стану в Україні, що наявність його заборгованості зумовлена обставинами, які в сукупності є особливими, тому з метою дотримання справедливого балансу iнтepeciв сторін у cпopi просить задовольнити його заяву про розстрочення виконання рішення суду, щодо стягнення заборгованості рівними частинами, з урахуванням положення ч. 5 ст. 331 ГПК України, оскільки, за викладених обставин його виконання, на думку заявника, призведе до більш негативних наслідків для боржника, ніж невиконання для стягувача.

За твердженням відповідача, розстрочення виконання судового рішення надасть можливість стабільного (щомісячного) надходження для позивача коштів згідно з графіком, не призвівши при цьому до негативних наслідків у вигляді повної неможливості відповідачем виконувати свої зобов`язання та одночасно є забезпеченням стабільної роботи підприємства критичної інфраструктури.

Також відповідач зазначив, що для забезпечення своєчасного виконання своїх зобов`язань, ПрАТ «Запоріжабразив» вживає заходів стягнення у судовому порядку заборгованості з контрагентів за поставлену продукцію.

Відповідач стверджує, що розстрочення виконання рішення суду - це не спосіб уникнути відповідачем відповідальності, а навпаки організація та створення умов для подальшого виконання рішення суду. При цьому ПрАТ «Запоріжабразив» сплатив перший платіж у розмірі 582 209,32 грн на користь Запорізької міської ради та суму судового збору у розмірі 167 676,29 грн на користь Запорізької обласної прокуратури.

24.02.2026 від відповідача до суду надійшла заява про долучення доказів якою відповідач просить долучити до матеріалів справи докази часткової сплати боргу, а саме платіжну інструкцію від 24.02.2026р. на суму 582 209,32 грн.

У додаткових поясненнях від 25.02.2026 відповідач, з посиланням на висновки Великої Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, зазначає, що річний термін на розстрочення судового рішення слід вираховувати саме з дати 11.12.2025 року дати постановлення Центральним апеляційним Господарським судом остаточного рішення по справі, яке набрало чинності з моменту його ухвалення.

Прокурор в судовому засідання зазначив, що не заперечує проти надання розстрочки виконання рішення суду, враховуючи часткову оплату та здійснені платежі.

Позивач також проти задоволення клопотання не заперечує, вирішення питання про надання розстрочки покладає на розсуд суду.

Розглянувши заяву Акціонерного товариства Запорізький абразивний комбінат про розстрочку виконання рішення суду у справі № 908/1196/24, суд відмовляє в її задоволенні, з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 у справі № 908/1196/24 позов Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Запорізької міської ради Запорізької міської ради задоволено повністю; стягнуто з Приватного акціонерного товариства Запорізький абразивний комбінат на користь Запорізької міської ради до місцевого бюджету безпідставно збережені кошти за період з 01.07.2022 по 31.01.2024 в розмірі 18 637 481 грн 78 коп.; стягнуто з Приватного акціонерного товариства Запорізький абразивний комбінат на користь Запорізької обласної прокуратури кошти, витрачені у 2024 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 279 562 грн 23 коп.; відмовлено в задоволенні заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2025 скасовано рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 в частині стягнення 6 986 511,84 грн. безпідставно отриманих коштів за період з 01.07.2022 по 31.12.2022 та змінено його в частині розподілу судового збору; ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача доходу, отриманого від безпідставно набутого майна в сумі 6 986 511,84 грн за період з 01.07.2022 по 31.12.2022, відмовлено. В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08.07.2025 касаційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2025 у справі № 908/1196/24 в оскаржуваній частині скасовано. Справу № 908/1196/24 в скасованій частині направлено на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.12.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 у справі № 908/1196/24 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 у справі № 908/1196/24 залишено без змін. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» на користь Запорізької обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 167 676,29 грн.

З урахуванням постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.12.2025, на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2025 у справі 908/1196/24 видано накази.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно зі ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Відповідно частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України від 26.07.2012 суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України).

Відповідно до ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 ГПК України, ця стаття не вимагає. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Таким чином, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для розстрочення або відстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.

Тобто, можливість відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому рішення про відстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника.

Як зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.03.2018 у справі №910/8153/17, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо. Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. При цьому, положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного, суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах.

Разом з тим, необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", №22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися й інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").

Заявником ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» до своєї заяви подано копії платіжних інструкцій про часткове погашення заборгованості за рішенням суду, копії актів комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії РФ, копії платіжних інструкцій щодо розрахунків з банками та контрагентами, копію кредитного договору та листування з Банком, копію наказів по товариству щодо зміни режиму роботи у вересні-грудні 2025, довідку про витрати товариства, копії звітів про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2024, 2025 роки, копії платіжних інструкцій щодо розрахунків за комунальні послуги, розрахунків по внескам та обов`язковим платежам.

Матеріали заяви не містять даних про відсутність достатніх коштів на рахунках боржника.

Складне фінансове становище відповідача, наявність кредитних зобов`язань, значні виробничі витрати, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення; при цьому, розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника (постанова Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №910/8153/17).

Поданий відповідачем звіт про фінансові результати підприємства відповідача за 2024 рік підтверджує збитковість підприємства у звітному періоді, однак, відповідачем не було подано до суду доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності (зокрема, але не виключно, довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, а також довідки про відсутність майна у власності (тощо).

При цьому, поряд з наведеним, відповідно до приписів ч. 5 ст.331 ГПК України, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Заявником ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» заяву про надання розстрочки виконання рішення від 03.10.2024 подано 20.01.2026, тобто після спливу річного строку, визначеного ч.5 ст. 331 ГПК України (рішення від 03.10.2024).

Так, враховуючи приписи наведеної норми та визначення того, що розстрочення виконання рішення не може перевищувати один рік з дня ухвалення такого рішення, відсутні підстави для задоволення заяви ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат».

Щодо посилання відповідача на висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, суд зазначає, що вони зроблені з розгляду питання обґрунтованості нарахувань за ст.625 ЦК України на заборгованість, яку стягнуто в судовому порядку та на виконання такого рішення судом надано розстрочку або відстрочку виконання (Оскільки з огляду на викладене вище такий висновок вбачається недостатньо мотивованим, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від указаного правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 905/3137/14-908/5775/14 (провадження № 3-1276гс15), та зазначає, що після прийняття судом рішення про розстрочку або відстрочку виконання рішення грошове зобов`язання боржника не припиняється, тому передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати та три проценти річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання).

У справі № 917/141/24 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду винесено питання співвідношення інститутів розстрочення (відстрочення) виконання судового рішення (ст. 331 ГПК України) та мирової угоди (ст. 192 ГПК України) в розрізі можливості мировою угодою встановити строк виконання зобов`язання більший, аніж річний строк розстрочення (відстрочення) виконання судового рішення, встановлений частиною п`ятою ст. 331 ГПК України.

Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача про необхідність вираховування річного терміну відстрочки саме з дати 11.12.2025 (дати постанови Центрального апеляційного господарського суду), оскільки висновки Верховного Суду у постановах від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, від 06.06.2025 у справі № 917/141/24 не є релевантними до обставин даної справи.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, заява ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» про розстрочення виконання рішення суду від 03.10.2024 у справі № 908/1196/24 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» про розстрочення виконання рішення суду від 03.10.2024 у справі № 908/1196/24 відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України, ухвала набирає законної сили після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 03.03.2026.

Суддя І.В. Давиденко