ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________УХВАЛА
"19" лютого 2026 р. Справа № 870/2/26
Суддя Західного апеляційного господарського суду Ржепецький В.О.
за участю секретаря судового засідання Пишної Р.А.
та представників сторін:
від позивача- не з`явився,
від відповідача (заявника) - Безух А.М.
розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СВК Фрунзе"
про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Правова Ліга" від 29.12.2025 у справі № 7/2025 (третейський суддя Кудінов В.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полетехніка"
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СВК Фрунзе"
про стягнення 2972102,85 грн
28.01.2026 до Західного апеляційного господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СВК Фрунзе" про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Правова Ліга" від 29.12.2025 у справі № 7/2025.
Відповідно до змісту заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "СВК Фрунзе", вважає, що зазначене рішення прийнято з порушенням Закону України «Про третейські суди», ГПК України. Заявник стверджує, що між ТОВ «ПОЛЕТЕХНІКА» і ТОВ «СВК «Фрунзе не був укладений договір №OB- 027/2021 від 25.11.21р. в вигляді окремого оригінального документа. Було письмове листування та домовленість стосовно цього, однак підписаний договір у відповідача в оригіналі відсутній, що свідчить про відсутність досягнутої між сторонами третейської угоди, яка містилась в договорі. Вважає, що у силу п. 8.1. договору за відсутності повідомлень договір №OB- 027/2021 від 25.11.21р. був продовжений до 25.11 23р.. Зазначає, що вимога №26 від 21.07.2023р. про повернення суми еквівалентної 47 450 євро не була отримана відповідачем і повернута за закінченням терміну зберігання, що доводить, те, що ТОВ «Полетехніка» недобросовісно ставиться до своїх партнерів та виконання обов`язків. Конверт поштової відправки наданий в матеріали справи. Третейський суд не врахував, що позивач не виконав вимоги щодо доставки та вручення поштових відправлень, передбачених положеннями статті 4, частини 1, пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Закону України «Про поштовий зв`язок» та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.
Також, на думку заявника суд не врахував, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку строк дії договору №OB-027/2021 від 25.11.21 сплив 25.11.23. Отже, третейський суд вирішив справу за договором (третейською угодою), яка відсутня в оригіналі і навіть при існуванні в копії припинила свою дію 25.11.23. Зазначає, що повідомлення про участь в третейському розгляді не були доставлені відповідачу належним чином за його юридичною адресою, що суперечить ст. 15 Закону України «Про третейські суди». Третейський суд виніс рішення без належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи з ігноруванням клопотання відповідача про забезпечення дистанційної участі відповідача і відсутності повідомлення відповідача шляхом надіслання Е-mail на електрону адресу, що грубо порушує ст. 39 Закону України «Про третейські суди», якою встановлено право на участь сторін в судовому розгляді.
Справі Західного апеляційного господарського суду з розгляду вказаної вище заяви про скасування рішення третейського суду присвоєно №870/2/26.
Суддя Західного апеляційного господарського суду Ржепецький В.О. ухвалою від 02.02.2026 прийняв до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СВК Фрунзе" про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Правова Ліга" від 29.12.2025 у справі № 7/2025 та відкрив провадження щодо розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СВК Фрунзе" про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Правова Ліга" від 29.12.2025 у справі № 7/2025; призначив справу № 870/2/26 до розгляду в судовому засіданні на 19.02.2026 о 10:30 у приміщенні Західного апеляційного господарського суду за адресою: м.Львів, вул. Личаківська, 81, зал судового засідання №4; постановив судове засідання 19.02.2026 о 10:30 проводити в режимі відеоконференції за участю представника ТОВ «СВК «Фрунзе» Безуха Андрій (е-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 /) поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Встановив Товариству з обмеженою відповідальністю "Полетехніка" десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали на подання заперечень на заяву і доказів надсилання копій заперечень та доданих до них документів відповідачу; визнав участь у судовому засіданні не обов`язковою; витребував матеріали третейської справи №7/2025 у Західного апеляційного господарського суду (судді Якімець Г.Г). після надходження цих матеріалів до суду.
06.02.2026 Західному апеляційному господарському суду надійшли матеріали справи № 7/2025.
ТзОВ "Полетехніка" у відзиві на заяву про скасування рішення третейського суду просить заяву ТОВ «СВК Фрунзе» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правова Ліга» від 29.12.2025 у третейській справі № 7/2025 залишити без задоволення. У спростування наведених в заяві доводів зазначає таке:
Відповідач змінює свою позицію з не укладення договору на позицію, що договір закінчив свою дію. Натомість, Господарським судом Запорізької області, Центральним апеляційним господарським судом, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у межах справи №908/2963/23(908/3802/23) встановлено, що договір № ОВ-027/2021 укладено 25.11.2021 між ТОВ «Полетехніка» та ТОВ «СВК Фрунзе» та він є діючим, Отже, ці обставини не доказуються (ч. 4 ст. 75 ГПК України).
Відповідач не дотримав вимог п. 2 ч. 7 ст. 70, ч. 4 ст. 70 Регламенту, до відзиву не додано документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи; відзив не підписано представником ТОВ «СВК Фрунзе».
Матеріали справи також містять відомості, що відповідач неодноразово спрямовував на адресу суду та позивача різну кореспонденцію та процесуальні документи. Також, вся кореспонденція адресована судом відповідачу направлялась на дві адреси, включно на окуповану територію.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 06.11.2023 в особі головуючого судді Зінченко Н.Г. (справа № 908/2861/23) було витребувано та надано суду для огляду оригінал договору № ОВ-027/2021 від 25.11.2021, який наявний у позивача.
Відповідач не наводить жодних підстав для скасування рішення третейського суду, які визначені в частині 2 статті 350 ГПК України.
Представник відповідача (скаржника) у судовому засіданні, призначеному Західним апеляційним господарським судом на 19.02.2026, вимоги заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правова Ліга» від 29.12.2025 у третейській справі № 7/2025 підтримав, підставами для скасування рішення третейського суду назвав ч.2 ст. 350 ГПК України (справа непідвідомча третейському суду та не підлягає розгляду у третейському суді).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином.
Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.349 ГПК України).
У судовому засіданні 19.02.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника, апеляційний суд при постановленні даного судового рішення виходить з такого.
28.01.2026 до Західного апеляційного господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СВК Фрунзе" про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Правова Ліга" від 29.12.2025 у справі № 7/2025.
Порядок оскарження рішення третейського суду визначено статтею 346 ГПК України.
Зокрема, частиною першою наведеної норми врегульовано, що сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та (або) обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 347 ГПК України, до заяви про скасування рішення третейського суду додаються, зокрема, оригінал рішення третейського суду або належним чином завірена його копія. Копія рішення постійно діючого третейського суду завіряється головою постійно діючого третейського суду, а копія рішення третейського суду для вирішення конкретного спору має бути нотаріально завірена; оригінал третейської угоди або належним чином завірена її копія.
При цьому, частиною 6 ст. 347 ГПК України визначено, що у випадку подання заяви про скасування рішення третейського суду в електронній формі, документи, зазначені в пунктах 1, 2 частини четвертої цієї статті, можуть подаватися у копіях, проте заявник повинен надати такі документи до суду до початку судового розгляду вказаної заяви. У разі неподання вказаних документів заява повертається, про що судом постановляється відповідна ухвала.
Надаючи оцінку наявності підстав для застосування в цій справі процесуальних наслідків, передбачених ч. 6 чт. 347 ГПК України, суд враховує, що з доводів заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правова Ліга» від 29.12.2025 у третейській справі № 7/2025 видно, що заявник стверджує про відсутність оригіналу договору №OB- 027/2021 від 25.11.21.
Натомість він доводить, що саме ці обставини є однією з підстав для оскарження рішення третейського суду.
Тому суд, враховуючи засади господарського судочинства, зокрема, диспозитивності та змагальності, вважає за можливе процесуальні наслідки у вигляді повернення заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правова Ліга» від 29.12.2025 у третейській справі № 7/2025, передбачені наведеною нормою, не застосовувати, а надати оцінку обставинам, на які в цій частині посилається заявник в сукупності з іншими обставинами, які підлягають встановленню при розгляді заяви про скасування рішення третейського суду по суті вимог.
Водночас, суд також враховує, що ст. 348 ГПК України, якою врегульовано порядок підготовки справи щодо оскарження рішення третейського суду до розгляду, містить імперативну норму про те, що суд може витребувати докази у порядку, встановленому цим Кодексом тільки за клопотанням учасників судового розгляду.
Жодним з учасників, в т.ч. заявником клопотань про витребування доказів, зокрема, оригіналу договору №OB- 027/2021 від 25.11.21 не подано.
Як визначено статтею другою Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Це означає, зокрема, що обов`язок доказування тих чи інших обставин лежить на стороні, а суд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не зобов`язаний збирати докази. (ч. 3 ст. 2, ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України)
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подання всіх наявних доказів в порядку та строки, встановлені законом, віднесено статтею 42 ГПК України до обов`язку учасників справи.
У той же час, згідно ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням тих чи інших процесуальних дій.
Ураховуючи наведене, суд з метою ефективного захисту прав та законних інтересів сторін спору та з урахуванням зазначених вище процесуальних застережень, дійшов висновку про необхідність розгляду справи по суті з наданням доводам заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правова Ліга» від 29.12.2025 у третейській справі № 7/2025 оцінки на предмет відповідності положенням ст. 51 Закону України «Про третейські суди» та ст. 350 ГПК України.
27.08.2025 ТОВ «Полетехніка» звернулося до третейського суду про стягнення пені у сумі 2 972 102,85 грн, у зв`язку із тим, що ТОВ «СВК Фрунзе» допустив порушення виконання грошового зобов`язання щодо оплати у визначені Специфікацією. №001 строки вартості Товару (3-го платежу).
ТОВ «Полетехніка» та ТОВ «СВК Фрунзе» уклали договір №OB- 027/2021 від 25.11.2021, за умовами якого, з урахуванням специфікації №001 від 25.11.2021, ТОВ «Полетехніка» мало здійснити позивачеві поставку товару, а саме: сівалку HORSCH Maestro16 SX вартістю еквівалентною 197 709,33 євро.
Згідно з п.11 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті.
Справи щодо оскарження рішень третейських судів, про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними господарськими судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (ч.2 ст.24 ГПК України).
Відповідно до ч.1 ст.346 ГПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та (або) обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.
Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного господарського суду за місцем розгляду справи третейським судом стороною, третьою особою протягом дев`яноста днів з дня ухвалення рішення третейським судом, а особою, яка не брала участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про її права та (або) обов`язки, - протягом дев`яноста днів з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про ухвалення рішення третейського суду (ч.2 ст.346 ГПК України).
Частинами 3,4 ст.349 ГПК України передбачено, що при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду. Суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені статтею 350 цього Кодексу.
Справа розглядається господарським судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цим розділом (ч.5 ст.349 ГПК України).
Відповідно до ст.350 ГПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:
1) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;
2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;
3) третейську угоду визнано судом недійсною;
4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;
5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
Аналогічні положення містить стаття 51 Закону України "Про третейські суди".
Слід зазначити, що перелік підстав, з яких може бути оскаржене та скасоване рішення третейського суду, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.
Юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону (ч.1 ст.5 ЗУ "Про третейські суди").
Згідно з абз.4 ч.1 ст.2 Закону України "Про третейські суди" третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.
Частинами 1, 4-7 ст.12 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.
Західний апеляційний господарський суд розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СВК Фрунзе" про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Правова Ліга" від 29.12.2025 у справі № 7/2025, та вважає, що відсутні підстави для скасування рішення третейського суду з огляду на таке.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу (зокрема, у постановах від 26.01.2023 у справі № 874/9/22, від 22.04.2025 у справі № 870/1/25), що з огляду на положення статті 350 ГПК України та статті 51 Закону України "Про третейські суди", при розгляді заяви про скасування рішення третейського суду господарський суд не здійснює оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише встановлює відсутність/наявність підстав для його скасування, визначених частиною третьою статті 51 Закону України "Про третейські суди" та статтею 350 ГПК України.
Відповідач стверджує про те, що третейський суд вирішив справу за договором (третейською угодою), яка відсутня в оригіналі і навіть при існуванні в копії припинила свою дію 25.11.23.
Щодо цих доводів ТОВ «СВК Фрунзе», а також доводів про неукладення спірного договору, припинення дії цього договору, відсутності третейської угоди, апеляційний суд зазначає, що такі твердження є суперечливими та спростовуються наведеним нижче.
Таким чином, третейський суд розглянув справу за наявності третейської угоди, чим спростовуються відповідні доводи заявника.
При цьому, надаючи оцінку твердженням останнього щодо відсутності при розгляді справи третейським судом оригіналу угоди як підстави для його скасування, суд виходить з того, що до предмету дослідження апеляційного суду, який встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду, прямо передбачених наведеними вище нормами закону та Кодексу, не віднесено перевірку дотримання третейським судом способу та порядку дослідження поданих на його розгляд доказів, в тому числі обставини перевірки третейським судом в межах його повноважень відповідності копій поданих йому учасниками справи доказів оригіналам.
Процесуальне право заявника в цій частині мало бути захищено ним шляхом вчинення відповідних процесуальних дій сторони третейського розгляду, передбачених Законом України «Про третейські суди» та Регламентом відповідного суду.
Зазначені у заяві підстави для скасування рішення третейського суду в цій частині, таким чином, визнаються судом необґрунтованими.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16.09.2025 у справі №908/2963/23(908/3802/23) про стягнення суми в межах справи № 908/2963/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР-С КОМПАНІ" встановив, що між позивачем та відповідачем-1 було укладено договір №OB- 027/2021 від 25.11.2021, за умовами якого, з урахуванням специфікації №001 від 25.11.2021, відповідач-1 мав здійснити позивачеві поставку товару, а саме: сівалку HORSCH Maestro16 SX вартістю еквівалентною 197 709,33 євро (п.9.15.). Верховним Судом встановлено, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що враховуючи відсутність у позивача права на односторонню відмову від Договору поставки та не досягнення позивачем і відповідачем-1 згоди щодо розірвання цього договору, саме по собі надсилання відповідачу-1 вимоги про повернення суми передплати з одночасною пропозицією про розірвання договору не може свідчити про припинення договору. Дійшовши вказаного висновку, колегія суддів відхилила протилежні доводи касаційної скарги як такі, що не знайшли свого підтвердження (п.9.39.). Оскільки Договір поставки не припинив свою дію та є чинним, він є обов`язковим для сторін та його умови повинні виконуватися належним чином, про що слушно зазначено в оскаржуваній постанові. Протилежного не доведено (п.9.40.).
Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.08.2018 у справі № 906/493/16 викладено правовий висновок про те, що:
- у разі наявності арбітражної угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог ГПК України клопотання про припинення провадження господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті;
- господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди;
- суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.
Утім реалізація сторонами права на укладення арбітражної угоди щодо передачі спорів, які виникнуть з укладеного ними правочину чи у зв`язку з ним, на розгляд арбітражу не є відмовою від права на звернення до господарського суду, оскільки являє собою вибір сторонами такого правочину одного із способів реалізації права на звернення за захистом своїх прав.
Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулась за вільним волевиявленням сторін спору (рішення у справі «Девір проти Бельгії» від 27.02.1980).
Ураховуючи встановлені апеляційним судом обставини наявності у договорі №OB- 027/2021 від 25.11.2021, укладеного між сторонами третейського застереження наведеного вище змісту, оскільки між сторонами, таким чином, наявна арбітражна угода, судами України така угода не визнана недійсною, такою що втратила чинність, а судом при дослідженні її змісту не встановлено неможливості її виконання, суд дійшов висновку про спростування доводів заявника про те, що внаслідок наведених обставин справа непідвідомча третейському суду та не підлягає розгляду у третейському суді.
Крім того, Господарським судом Запорізької області в ухвалі від 06.11.2023 у справі № 908/2861/23 встановлено, що третейська угода у вигляді третейського застереження у договорі № ОВ-027/2021 від 25.11.2021 не визнана недійсною, не втратила чинності та може бути виконана.
Отже, доводи заяви в цій частині про наявність підстав для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Правова Ліга" від 29.12.2025 у справі № 7/2025 визнаються судом необґрунтованими.
ТОВ «СВК «Фрунзе» стверджує, що третейський суд виніс рішення без належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи з ігноруванням клопотання відповідача про забезпечення дистанційної участі відповідача.
Суд зазначає, що відповідно до ст. ст. 15, 39 Закону України "Про третейські суди" обмін документами та письмовими матеріалами між сторонами, а також між сторонами і третейським судом чи третейськими суддями здійснюється у порядку, погодженому сторонами, і за вказаними ними адресами. У постійно діючому третейському суді порядок обміну документами та письмовими матеріалами визначається регламентом третейського суду. Сторонам має бути направлене повідомлення про день, час та місце проведення засідання третейського суду не пізніше ніж за 10 днів до такого засідання. Повідомлення направляється або вручається в порядку, визначеному статтею 15 цього Закону.
Отже, підстав вважати, що третейським судом було допущено порушення Закону або Регламенту суду в частині дотримання права відповідача в третейській справі бути повідомленим про розгляд справи, немає.
На підтвердження того, що відповідач був обізнаний про розгляд справи третейським судом, свідчить його участь у зазначеному процесі, яку ним здійснено шляхом подання Відзиву, надісланого 29.10.2025 на електронну адресу третейського суду. (а.с.43-44).
Наведене свідчить про те, третейський суд виконав свій процесуальний обов`язок щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим відповідачу була надана можливість реалізувати свої права у цій справі.
При цьому, суд враховує, що приписами ст. 51 Закону України "Про третейські суди" та ст. 350 ГПК України не передбачено такої підстави для оскарження та скасування рішення третейського суду, як неповідомлення ним належним чином особи, яка брала участь у справі, про місце та час третейського розгляду. П. 5 ч. 3 ст. 51 названого Закону (та, відповідно п. 5 ч. 2 ст. 350 ГПК України) визначають як підставу для такого оскарження та скасування вирішення третейським судом питання про права і обов`язки осіб, які не брали участь у справі.
Склад учасників третейського розгляду визначено ст. 34 Закону України "Про третейські суди", відповідно до частини першої якої учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники.
З матеріалів цієї справи видно і заявником не заперечується, що заявник є учасником у третейській справі №7/2025 як відповідач, а тому положення п. 5 ч. 2 ст. 350 ГПК України та п. 5 ч. 3 ст. 51 Закону України "Про третейські суди" до спірних правовідносин не застосовуються.
Щодо доводів заявника по суті третейського спору (які стосуються виконання сторонами умов договору), суд повторює, що при розгляді заяви про скасування рішення третейського суду господарський суд не здійснює оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише встановлює відсутність або наявність підстав для його скасування, визначених ч.3 ст.51 Закону України "Про третейські суди" та ст.350 ГПК України.
Зазначених обставин не встановлено судом також за результатами вивчення матеріалів третейської справи в цілому на виконання вимог, визначених ч. 4 ст. 349 ГПК України.
Отже, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Правова Ліга" від 29.12.2025 у справі № 7/2025, передбачених статтею 350 ГПК України та ст.51 ЗУ "Про третейські суди".
Відповідно до ч.6 ст.349 ГПК України за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду господарський суд має право:
1) постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви і залишення рішення третейського суду без змін;
2) постановити ухвалу про повне або часткове скасування рішення третейського суду.
Враховуючи наведене, беручи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.350 ГПК України, для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Правова Ліга" від 29.12.2025 у справі № 7/2025, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СВК Фрунзе" та залишення вказаного рішення третейського суду без змін.
Судовий збір за подання заяви про скасування рішення третейського суду слід залишити за заявником.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 349 ГПК України, рішення суду за результатами розгляду заяви про скасування рішення третейського суду про повернення матеріалів справи третейському суду ухвалюється у разі, якщо господарський суд витребував справу з третейського суду.
Разом з тим, матеріали третейської справи надійшли Західному апеляційному господарському суду на підставі ухвали від 26.01.2026 у справі №870/1/26 про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Правова Ліга" від 29 грудня 2025 року у справі № 7/2025, тому питання про повернення справи третейському суду при постановленні даного судового рішення не вирішується.
Керуючись ст.234, 346-351 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд
П О С Т А Н О В И В :
1.Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СВК Фрунзе" про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Правова Ліга" від 29.12.2025 у справі № 7/2025.
2.Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Правова Ліга" від 29.12.2025 у справі № 7/2025 залишити без змін.
Відповідно до частини 3 статті 351 ГПК України ця ухвала може бути оскаржена учасниками справи в апеляційному порядку, встановленому для оскарження рішення суду першої інстанції.
Повний текст ухвали складено і підписано 24.02.2026.
Суддя В.О. Ржепецький