ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 910/11022/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.,

за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,

представників учасників справи:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" - Тути І. В.,

Міністерства юстиції України - Вальчука М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025

(судді Коробенко Г. П., Кравчук Г. А., Сибіга О. М.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс"

до Міністерства юстиції України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Ен-Кор-Лімітед", 2) державний реєстратор Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Людмила Володимирівна,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Цукорпром", 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Монтана-Естейт",

про скасування наказу.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" (далі - позивач, скаржник, ТОВ "ФК "Поліс") звернулось до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст) про визнання незаконним і протиправним та скасування наказу Мін`юсту від 16.08.2021 № 2879/5 "Про задоволення скарги".

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ "ФК "Поліс" посилалося на те, що наказ Мін`юсту від 16.08.2021 № 2879/5 підлягає скасуванню, оскільки за Товариством з обмеженою відповідальністю "Цукорпром" (далі - ТОВ "Цукорпром") ніколи не було зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно у законний спосіб, у зв`язку з тим, що рішення приватного нотаріуса від 06.12.2019 № 50068890, на підставі якого таке право було зареєстроване, скасовано наказом Мін`юсту від 02.06.2020 № 1840/5.

1.3. Позивач також зазначає, що 27.12.2019 продав спірне майно Товариству з обмеженою відповідальністю "Ен-Кор-Лімітед" і того ж дня за покупцем було зареєстровано право на спірне майно.

1.4. Тому Мін`юст мав відмовити у задоволенні скарги ТОВ "Цукорпром", оскільки відповідно до пункту 2 частини восьмої статті 37 Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася реєстрація цього права за іншою особою, а саме за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ен-Кор-Лімітед", ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промторг 2020".

1.5. У позовній заяві позивач вказав, що позовні вимоги заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) інтересу (права) позивача і оскільки господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно, яке є предметом спору, то і спір про визнання недійсними актів, що порушують такі права, підлягає розгляду в господарському суді.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

2.1. ТОВ "ФК "Поліс" як іпотекодержатель набуло права власності на нерухоме майно (нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 15а, 15б, 15в, 15г, XXIX, загальною площею 291,9 кв. м, в прибудові літ. "А'-l" до житлового будинку літ. "А-14" у місті Харкові на вулиці Двадцять третього серпня, будинок 51), шляхом звернення стягнення на нього в позасудовому порядку, передбаченому Законом України "Про іпотеку".

2.2. На підставі заяви ТОВ "ФК "Поліс" та долучених до неї документів державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л. В. (далі - державний реєстратор Литвиненко Л. В.) прийнято рішення від 12.12.2019 № 50190468 про державну реєстрацію права власності вищезазначеного нерухомого майна за ТОВ "ФК "Поліс".

2.3. У подальшому за встановленими судами обставинами справи події відбувалися таким чином:

- 26.02.2020 ТОВ "Цукорпром" подало до Мін`юсту скаргу у сфері державної реєстрації в порядку статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від № 26-02/2020 на рішення від 12.12.2019 № 50190468, прийняте державним реєстратором Литвиненко Л. В.; скаргу зареєстровано в Мін`юсті 28.02.2020 за № 6648-33-20.

- 14.05.2020 Колегія Мін`юсту з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - Колегія) розглянула скаргу ТОВ "Цукорпром" від 26.02.2020 №26-02/2020, стосовно зокрема реєстраційних дій щодо нерухомого майна (нежитлових приміщень 1-го поверху №№ 15а, 15б, 15в, 15г, XXIX, загальною площею 291,9 кв. м, в прибудові літ. "А"- l" до житлового будинку літ. "А-14" у місті Харкові на вулиці Двадцять третього серпня, будинок 51;

- за наслідками розгляду скарги Колегія склала висновок, оформлений наказом від 04.06.2020 № 1874/5, яким, зокрема: скаргу ТОВ "Цукорпром" від 26.02.2020 № 26-02/2020 задоволено частково; скасовано рішення від 12.12.2019 № 50190468, прийняте державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В.;

- рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі №910/8091/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 та постановою Верховного Суду від 28.09.2021, задоволено позовну заяву ТОВ "ФК "Поліс"; визнано незаконним і протиправним та скасовано наказ Мін`юсту від 04.06.2020 № 1874/5 "Про задоволення скарги" в частині пунктів 1, 2, 5 цього наказу, якими відповідно скаргу ТОВ "Цукорпром" від 26.02.2020 №26-02/2020 задоволено частково та скасовано рішення від 12.12.2019 №50190468, прийняте державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л. В.;

- колегія Мін`юсту повторно розглянула скаргу ТОВ "Цукорпром" та склала висновок, яким рекомендувала задовольнити скаргу частково. У пункті 3 висновку Колегії від 01.07.2021 Колегія дійшла висновку, що державний реєстратор Литвиненко Л. В. на момент прийняття оскаржуваного рішення не встановила відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та обтяженнями на нежитлові приміщення. Зокрема щодо об`єкта нерухомого майна уже був відкритий відповідний розділ (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- 16.08.2021 Мін`юст прийняв рішення, оформлене наказом від №2879/5 "Про задоволення скарги", яким скаргу ТОВ "Цукорпром" від 26.02.2020 №26-02/2020 задовольнив частково та скасував рішення від 12.12.2019 року № 50190468, прийняте державним реєстратором Литвиненко Л.В.

3. Короткий зміст судових рішень

3.1. Справа розглядалася судами неодноразово.

3.2. Верховний Суд у постанові від 17.07.2024 скасував постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023, а справу направив на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

3.3. За результатами нового розгляду справи Господарський суд міста Києва рішенням від 21.11.2024 позов задовольнив, визнав протиправним та скасував наказ Мін`юсту № 2879/5 від 16.08.2021 "Про задоволення скарги".

3.4. Мотивував рішення порушенням Мін`юстом як на момент первинного, так і на момент повторного розгляду скарги пункту 2 частини восьмої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", адже 27.12.2019 відбулася державна реєстрація права на спірне майно за іншою особою, (ТОВ "Ен-Кор-Лімітед"), ніж особою, зазначеною в спірному рішенні державного реєстратора (ТОВ "ФК "Поліс").

3.5. Північний апеляційний господарський суд постановою від 25.11.2025 рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове - про відмову у задоволенні позову.

3.6. Колегія суддів зазначила, що суд першої інстанції, не встановивши належного складу відповідачів у цій справі, дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки такий висновок не відповідає висновкам щодо застосування положень статті 48 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (в контексті визначення належного суб`єктного складу відповідачів за позовом власника нерухомого майна про визнання протиправним і скасування наказу Мін`юсту, яким було скасовано рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації речового права позивача на нерухоме майно), викладеним у зазначених апеляційним судом постановах Верховного Суду.

3.7. Апеляційний господарський суд, вказавши, що у цій справі позов на захист та поновлення порушеного права не заявлений до належного відповідача та немає визначених процесуальним законом підстав для залучення належного відповідача, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/2546/22, вважав за необхідне скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2024 з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування

4.1. ТОВ "ФК "Поліс" через підсистему "Електронний суд" подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025, у якій просить її скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2024.

4.2. Скаржник вказує, що оскаржує постанову суду апеляційної інстанції з підстав, визначених у частині другій статті 287 ГПК України у випадку, передбаченому пунктом першим цієї частини статті, та зазначає, що:

- апеляційний суд порушив статті 45, 48 ГПК України, висновки щодо застосування яких викладено в постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 09.02.2021 у справі № 635/4741/17, від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17, від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц, від 27.03.2019 року у справі № 520/17304/15-ц;

- апеляційний суд порушив статті 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238, 282 ГПК України, висновки щодо застосування яких викладено в постановах Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 916/731/21, від 09.12.2025 у справі № 910/3027/24 (910/9669/21), від 31.10.2023 у справі № 910/3134/22;

- суд апеляційної інстанції не врахував частину третю статті 12 Закону України "Про іпотеку" та статті 215, 216 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), висновки щодо застосування яких викладені в постановах Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 924/197/21, від 05.06.2024 у справі № 922/2367/22;

- апеляційний суд не врахував пункт 2 частини восьмої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", висновки щодо застосування якої викладені в постанові Верховного Суду від 17.07.2024 у справі № 910/11022/22 (справа, в якій подається ця касаційна скарга), від 09.08.2023 у справі № 910/14060/21, від 24.05.2022 у справі № 910/3100/21;

- суд апеляційної інстанції не врахував положення частини першої статті 321 ЦК України щодо непорушності права власності, а також статтю першу Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року щодо права на мирне володіння майном, висновки щодо застосування яких викладені в постановах Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 809/1141/17, від 24.05.2022 у справі № 916/731/21, від 14.07.2021 у справі № 911/1014/20, від 30.08.2023 у справі № 633/409/18, від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13.

4.3. На думку позивача, суд апеляційної інстанції не врахував, що скасування права власності ТОВ "ФК "Поліс" з підстав наявності на момент вчинення реєстраційної дії зареєстрованого права власності ТОВ "Цукорпром" та відсутності вимоги про усунення порушення зобов`язання, а також доказів направлення вимоги ТОВ "Цукорпром" при наявності у Мін`юсті достовірної інформації щодо незаконності права власності ТОВ "Цукорпром", не відповідає принципу пропорційного втручання в право власності ТОВ "ФК "Поліс".

5. Позиція інших учасників справи

5.1. Мін`юст у відзиві просить касаційну скаргу залишити без задоволення. Наголошує на тому, що висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22 мають значення для справи № 910/11022/22 та її правильного вирішення, а відтак, у касаційного суду наявні правові підстави для відмови у касаційній скарзі.

6. Позиція Верховного Суду

6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

6.2. За приписами статей 15 та 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного, оспорюваного особистого немайнового або майнового права та інтересу у суді у спосіб, передбачений законом або договором.

6.3. Враховуючи завдання господарського судочинства, наведені у частині першій статті 2 ГПК України, ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів має призводити до їх відновлення (набуття майна, виникнення, зміни чи припинення правовідношення, визначення приналежності права тощо), в залежності від змісту порушення.

6.4. Пункти 6 та 13 частини першої статті 20 ГПК України передбачають, що господарські суди розглядають зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці, вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

6.5. За доводами позовної заяви та касаційної скарги позивач вбачає, що саме у спорі з відповідачем - Мін`юстом, який здійснював розгляд скарги, полягає його спір щодо права власності на майно.

6.6. Аналізуючи природу та зміст дій з реєстрації нерухомості, судова колегія зазначає, що відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

6.7. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом.

6.8. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Реєстру (пункт 1 частини першої статті 2 Закону; тут і далі, якщо не вказано інше, - у редакції, чинній на момент ухвалення Наказу).

6.9. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону).

6.10. Системний аналіз приписів статей 20, 21, 23 Закону вказує на природу вчинення реєстраційної дії як адміністративної послуги, здійснюючи яку реєстратор не визнає та не заперечує право заявника в розумінні статті 15 ЦК України, а здійснює офіційну державну функцію, засвідчуючи права заявника перед третіми особами.

6.11. Закон передбачає також можливість оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав. Так, частиною першою статті 37 Закону передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Мін`юсту, його територіальних органів або до суду.

6.12. Згідно із частиною другою цієї ж статті Мін`юст розглядає скарги 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Мін`юсту.

6.13. Мін`юст у межах своїх повноважень здійснює контроль у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно; оцінює помилковість дій та рішень державного реєстратора, однак не досліджує помилки або протиправні дії скаржника, інші аспекти захисту прав на нерухоме майно.

6.14. Тобто Мін`юст оцінює законність проведеної державним реєстратором адміністративної процедури за зверненням заявника, а не вирішує по суті спір. При розгляді скарги на рішення державного реєстратора Мін`юст не вправі вирішувати спір між сторонами, зокрема робити висновки про права сторін на майно.

6.15. Натомість вирішення спору про право (і забезпечення тим самим юридичної визначеності у правовідносинах між сторонами такого спору) належить до компетенції суду. Розглядаючи спори, пов`язані з реєстрацією речових прав на нерухоме майно, в судовому порядку, держава захищає порушене право та забезпечує правову визначеність [див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 916/4093/21 (пункти 76-82) та від 24.04.2024 у справі № 752/30324/21 (підпункти 6.18-6.21)].

6.16. Так, вирішуючи спір про визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав, суд насамперед повинен установити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного цивільного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов (див. пункт 7.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19). Вирішення цього питання передує з`ясуванню, чи мало місце порушення, невизнання або оспорювання такого права чи інтересу, зокрема, внаслідок стверджуваних у позові порушень, допущених під час розгляду відповідної скарги та/або ухвалення наказу.

6.17. Саме на цьому наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22, до розгляду якої зупинялось апеляційне провадження у цій справі.

6.18. У пункті 9.27 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що Мін`юст не може бути єдиним відповідачем у цьому випадку незалежно від доводів та підстав позову, оскільки з ним у позивачів відсутній спір про речові права.

6.19. Водночас Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на свої висновки, викладені у пункті 8.24 постанови 05.11.2023 у справі № 910/15792/20, про те, що у випадку звернення особи з позовом до державного реєстратора про притягнення до відповідальності чи відшкодування шкоди, заподіяної ним внаслідок неналежного виконання покладених на нього обов`язків, що не пов`язана з діями інших суб`єктів цивільних правовідносин, така особа може бути відповідачем у суді.

6.20. Наведений висновок є застосовним, зокрема і до правовідносин, у яких позивач звертається до Мін`юсту через неналежне виконання ним обов`язків під час розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав.

6.21. Саме така участь Мін`юсту як самостійного відповідача в господарському судочинстві можлива в контексті висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 802/385/18-а, від 27.11.2019 у справі № 815/1915/18, від 12.02.2020 у справі № 1840/3241/18, від 17.02.2021 у справі № 821/669/17 та від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19.

6.22. Наполягаючи на незастосовності висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/2546/22 у цій справі, позивач вказує, що саме з Мін`юстом як органом, який здійснює контроль у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у нього наявний спір про право, хоча це прямо суперечить наведеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду.

6.23. Скаржник неодноразово наголошував на тому, що, на відміну від справи № 910/2546/22, яка розглядалась Великою Палатою Верховного Суду, у справі, що розглядається, у ТОВ "ФК "Поліс" відсутній спір про речове право як з ТОВ "Цукорпром" так і з будь-якими іншими особами. Утім, у такому випадку, за відсутності приватноправового спору щодо спірного майна, оскарження дій державного реєстратора не відповідатиме ознакам спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду.

6.24. З урахуванням наведених вище мотивів відмови в задоволенні позову Верховний Суд не надає оцінки іншим доводам касаційної скарги позивача (див. mutatis mutandis висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пункті 105 постанови від 18.12.2024 у справі № 907/825/22).

7. Висновки Верховного Суду

7.1. Відповідно до частин 1 - 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

7.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

7.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

7.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

8. Судові витрати

8.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 у справі № 910/11022/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Г. Мачульський

Є. Краснов