ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 905/391/24

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання Слов`янський завод високовольтних ізоляторів" (далі - Завод, відповідач, боржник, скаржник)

на ухвалу Господарського суду Донецької області від 29.10.2025 (суддя Курило Г.Є.) та

постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 (головуючий суддя: Попков Д.О., судді: Стойка О.В., Гребенюк Н.В.)

за скаргою Заводу

на дії та рішення державного виконавця

у справі № 905/391/24

за позовом Антимонопольного комітету України (далі - АМКУ, Комітет, позивач, стягувач)

до Заводу

про стягнення 10 943 000 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст обставин справи та скарги на дії державного виконавця

Рішенням Господарського суду Донецької області від 20.06.2024 у справі № 905/391/24 відмовлено у задоволенні позову АМКУ до Заводу про стягнення пені у сумі 10 943 000 грн.

За результатом апеляційного розгляду постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 у цій справі апеляційну скаргу Комітету задоволено; рішення Господарського суду Донецької області від 20.06.2024 у справі № 905/391/24 скасовано повністю; ухвалено нове рішення, яким позов АМКУ задоволено повністю та стягнуто із Заводу пеню у сумі 10 943 000 грн, а також судовий збір за подання позову у сумі 131 316 грн та за подання апеляційної скарги у сумі 157 579,20 грн.

В той же день на виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 у справі № 905/391/24 видані відповідні накази.

10.10.2025 Завод звернувся до Господарського суду Донецької області зі скаргою б/н (надійшла 13.10.2025 через підсистему "Електронний суд" вх .№ 6390/25) на рішення та дії державного виконавця, в якій боржник просив суд:

1) витребувати у Слов`янського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Слов`янський ВДВС): - копію конверту із штриховим кодовим ідентифікатором № 515, в якому на виконання Слов`янського ВДВС надійшов наказ від 09.10.2024 № 905/391/24 на примусове виконання рішення про стягнення пені у сумі 10 943 000 грн, виданий Східним апеляційним господарським судом (ВП № НОМЕР_1), боржником за яким є Завод; - інформацію про вхідний номер та дату реєстрації у Слов`янському ВДВС заяви Комітету про відкриття ВП від 21.10.2024 № 300-29.1/02-2326, направленої з наказом від 09.10.2024 № 905/391/24 на примусове виконання рішення про стягнення пені в сумі 10 943 000 грн, виданим Східним апеляційним господарським судом, боржником за яким виступає Завод;

2) визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Слов`янського ВДВС Очкіна Руслана Володимировича (далі - Очкін Р.В.) про відкриття ВП, визначення розміру мінімальних витрат ВП та накладення арешту на кошти боржника за наказом на примусове виконання рішення від 09.10.2024 № 905/391/24 про стягнення пені у сумі 10 943 000 грн, виданим Східним апеляційним господарським судом;

3) скасувати постанови від 06.10.2025 про: - відкриття ВП № НОМЕР_1, - розмір мінімальних витрат ВП № НОМЕР_1; - арешт коштів боржника ВП № НОМЕР_1, - винесені старшим державним виконавцем Слов`янського ВДВС Очкіним Р.В.;

4) зобов`язати старшого державного виконавця Слов`янського ВДВС Очкіна Р.В. усунути порушення та поновити порушені права Заводу шляхом скасування арешту на грошові кошти, накладеного на підставі постанови про арешт коштів боржника від 06.10.2025 ВП НОМЕР_2.

В той же день Завод звернувся до Господарського суду Донецької області з другою скаргою б/н (надійшла 13.10.2025 через підсистему "Електронний суд" вх .№ 6392/25) на рішення та дії державного виконавця, в якій боржник просив суд:

1) витребувати у Слов`янського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Слов`янський ВДВС): - копію конверту із штриховим кодовим ідентифікатором № 515, в якому на виконання Слов`янського ВДВС надійшов наказ від 09.10.2024 № 905/391/24 на примусове виконання рішення про стягнення судового збору у сумі 288 895,20 грн, виданий Східним апеляційним господарським судом (ВП № НОМЕР_3), боржником за яким є Завод; - інформацію про вхідний номер та дату реєстрації у Слов`янському ВДВС заяви Комітету про відкриття ВП від 21.10.2024 № 300-29.1/02-2324, направленої з наказом від 09.10.2024 № 905/391/24 на примусове виконання рішення про стягнення судового збору у сумі 288 895,20 грн, виданим Східним апеляційним господарським судом, боржником за яким виступає Завод;

2) визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Слов`янського ВДВС Очкіна Руслана Володимировича (далі - Очкін Р.В.) про відкриття ВП, визначення розміру мінімальних витрат ВП та накладення арешту на кошти боржника за наказом на примусове виконання рішення від 09.10.2024 № 905/391/24 про стягнення судового збору у сумі 288 895,20 грн, виданим Східним апеляційним господарським судом;

3) скасувати постанови від 06.10.2025 про: - відкриття ВП № НОМЕР_3, - розмір мінімальних витрат ВП № НОМЕР_3; - арешт коштів боржника ВП № НОМЕР_3, - винесені старшим державним виконавцем Слов`янського ВДВС Очкіним Р.В.;

4) зобов`язати старшого державного виконавця Слов`янського ВДВС Очкіна Р.В. усунути порушення та поновити порушені права Заводу шляхом скасування арешту на грошові кошти, накладеного на підставі постанови про арешт коштів боржника від 06.10.2025 ВП № НОМЕР_3.

Обґрунтовуючи заявлені у скаргах вимоги боржник зазначає, що постанова суду апеляційної інстанції, на виконання якої видані накази, набрала законної сили 09.10.2024, а тому з огляду на вимоги статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) та з урахуванням того, що стягувачем за наказами є державний орган (Комітет), граничною датою для пред`явлення таких наказів до примусового виконання було 09.01.2025. Враховуючи імперативні приписи щодо строків відкриття виконавчого провадження, а також зважаючи на дату відкриття ВП № НОМЕР_3 та № НОМЕР_1 (06.10.2025), є всі підстави стверджувати, що накази від 09.10.2024 № 905/391/24 надійшли до державного виконавця не раніше 03.10.2025. Оскільки АМКУ із заявами про поновлення строку пред`явлення наказів до виконання у встановленому законом порядку до суду першої інстанції не звертався, державний виконавець повинен був повернути накази без прийняття до виконання, а не ухвалювати постанови про: відкриття ВП; визначення розміру мінімальних витрат ВП; накладення арешту на кошти боржника, що свідчить про неправомірність дій державного виконавця та незаконність всіх винесених ним постанов.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 29.10.2025 у справі № 905/391/24, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.12.2025, відмовлено Заводу у задоволенні скарг на дії та рішення державного виконавця.

Господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що строк пред`явлення виконавчих документів встановлений з наступного дня після набрання законної сили постанови Східного апеляційного господарського суду від 09.10.2024, тобто з 10.10.2024, та відповідно до пункту 102 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII цей строк перервався на період дії воєнного стану в Україні. В зазначеному пункті "Прикінцеві та перехідні положення" відсутнє посилання на те, що строки визначені Законом № 1404-VIII перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану стосовно саме пред`явлення до примусового виконання виконавчих документів, що видані до введення воєнного стану в Україні, водночас чинним законодавством не встановлені обмеження щодо видачі виконавчих документів під час дії воєнного стану та не встановлено відстрочення набрання рішенням суду законної сили на період дії воєнного стану. Враховуючи викладені вимоги Закону № 1404-VIII та фактичні обставини, строк пред`явлення наказів до виконання не пропущений стягувачем, тому в діях державного виконавця відсутнє порушення Закону № 1404-VIII, як відсутнє порушення прав скаржника через відкриття ВП № НОМЕР_3 та № НОМЕР_1 та вчинення подальших дій із забезпечення примусового виконання наказів від 09.10.2024 у справі № 905/391/24.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції від 15.12.2025 та ухвалою місцевого господарського суду від 29.10.2025, Завод звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким:

1) скарги боржника від 10.10.2025 (вх. № 6390/25, вх. № 6392/25) на дії та рішення державного виконавця задовольнити;

2) визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Слов`янського ВДВС Очкіна Р.В. щодо відкриття ВП, визначення розміру мінімальних витрат ВП та накладення арешту на кошти боржника за наказами на примусове виконання рішення від 09.10.2024 № 905/391/24 про стягнення пені у сумі 10 943 000 грн та про стягнення судового збору у сумі 288 895,20 грн, виданих Східним апеляційним господарським судом;

3) скасувати постанови від 06.10.2025 про: - відкриття ВП № НОМЕР_1 та ВП № НОМЕР_3; - розмір мінімальних витрат ВП № НОМЕР_1 та ВП НОМЕР_4; - арешт коштів боржника ВП № НОМЕР_1 та ВП НОМЕР_4, -винесені старшим державним виконавцем Слов`янського ВДВС Очкіним Р.В.;

4) зобов`язати старшого державного виконавця Слов`янського ВДВС Очкіна Р.В. усунути порушення та поновити порушені права Заводу шляхом скасування арешту на грошові кошти, накладеного на підставі постанови про арешт коштів боржника від 06.10.2025 ВП № НОМЕР_1 та ВП № НОМЕР_3.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій, неправильно застосували положення частин першої, другої статті 12 та абзаців 6, 20 пункту 102 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII, неправомірно відмовили у задоволенні скарг Заводу від 10.10.2025 (вх. № 6390/25, вх. № 6392/25) на рішення та дії державного виконавця.

Завод зазначає, що Накази від 09.10.2024 у справі № 905/391/24 пред`явлені стягувачем до виконання з пропуском встановленого законом трьох місячного строку, а тому державний виконавець повинен був повернути такі накази без прийняття до виконання, а не ухвалювати рішення про відкриття ВП, визначення розміру мінімальних витрат ВП та накладення арешту на кошти боржника шляхом винесення оскаржуваних постанов, що свідчить про неправомірність дій державного виконавця та незаконність всіх винесених ним постанов.

При цьому зазначає, що посилання судів попередніх інстанцій в спростування пропуску строку пред`явлення наказів до виконання, які мали бути пред`явлені до виконання у період з 09.10.2024 по 09.01.2025, на положення пункту 102 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII, за змістом якого визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану є безпідставними та необґрунтованими, оскільки переривання строку можливе виключно у тому разі, коли такий строк почав свій перебіг. Ні початку, ні переривання строку давності, який не починав свій перебіг, відбутися не може. Тому, на думку скаржника, застосування пункту 102 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII не може бути застосоване до спірних правовідносин, оскільки такі застосовуються лише до строків, які почали свій перебіг до ведення в Україні воєнного стану (тобто до 24.02.2022), а також до набрання чинності Законами України "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 15.03.2022 № 2129-IX (далі - Закон № 2129-IX) та "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану" від 11.04.2023 № 3048-IX (далі - Закон № 3048-IX) (тобто до 26.03.2022 та до 06.05.2023 відповідно).

Водночас, строки, перебіг яких розпочався після 06.05.2023 не можуть вважатись перерваними, оскільки станом на дату набрання чинності Законом № 3048-IX вони навіть не почалися.

Позиція інших учасників справи

Від Комітету надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останній проти доводів касаційної скарги заперечив, просив Суд оскаржувану ухвалу та постанову залишити без змін, з посиланням, зокрема на необґрунтованість доводів касаційної скарги.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

Верховний Суд ухвалою від 26.01.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Заводу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

Предметом касаційного оскарження є ухвала місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду про відмову у задоволенні скарг боржника на рішення та дії державного виконавця.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За доводами касаційної скарги Заводу Комітет пропустив строк для пред`явлення судових наказів для примусового виконання, який для державних органів становить три місяці, з наступного дня після набрання рішенням законної сили, згідно з вимогами частин першої, другої статті 12 Закону № 1404-VIII. Тобто, на думку скаржника, такий граничний строк закінчився 09.01.2025, поза тим, що АМКУ пред`явило накази від 09.10.2024 № 905/391/24 до виконання лише 19.09.2025. Натомість застосування судами до спірних правовідносин положення пункту 102 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII, за змістом якого визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану, є безпідставними та необґрунтованими, за доводами боржника, оскільки переривання строку можливе виключно у тому разі, коли такий строк почав свій перебіг до ведення в Україні воєнного стану, а також до набрання чинності Законами № 2129-IX та № 3048-IX, тобто до 26.03.2022 та до 06.05.2023 відповідно. Між тим, строки, перебіг яких розпочався після 06.05.2023 не можуть вважатись перерваними, оскільки станом на дату набрання чинності Законом № 3048-IX вони навіть не почалися.

Стосовно доводів Заводу Суд зазначає таке.

Основними засадами судочинства є, зокрема обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України).

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (частини перша та друга статті 1291 Конституції України).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша та друга статті 55 Конституції України).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Згідно із статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Закон № 1404-VIII є спеціальним по відношенню до інших законодавчих актів при вирішення питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Положеннями статті 3 Закон № 1404-VIII визначено перелік виконавчих документів, на підставі яких підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема судовий наказ.

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Статтею 18 Закону № 1404-VIII встановлені обов`язки та права виконавців, зокрема виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 3391 ГПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За змістом частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, у виконавчому провадженні відповідним виконавцем, дії або бездіяльність якого можуть бути оскаржені до суду. При цьому протиправною бездіяльністю державного виконавця як суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

За доводами касаційної скарги Заводу оскільки стягувач, як державний орган, пропустив тримісячний строк, визначений вимогами статті 12 Закону № 1404-VIII, після набрання рішенням законної сили для пред`явлення судових наказів для примусового виконання, а положення пункту 102 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII (за змістом якого визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану) не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки такі виникли не до початку запровадження воєнного стану, а під час його дії, то старший державний виконавець Слов`янського ВДВС Очкін Р.В. мав повернути зазначені накази без виконання стягувачу, а не виносити постанови про відкриття ВП, розмір мінімальних витрат та арешт коштів боржника ВП.

Так, Суд зазначає, що 26.03.2022 набрав чинності Закон № 2129-IX, яким розділ XIII Закону № 1404-VIII був доповнений, зокрема пунктом 102.

За змістом названого пункту 102 тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Пізніше 06.05.2023 набрав чинності Закон № 3048-IX, яким пункт 102 розділу XIII Закону № 1404-VIII викладений у новій редакції, згідно з абзацами 6, 20 якого передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Суд зазначає, що дію воєнного стану неодноразово подовжували, і станом на момент розгляду судом скарг на дії та рішення старшого державного виконавця Слов`янського ВДВС Очкіна Р.В. воєнний стан не припинено (не скасовано).

Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Водночас Суд зазначає, що наведені застереження, що містяться в пункті 102 розділу XIII Закону № 1404-VIII не можна тлумачити у такий спосіб, що під час воєнного стану на території України припиняються усі виконавчі дії, оскільки це нівелюватиме принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, та призначення інституту виконавчого провадження.

Положення зазначеної норми Закону не можуть тлумачитися у такий спосіб, щоб створювати перешкоди для забезпечення виконання рішення суду, і має бути в одній системі координат із принципом обов`язковості судового рішення.

Ні запровадження в Україні воєнного стану, ані приписи пункту 102 розділу XIII Закону № 1404-VIII не скасовують і не відтерміновують на невизначений та необґрунтований строк виконання судових рішень (вчинення виконавчих дій).

З такого міркування виходив Верховний Суд у постановах: від 23.10.2024 у справі № 310/2210/21, від 07.05.2025 у справі № 916/959/22, від 18.09.2025 у справі № 923/1095/20.

За наведеними у касаційній скарзі доводами з огляду на принцип рівності сторін і змагальності колегія суддів зазначає, що Закон України № 2129-IX, який набрав чинності 26.03.2022, прямо встановлює, що на період дії воєнного стану строки, визначені Законом № 1404-VIII, перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Водночас норма пункту 102 розділу XIII Закону № 1404-VIII не містить ані застережень щодо дати видачі виконавчого документа, ані обмежує свою дію лише строками, перебіг яких розпочався до 24.02.2022, ані ставить застосування переривання строку у залежність від моменту набрання чинності відповідними змінами.

Навпаки, законодавець застосував термін "перериваються", що свідчить про особливий, надзвичайний механізм правового регулювання, зумовлений воєнним станом, а не про класичні цивільно-правові конструкції перебігу чи зупинення строків.

Тобто, норма пункту 102 розділу XIII Закону № 1404-VIII поширюється як на строки, які виникли до введення воєнного стану в Україні, так і під час його дії.

Водночас, Розділ XIII доповнено пунктом 102 згідно із Законом № 2129-IX від 15.03.2022, тобто, направлення стягувачем наказів до виконання державному виконавцю і до винесення ним постанов про відкриття ВП, розмір мінімальних витрат та арешт коштів боржника ВП.

Тобто, посилання скаржника на те, що накази суду від 09.10.2024 у справі № 905/391/24 направлені до органу державної виконавчої служби з порушенням тримісячного строку, не враховує ключову обставину: на момент видачі наказів та звернення стягувача до виконавчої служби в Україні вже діяв і продовжує діяти воєнний стан.

Отже, в цьому випадку, з урахуванням дати направлення Комітетом наказів на примусове виконання та з урахуванням пункту 102 Розділу XIII Закону № 1404-VIII, у державного виконавця відсутні підстави для їх повернення без виконання стягувачу через порушення строків, визначених статтею 12 Закону № 1404-VIII.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, правильно застосували наведені норми матеріального права, зокрема пункт 102 розділу XIII Закону № 1404-VIII, правильно, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням належної оцінки наданих сторонами доказів та їх доводів, дійшли обґрунтованого висновку про не пропущення Комітетом строків для пред`явлення судових наказів до виконання та відповідно про відмову у задоволенні скарг Заводу на дії та рішення державного виконавця.

Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення скарг Заводу на рішення та дії державного виконавця.

З огляду на наведене інші доводи касаційної скарги також відхиляються Судом.

З урахуванням наведеного Судом приймаються доводи, наведені у відзиві АМКУ на касаційну скаргу, у частині, яка узгоджується з цією постановою.

Отже, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, а тому у Суду відсутні правові підстави для скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій.

Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, наведена міра обґрунтування цього судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин щодо застосування положення частин першої, другої статті 12 та абзаців 6, 20 пункту 102 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII у правовому та процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду - без змін.

Судові витрати

За подання касаційних скарг на судові рішення, в яких розглянуто скаргу на рішення, дії (бездіяльність) органу виконавчої служби судовий збір не сплачується, а отже, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання Слов`янський завод високовольтних ізоляторів" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Донецької області від 29.10.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 у справі № 905/391/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова