ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.02.2026 Справа № 908/415/26

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі суду: судді Боєвої Олени Сергіївни, розглянувши заяву Запорізької міської ради про забезпечення позову у справі за позовом: Запорізької міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖБУДІНВЕСТПЛЮС»

про стягнення суми 899670,67 грн,

Без повідомлення (виклику) учасників справи,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Запорізької міської ради (вх. № 537/08-07/26 від 19.02.2026) про стягнення з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖБУДІНВЕСТПЛЮС» заборгованості за договором оренди землі від 04.10.2018 №00224 за період з 01.02.2021 по 30.09.2025 в розмірі 899670,67 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 19.02.2026 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/451/26 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

20.02.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява Запорізької міської ради про забезпечення позову (вх. № 3941/08-08/26 від 20.02.2026).

Протоколом передачі від 20.02.2026 заяву про забезпечення позову передано раніше визначеному у справі складу суду судді Боєвій О.С.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, зокрема, про наступне. 04.10.2018 між Запорізькою міською радою та гр. ОСОБА_1 , Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖБУДІНВЕСТПЛЮС» було укладено договір оренди землі № 00224 від 04.10.2018. Відповідно до п. 3 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,1844 га, в тому числі: гр. ОСОБА_1 2/100 частини від площі 0,1844 га, що складає 0,0037 га і не підлягає виділенню в натурі ідеальна частка; ТОВ «ЗАПОРІЖБУДІНВЕСТПЛЮС» 98/100 частини від площі 0,1844 га, що складає 0,1807 га і не підлягає виділенню в натурі ідеальна частка; кадастровий номер земельної ділянки: :01:016:0191. Власником зазначеної земельної ділянки є територіальна громада міста Запоріжжя. Відповідач за період з 01.02.2021 по 30.09.2025 не в повному обсязі сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою, внаслідок чого у ТОВ «ЗАПОРІЖБУДІНВЕСТПЛЮС» () утворилась заборгованість за вказаний період у загальному розмірі 899670,67 грн., що складає 98/100 долі. Запорізька міська рада направила відповідачу вимогу № 02/02-11/2187 від 10.12.2025 про сплату заборгованості з орендної плати за землю, яка відповідачем не виконана. Пред`явлення Запорізькою міською радою до суду позову про стягнення про стягнення заборгованості, без його забезпечення, дозволить відповідачу вчиняти дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна, що в подальшому унеможливить або суттєво ускладнить виконання судових рішень. З огляду на зазначені обставини, накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу є необхідним, оскільки відповідач має заборгованість перед місцевим бюджетом територіальної громади міста Запоріжжя та в добровільному порядку, після направлення вимоги, не сплачує заборгованість. Враховуючи, що на спірній земельній ділянці розташоване нежитлове приміщення, в будівлі літ. А-2, площею 883,8 кв.м., за адресою: м. Запоріжжя, вул.Олександрівська, буд. 2, прим. 1, Запорізька міська рада вважає, що накладення арешту саме на зазначене нежитлове приміщення, в межах суми позовних вимог є доцільним та мінімально необхідним заходом для забезпечення в майбутньому виконання судового рішення. Не накладення арешту на нерухоме майно відповідача може призвести до передачі його в іпотеку пов`язаним юридичним особам, або взагалі його відчуження, що у подальшому значно ускладнить або взагалі унеможливить виконання судового рішення і, у свою чергу, призведе до порушення принципу обов`язковості судових рішень, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод та пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України. Таким чином, накладення арешту в межах суми позову 899670,67 грн на вказане належне відповідачу нерухоме майно буде співмірним заходом забезпечення позову про стягнення з нього коштів. Накладення арешту на грошові кошти відповідача здатне суттєво погіршити його майновий стан, у той час як накладення арешту на об`єкти нерухомого майна в межах суми позовних вимог мінімально впливатиме на повсякденну роботу відповідача, не ускладнюючи його господарську діяльність. Зазначено, що пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову відсутні, оскільки запропоновані заходи забезпечення позову не призведуть до спричинення відповідачу у справі, будь-яких матеріальних збитків чи матеріальної шкоди.

Запорізька міська рада просить: 1) Накласти арешт в межах суми позову 899 670,67грн на нерухоме майно нежитлове приміщення, в будівлі літ. А-2, площею 883,8 кв.м, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 2 прим. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, власник Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖБУДІНВЕСТПЛЮС», ; 2) При винесенні судового рішення у справі за даним позовом, відповідно до ст. 129 ГПК України, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖБУДІНВЕСТПЛЮС» судові витрати, понесені Запорізькою міською радою в сумі 1 331,20 грн., за подачу даної заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

З положень частин 1 та 4 статті 137 ГПК України слідує, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом ч.ч. 1, 5, 6 ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Розглянувши заяву Запорізької міської ради про забезпечення позову, суд дійшов до висновку про її задоволення з наступних підстав.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 № 5-рп/2011 у справі № 1- 6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

В постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20 Верховний Суд звертав увагу на те, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Отже забезпечення позову є засобом, спрямованим на: запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів; ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав/інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника). Аналогічні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 21.12.2021 у справі № 910/10598/21, від 28.08.2023 у справі № 906/304/23.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Адекватність заходу по забезпеченню позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка ефективності заходу забезпечення позову здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При цьому, суд враховує правову позицію, викладену Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, в якій зазначено, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду.

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому, суд зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

На підставі усього вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача, спрямоване виключно на збереження існуючого становища до прийняття рішення у цій справі та на ефективний захист порушених прав та інтересів заявника у випадку задоволення поданого позову.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідному для цього розмірі, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді і в разі задоволення позову забезпечить захист прав і законних інтересів позивача. І, навпаки, невжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених (оспорюваних) прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

На підставі усього вищевикладеного, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заяви Запорізької міської ради про забезпечення позову.

Суд зауважує, що будь-які заходи забезпечення позову є тимчасовими та спрямовані на збереження існуючого становища, з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту та поновлення порушеного права в разі задоволення/часткового задоволення позову.

Відповідно до частин 7 та 9 статті 145 Господарського процесуального кодексу України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 144, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Запорізької міської ради про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖБУДІНВЕСТПЛЮС» (), в межах суми позову 899670,67 грн, а саме на:

- нежитлове приміщення, в будівлі літ. А-2, площею 883,8 кв.м, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 2, приміщення 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1).

Стягувач: Запорізька міська рада, (69105, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 206)

Боржник: Товариство з обмеженою «ЗАПОРІЖБУДІНВЕСТПЛЮС», (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 2).

Дана ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом (ч.ч. 1, 4 ст. 144 ГПК України).

Строк пред`явлення даної ухвали до примусового виконання три роки до 23.02.2029.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (ч. 8 ст. 140 ГПК України).

Ухвала складена та підписана 23.02.2026.

Відповідно до положень ст.ст. 140, 235, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її складення в порядку, встановленому ст. 257 цього Кодексу.

Суддя О.С. Боєва