ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

23 лютого 2026 року Справа № 926/985/25

За позовом Вижницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області

до Селятинського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. О.Зайця Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області (відповідач 1)

Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (відповідач 2)

про визнання недійсною додаткової угоди до договору про закупівлю товару та стягнення безпідставно отриманих бюджетних коштів в сумі 109482,15 грн

Суддя Тинок О.С.

Секретар судових засідань Григораш М.І.

Представники:

прокурор - не з`явився

від позивача (у режимі ВКЗ) - Бойчак А.О.

від відповідача-1 - не з`явився

від відповідача-2 (у режимі ВКЗ) - Чайковський І.А.

ВСТАНОВИВ:

Вижницька окружна прокуратура, діючи в інтересах держави в особі Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області звернулась до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" та Селятинського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. О.Зайця Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, в якому просить суд:

- визнати недійсною додаткову угоду від 14 квітня 2022 року № 1 до Договору від 02 березня 2022 року № 7;

- стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України на користь Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області безпідставно отримані бюджетні кошти в сумі 109482,15 грн;

- стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України на користь Чернівецької обласної прокуратури 4844,80 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

Позов обґрунтований тим, що 14 квітня 2022 року між відповідачами було укладено додаткову угоду №1, якою сторони збільшили ціну за одиницю товару у 28,1% на підставі п.1 ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». При цьому зменшили обсяг закупівлі деревини з 670 м3 до 523 м3 без зміни загальної суми договору. Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області здійснено моніторинг вказаної закупівлі, за результатами якого встановлено ряд порушень у сфері публічних закупівель, у тому числі, що постачальником безпідставно збільшено більше ніж на 10 % ціну за одиницю товару (деревину) під час укладання Додаткової угоди № 1 до Договору № 7, чим порушено вимоги п.2 ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі. У поясненнях відповідача-1 на запит Держаудитслужби вказано про відображення некоректної інформації в частині підстави для укладання змін до істотних умов правочину. Зміни, котрі описані в Додатковій угоді № 1 стосуються п.2 ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Далі орган прокуратури вказує, що ДП «Путильське лісове господарство» не обґрунтувало належними доказами наявність підстав для зміни ціни на товар, лист-повідомлення не містить відомостей про коливання ціни за одиницю товару (деревини дров`яної) на ринку, а лише вказує на підвищення цін підприємством на транспортні послуги, що взагалі в розумінні п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» не може бути підставою для зміни ціни, оскільки одиницею товару (предметом закупівлі) згідно Договору № 7 та специфікації до нього є деревина (3 група деревина дров`яна НП ялина європейська, ялиця біла), а не паливно-мастильні матеріали. Більше того, в п. 5.4 Договору № 7 від 02 березня 2022 року сторонами погоджено, що навантажувально-розвантажувальні роботи здійснюються за рахунок та власними силами постачальника.

Оскільки дана закупівля розпочата 18 січня 2022 року, тобто до введення правового режиму воєнного стану в Україні, то до неї не можуть бути застосовані положення Постанови КМУ № 169 від 28 лютого 2022 року, а підлягають застосуванню положення Закону України «Про публічні закупівлі».

За таких обставин, орган прокуратури вважає, що є підстави для заявлення позовних вимог щодо визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 14 квітня 2022 року до договору № 7 від 02 березня 2022 року та стягнення з відповідача-2 на користь позивача 109482,15 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 березня 2025 року справу №926/985/25 передано на розгляд судді Тинок О.С.

Ухвалою суду від 31 березня 2025 року позовну заяву Вижницької окружної прокуратури до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" та Селятинського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. О.Зайця Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання недійсною додаткової угоди до договору про закупівлю товару та стягнення безпідставно отриманих бюджетних коштів в сумі 109482,15 грн, яка надійшла до Господарського суду Чернівецької області 26 березня 2025 року за вх.№985 - залишено без руху.

04 квітня 2025 року Вижницька окружна прокуратура через підсистему "Електронний суд" подала до суду нову редакцію позовної заяви в якій орган прокуратури усунув недоліки первинної редакції позовної заяви (вх. №1128).

Ухвалою суду від 08 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28 квітня 2025 року.

21 квітня 2025 року представник відповідача-2 через підсистему Електронний суд направив до суду відзив на позовну заяву (вх. №1708) в якому останній зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими і безпідставними, а у задоволені позову просить відмовити.

Відповідач-2, серед іншого, вказує, що відповідач-1 від поставленої деревини не відмовлявся та про здійснення повернення оплати за товар не просив. Відповідач-1, незважаючи на повну оплату 22 серпня 2022 року предмету договору, не вимагав від відповідача-2 здійснення допоставки деревини обсягом 150 куб. м. Крім того, вимога про повернення 109482,15 грн могла виникнути у відповідача-1 не раніше 22 серпня 2022 року, оскільки повну суму за договором останній сплатив саме цієї дати - однак цієї вимоги до відповідача-2 так само не заявив.

Також, у відзиві зазначається, що правовими наслідками недійсності додаткової угоди як правочину є також двостороння реституція як майновий стан відповідачів у справі № 926/985/25 на момент укладення договору 02 березня 2022 року. При цьому, чинним законодавством, одностороння реституція не передбачена. З наведеного вбачається, що за недійсності додаткової угоди від 14 квітня 2022 року зобов`язання відповідачів були чинними станом саме на 02 березня 2022 року та регулювались істотними умовами первинного договору.

З огляду на викладене у відзиві відповідач-2 вважає, що станом на момент виникнення спірних правовідносин у справі № 926/985/25, договір був чинним (а зобов`язання за ним сторонами договору в силу вимог Цивільного кодексу України виконуються навіть після закінчення строку дії 31 грудня 2022 року), визнання недійсною додаткової угоди та стягнення з безпідставно набутих коштів не призведе до реального відновлення порушених прав держави у відносинах, що виникли з договору.

25 квітня 2025 року прокурор через підсистему «Електронний суд» направив до суду відповідь на відзив на позовну заяву (вх. №1776).

Орган прокуратури контраргументуючи твердження відповідача-2 вказує, що із системного тлумачення норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі» вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Враховуючи, що додатковою угодою № 1 від 14 квітня 2022 року всупереч законодавства збільшено ціну за одиницю товару на 28,1 %, така угода підлягає визнанню судом недійсною.

У даному випадку відповідачами всупереч інтересів держави без належного підтвердження підстав, в порушення норм та положень укладеного договору, підписано додаткову угоду № 1 до договору, якою суттєво збільшено ціну за одиницю товару, що, в свою чергу, не відповідає вимогам тендерної документації та очікуванням замовника щодо економного витрачання бюджетних коштів.

Ураховуючи недійсність укладеної додаткової угоди № 1 до договору - вартість за одиницю поставленої деревини (3 група, деревина дров`яна НП ялина європейська, ялиця біла) має визначатися положеннями, визначеними на підставі Договору № 7 від 02 березня 2022 року у розмірі 744,776 грн за 1 м.куб. (з ПДВ). З відповідача-2 стягуються безпідставно отримані ним кошти у сумі 109482,15 грн, яка обрахована як різниця між сумою коштів, які фактично перераховано ДП «Путильське лісове господарство» за продану деревину по цінам згідно оспорюваної додаткової угоди № 1 від 14 квітня 2022 року та вартістю деревини, виходячи з ціни з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 1 до договору № 7 від 02 березня 2022 року. У той же час, основний договір недійсним не визнається, а тому підстави для застосування двосторонньої реституції щодо повернення набутого майна на користь ДСГП «Ліси України», відсутні.

Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року постановлено: відкласти підготовче засідання на 14 травня 2025 року; Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України" надати суду докази надіслання копії відзиву на позовну заяву з доданими до нього документами на юридичну адресу відповідача-1 до початку наступного судового засідання; Селятинському опорному закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. О.Зайця Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та надати до суду докази цього шляхом направлення відповідної заяви через підсистему Електронний суд до початку наступного судового засідання.

01 травня 2025 року представник Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" через підсистему "Електронний суд" подав до суду клопотання про долучення доказу до матеріалів справи (вх. №1847), які подавались стороною по справі на виконання вимог ухвали суду від 28 квітня 2025 року.

Ухвалою суду від 14 травня 2025 року постановлено: продовжити строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів; відкласти підготовче засідання на 02 червня 2025 року; визнати явку Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області у судове засідання 02 червня 2025 року о 11 годині 00 хвилин обов`язковою; повторно зобов`язати Селятинський опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. О.Зайця Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та надати до суду докази цього шляхом направлення відповідної заяви через підсистему Електронний суд до початку наступного судового засідання; позивачу надати суду письмові пояснення щодо підтримання/заперечення поданої Вижницькою окружною прокуратурою позовної заяви разом з доказами направлення копії письмових пояснень іншим учасникам справи - до початку наступного судового засідання; попередити позивача та відповідача-1, що за невиконання вимог ухвали суду до останніх судом буде застосовано заходи процесуального примусу у вигляді штрафу.

21 травня 2025 року відповідач-1 через підсистему «Електронний суд» подав до суду клопотання (вх. №2143) у якому повідомив суд про виконання вимог ухвал суду від 28 квітня 2025 року та від 14 травня 2025 року в частині щодо обов`язку зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній систем. Також, відповідач-1 визнає позов у справі №926/985/25 повністю і просив суд розгляд справи здійснювати його без участі.

29 травня 2025 року позивач через підсистему «Електронний суд» подав до суду письмові пояснення (вх. №2255), які подавались останнім на виконання вимог ухвали суду від 14 травня 2025 року. Позивач зазначив, що поданий органом прокуратури позов повністю відповідає інтересам Селянської територіальної громади, а тому позивач, як представницький орган повністю підтримує позов.

У судовому засіданні 02 червня 2025 року прокурор заявив усне клопотання про необхідність зупинення провадження у справі до завершення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24. Представник позивача та відповідача-2 підтримали заявлене прокурором клопотання щодо зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 02 червня 2025 року зупинено провадження у справі № 926/985/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 920/19/24. Постановлено після перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 920/19/24 учасникам справи у п`ятиденний строк повідомити суд про результат їх розгляду.

27 листопада 2025 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» направив до суду клопотання про поновлення провадження у справі (вх. №4051), у зв`язку з тим, що 21 листопада 2025 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у справі №920/19/24.

Ухвалою суду від 08 грудня 2025 року постановлено: поновити провадження у справі з 12 січня 2026 року; підготовче засідання призначити на 12 січня 2026 року.

Ухвалою суду від 12 січня 2026 року закрито підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті на 26 січня 2026 року.

14 січня 2026 року представник відповідача-2 через підсистему Електронний суд направив до суду клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на 26 січня 2026 року у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду (вх. №149). Клопотання задоволено ухвалою суду від 14 січня 2026 року.

16 січня 2026 року представник позивача через підсистему "Електронний суд" направив до суду заяву про участь у судовому засіданні, призначеному на 26 січня 2026 року у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду (вх. №176). Заява задоволена ухвалою суду від 16 січня 2026 року.

21 січня 2026 року представник позивача через підсистему Електронний суд направив до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності учасника справи (вх. №261).

23 січня 2026 року представник позивача на офіційну електронну адресу направив до суду заяву про розгляд справи без участі позивача (вх. №306). Заяву залишено без розгляду протокольною ухвалою від 26 січня 2026 року у зв`язку із недотриманням вимог статті 170 ГПК України.

У судовому засіданні 26 січня 2026 року оголошено перерву до 11 лютого 2026 року.

У судовому засіданні 11 лютого 2026 року прокурор підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 11 лютого 2026 року відкладено ухвалення та проголошення судового рішення по справі №926/985/25 на 23 лютого 2026 року.

13 лютого 2026 року представник відповідача-2 через підсистему "Електронний суд" направив до суду заяву про участь у судовому засіданні, призначеному на 23 лютого 2026 року у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду (вх. №615). Заяву задоволено ухвалою суду від 16 лютого 2026 року.

18 лютого 2026 року представник позивача через підсистему "Електронний суд" направив до суду заяву про участь у судовому засіданні, призначеному на 23 лютого 2026 року у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду (вх. №176). Заяву задоволено ухвалою суду від 19 лютого 2026 року.

Розглянувши подані органом прокуратури матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

18 січня 2022 року Селятинським опорним закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. О.Зайця Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області (далі по тексту відповідач-1) складено Прокол щодо прийняття рішення уповноваженою особою №2 про закупівлю за предметом: Деревина, ДК 021:2015, код 03410000-7 Деревина (3 група деревина дров`яна НП ялина європейська, ялиця біла). Закупівлю вирішено здійснювати за процедурою відкриті торги у відкриті торги у відповідності до статті 20 Закону України «Про публічні закупівлі».

27 січня 2022 року відповідачем-1 складено Прокол щодо прийняття рішення уповноваженою особою №1 про затвердження річного плану закупівель на 2022 рік по предмету: Деревина, ДК 021:2015, код 03410000-7 Деревина (3 група деревина дров`яна НП ялина європейська, ялиця біла). Розмір бюджетного призначення за кошторисом 500000,00 грн.

16 лютого 2022 року відповідачем-1 складено Проколи щодо прийняття рішення уповноваженою особою №3 та 4 про визначення переможцем відкритих торгів згідно з предметом закупівлі: Деревина, ДК 021:2015, код 03410000-7 Деревина (3 група деревина дров`яна НП ялина європейська, ялиця біла) учасником торгів - Державне підприємство «Путильське лісове господарство». Вирішено ухвали рішення про намір укласти договір про закупівлю з переможцем відкритих торгів.

Згідно із Звіту про результати проведення процедури закупівлі UA-2022-01-28-013352-b (дата формування звіту: 02 березня 2022 року) замовник (відповідач-1) з двох учасників закупівлі обрано Державне підприємство «Путильське лісове господарство» з яким укладено договір про закуплю Деревини, ДК 021:2015, код 03410000-7 Деревина (3 група деревина дров`яна НП ялина європейська, ялиця біла) кількістю 670 м3 у строк поставки від 15 лютого 2022 року до 31 грудня 2022 року. Державне підприємство «Путильське лісове господарство» запропонувало ціну у розмірі 499000,00 грн.

02 березня 2022 року між Селятинським опорним закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. О.Зайця Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області (далі-замовник) та Державним підприємством «Путильське лісове господарство» (далі-постачальник, виконавець) укладено Договір про закупівлю №7 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується своєчасно поставляти (навантажувати і розвантажувати) та передавати у власність замовника товари по предмету ДК 021:2015, код 03410000-7 Деревина (3 група деревина дров`яна НП ялина європейська, ялиця біла) (далі-товар) в кількості та за цінами, що зазначені у специфікації (додаток до договору), котра є невід`ємною частиною даного договору, а замовник-прийняти і оплатити товар. Специфікація повинна містити найменування товару, одиницю виміру, загальну кількість товару, ціну за одиницю та загальну вартість товару.

Відповідно до пункту 1.2. Договору кількість товару, що постачається відповідно до цього договору, може бути зменшена залежно від реального фінансування видатків замовника.

Згідно із пунктами 3.1, 3.3, 3.4. Договору сума договору становить: 499000,00 грн в т.ч. ПДВ-83166,67 грн. Замовник оплачує поставлений постачальником товар за цінами, що зазначені у специфікації. Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін за умови дотримання вимог статті 41 Закону.

Відповідно до пункту 5.4. Договору навантажувально-розвантажувальні роботи здійснюються за рахунок та власними силами Постачальника.

Замовник має право зменшувати обсяг закупівлі товарів та загальну вартість цього договору залежно від реального фінансування видатків. У такому разі сторони вносять відповідні зміни до цього договору (пункт 6.2.4 Договору).

Пунктами 10.1., 10.3 Договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2022 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Усі додаткові угоди до договору набувають чинності з моменту їх підписання уповноваженими представниками сторін та діють протягом строку дії договору.

Відповідно до підпунктів 1-2,5 пункту 11.4. Договору істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю; 5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт, послуг), у тому числі у разі коливань ціни товару на ринку.

Договір про закупівлю від 02 березня 2022 року підписаний та скріплений печатками уповноважених осіб сторін договору.

Згідно із Додатком №1 до Договору про закупівлю №7 сторонами підписано специфікацію ДК 021:2015, код 03410000-7 Деревина (3 група деревина дров`яна НП ялина європейська, ялиця біла) відповідно до якої: 1) місце поставки: с. Селятин, вул. Шкільна, 3; найменування товару: 3 група деревина дров`яна НП ялина європейська, ялиця біла; од.виміру: м.куб; к-сть: 430; вартість за одиницю товару без ПДВ: 620,65 грн; загальна вартість товару без ПДВ: 266879,5 грн; вартість за одиницю товару з ПДВ: 744,776 грн; загальна вартість товару з ПДВ: 320253,73 грн; 2) місце поставки: с. Галицівка, вул. Лугова, 19; найменування товару: 3 група деревина дров`яна НП ялина європейська, ялиця біла; од.виміру: м.куб; к-сть: 240; вартість за одиницю товару без ПДВ: 620,65 грн; загальна вартість товару без ПДВ: 148956,00 грн; вартість за одиницю товару з ПДВ: 744,776 грн; загальна вартість товару з ПДВ: 178746,27 грн.

14 квітня 2022 року Державне підприємство «Путильське лісове господарство» адресувало директору відповідача-1 лист №14/04 у якому надало пояснення щодо збільшення ціни за 1м3 дров непромислового призначення, а саме у зв`язку із введенням воєнного стану та значним збільшенням цін на паливно-мастильні матеріали підприємство збільшило ціну на транспортні послуги з 15 березня 2022 року. Тому взамін встановленої договором від 02 березня 2022 року ціни на одиницю товару 744,776 грн з ПДВ додатковою угодою від 14 квітня 2022 року ціна за одиницю товару складає 954,111 грн.

Так, 14 квітня 2022 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до договору №7 від 02 березня 2022 року, якою у зв`язку із зміною кон`юктури ринку, керуючись п.1 ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» сторони вирішили додаток №1 до договору про закупівлю №7 від 02 березня 2022 року викласти в наступній редакції: специфікація ДК 021:2015, код 03410000-7 Деревина (3 група деревина дров`яна НП ялина європейська, ялиця біла) відповідно до якої: 1) місце поставки: с. Селятин, вул. Шкільна, 3; найменування товару: 3 група деревина дров`яна НП ялина європейська, ялиця біла; од.виміру: м.куб; к-сть: 300; вартість за одиницю товару без ПДВ: 795,0 грн; загальна вартість товару без ПДВ: 238500,00 грн; вартість за одиницю товару з ПДВ: 954,111 грн; загальна вартість товару з ПДВ: 286233,24 грн; 2) місце поставки: с. Галицівка, вул. Лугова, 19; найменування товару: 3 група деревина дров`яна НП ялина європейська, ялиця біла; од.виміру: м.куб; к-сть: 223; вартість за одиницю товару без ПДВ: 795,00 грн; загальна вартість товару без ПДВ: 177285,00 грн; вартість за одиницю товару з ПДВ: 954,111 грн; загальна вартість товару з ПДВ: 212766,76 грн.

Одночасно, 14 квітня 2022 року складено повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю UA-2022-01-28-013352-b у зв`язку із зміною кон`юнктури ринку.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання вимог укладених між сторонами правочинів Державне підприємство «Путильське лісове господарство» направило відповідачу-1 накладні: №758 від 14 квітня 2022 року за поставлений товар (деривина дровяна НП хвойної породи) у кількості 100 м3 за ціною за одну одиницю 795,00 грн без ПДВ на загальну суму 95400,00 грн з ПДВ; №762 від 05 травня 2022 року за поставлений товар (деривина дровяна НП хвойної породи) у кількості 100 м3 за ціною за одну одиницю 795,177 грн без ПДВ на загальну суму 95421,24 грн з ПДВ; №757 від 02 червня 2022 року за поставлений товар (деривина дровяна НП хвойної породи) у кількості 100 м3 за ціною за одну одиницю 795,00 грн без ПДВ на загальну суму 95400,00 грн з ПДВ; №764 від 04 липня 2022 року за поставлений товар (деривина дровяна НП хвойної породи) у кількості 100 м3 за ціною за одну одиницю 795,177 грн без ПДВ на загальну суму 95421,24 грн з ПДВ; №760 від 19 серпня 2022 року за поставлений товар (деривина дровяна НП хвойної породи) у кількості 50 м3 за ціною за одну одиницю 795,00 грн без ПДВ на загальну суму 47700,00 грн з ПДВ; №765 від 19 серпня 2022 року за поставлений товар (деривина дровяна НП хвойної породи) у кількості 73 м3 за ціною за одну одиницю 795,1770 грн без ПДВ на загальну суму 69657,52 грн з ПДВ.

А відповідач-1 сплатив за поставлений товар Державному підприємству «Путильське лісове господарство», що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями: №37 від 18 квітня 2022 року на суму 95400,00 грн; №50 від 06 травня 2022 року на суму 95421,24 грн; №59 від 06 червня 2022 року на суму 95400,00 грн; №63 від 08 липня 2022 року на суму 95421,24 грн; №85 від 22 серпня 2022 року на суму 47700,00 грн; №86 від 22 серпня 2022 року на суму 69657,52 грн.

16 червня 2022 року Управління державної казначейської служби України у Путильському районі Чернівецької області направило лист-відповідь №02-17-08/594 Вижницькій окружній прокуратурі на їх запит №50-923ВИХ-22 від 13 червня 2022 року. У листі управління повідомило орган прокуратури, що відповідачем-1 проведено оплату: платіжне доручення №37 від 18 квітня 2022 року на суму 95400,0 грн; платіжне доручення №20 від 06 травня 2022 року на суму 95421,24 грн; платіжне доручення №59 від 06 червня 2022 року на суму 95400,0 грн. Також управління повідомило, що підстав у відмові в проведенні зазначених платежей відповідача-1 в управлінні Казначейства відповідно до встановлених повноважень не було.

Отже, відповідачами частково був виконаний договір про закупівлю №7 від 02 березня 2022 року із врахуванням визначеної ціни у додатковій угоді №1 від 14 квітня 2022 року.

04 липня 2022 року Вижницька окружна прокуратура направила лист №50-1105ВИХ-22 начальнику Управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області у якій повідомила про встановлення невідповідності вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки сторонами укладено додаткову угоду, якою вартість за одиницю товару збільшено на 28 %, що призвело до зменшення обсягів закупівлі а неефективного використання бюджетних коштів.

16 серпня 2022 року заступником начальника управління начальником відділу затверджено Висновок про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2022-01-28-013352-b у якому було встановлено порушення вимог пункту 19 частини 2 статті 22, абзацу 3 пункту 1 частини 1 статті 31, пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». У ході моніторингу та запиту до замовника, управлінням встановлено, що останнім не надано жодних документів, які б підтверджували б факт коливання ціни на ринку паливно-мастильних матеріалів в період між датами укладення Договору №7 та Додаткової угоди №1. Зобов`язано, зокрема, вжити заходів щодо розірвання договору із відповідачем-2.

23 серпня 2022 року між відповідачем-1 та Державним підприємством «Путильське лісове господарство» укладено Додаткову угоду №2 до договору №7 від 02 березня 2022 року згідно висновку про результати моніторингу процедури закупівлі, якою дійшли взаємної згоди розірвати договір та припинити виконання щодо зобов`язань, які ним встановлені.

Згідно із Звіту про виконання договору про закупівлю UA-2022-01-28-013352-b (дата формування звіту: 23 серпня 2022 року) причина розірвання договору згідно рішення органу фінансового контролю сторони дійшли взаємної згоди.

При цьому, на момент розірвання Договору №7 від 02 березня 2022 року відповідач-1 перерахував кошти відповідачу-2 у погодженій основним договором ціни 499000,00 грн (пункт 3.1.).

04 жовтня 2022 року Управління державної казначейської служби України у Путильському районі Чернівецької області направило лист-відповідь №02-17-08/974 Вижницькій окружній прокуратурі на їх запит №50-1814ВИХ-22 від 29 вересня 2022 року. У листі управління повідомило орган прокуратури, що відповідачем-1 проведено оплату на придбання паливної деревини: платіжне доручення №37 від 18 квітня 2022 року на суму 95400,0 грн; платіжне доручення №20 від 06 травня 2022 року на суму 95421,24 грн; платіжне доручення №59 від 06 червня 2022 року на суму 95400,0 грн; платіжне доручення №63 від 08 липня 2022 року на суму 95421,24 грн; платіжне доручення №85 від 22 серпня 2022 року на суму 47700,00 грн; платіжне доручення №86 від 22 серпня 2022 року на суму 69657,52 грн. Також управління повідомило, що додаткова угода до управління Казначейства не подавалась, оскільки загальна сума договору не мінялась, повернення коштів можливо за ініціативи розпорядника бюджетних коштів (відповідача-1) або отримувача коштів (Державне підприємство «Путильське лісове господарство»), або в іншому, визначеному законодавством порядку. Підстав у відмові в проведенні зазначених платежей відповідача-1 в управлінні Казначейства відповідно до встановлених повноважень не було.

13 жовтня 2022 року Управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області направило лист-відповідь №132417-17/2272-2022 Вижницькій окружній прокуратурі на їх запит №50-1815ВИХ-22 від 29 вересня 2022 року. Управління повідомило, що у ході моніторингу встановлено ряд порушень законодавства у сфері публічних закупівель. Згідно з повідомленням про внесення змін до договору від 14 квітня 2022 року, зміни до договору внесені у випадку, передбаченому пукнтом 7 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме: зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни. У відповідь на запит управління, замовник надав пояснення, в якому зазначив, що під час оприлюднення додаткової угоди від 14 квітня 2022 року № 1 в систему електронних закупівель замовником було помилково обрано не той пункт частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», що зумовило відображення некоректної інформації в частині підстави для укладання змін до істотних умов правочину. Однак, зміни, котрі описані в додатковій угоді № 1 стосуються пукнту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Також замовник зазначив, що постачальник повідомив, що з урахуванням введення воєнного стану та значним збільшенням цін на паливно-мастильні матеріали учасник вимушений запропонувати підняття ціни за одиницю товару. Однак, останнім не було надано жодних документів, які б підтверджували факт коливання ціни на ринку паливно-мастильних матеріалів в період між датами укладання Договору № 7 та Додаткової угоди № 1.

28 жовтня 2022 року наказом Державного агентства лісових ресурсів України №905 припинено Державне підприємство «Путильське лісове господарство» (пункт 1) та визначено, що Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства «Путильське лісове господарство» (пункт 8).

Згідно із наказом Державного агентства лісових ресурсів України №34 від 06 лютого 2025 року затверджено статут Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», де у пунктах 1.4.21, 1.4 визначено, що Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства «Путильське лісове господарство».

17 квітня 2024 року відповідач-1 у листі-відповіді №1186-24 на запит Вижницької окружної прокуратури №50-106-973ВИХ-24 від 11 квітня 2024 року, серед іншого, повідомив, що фінансування закупівлі відбувалось за рахунок місцевого бюджету в повному обсязі 499000,00 грн, а за договором було поставлено 523 м3 паливної деревини.

22 квітня 2024 року Управління державної казначейської служби України у Путильському районі Чернівецької області у листі-відповіді №02-12-08/386 на запит Вижницької окружної прокуратури №50-106-974ВИХ-24 від 11 квітня 2024 року також повідомив, що оплата по договору №7 від 02 березня 2022 року здійснювалось за рахунок коштів місцевого бюджету Селятинської ОТГ у сумі 499000,00 грн.

24 травня 2024 року Селятинська сільська рада направила лист-відповідь №1561-24 Вижницькій окружній прокуратурі на їх лист №50-106-1055ВИХ-24 від 23 квітня 2024 року. Сільська рада повідомила орган прокуратури, що ними не вживались самостійні заходи щодо визнання недійсною додаткової угоди та повернення бюджетних коштів. Крім того, сілсьька рада вказала, що у подальшому з позовом до суду звертатись не буде, оскільки в бюджеті не передбачено видатків на сплату судового збору, а у штатному розпису відсутня посада юриста, що утруднює підготовку відповідних процесуальних документів. Водночас, оскільки сума зайво витрачених бюджетних коштів у розмірі 109482,00 грн є значною для бюджету сільської ради, то останні просили орган прокуратури звернутись в їх інтересах з позовом до суду.

Щодо вимог про визнання недійсною додаткової угоди до договору на закупівлю, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно із частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина 1 статті 628, стаття 629 Цивільного кодексу України).

За приписами частин 1-3 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Приписами частини 1 статті 651, частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

За змістом частин 3-4 статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17).

Закон України "Про публічні закупівлі" визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Положеннями частини 1 статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" унормовано, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до частин 1, 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Філологічне тлумачення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" унормовано на рівні не більше 10 %.

До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни необхідно враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10% значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю (такий висновок міститься у пунктах 139, 140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2025 року у справі №920/19/24).

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 206, 207 постанови від 21 листопада 2025 року у справі №920/19/24 вказала, що зміни та доповнення до пункту 2 частини 5 статті 41 вказаного Закону стосуються лише встановлення альтернативного варіанту визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару та не скасовують встановлену первісною редакцією цього Закону заборону збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10%, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини 5 статті 41 Закону, повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.

Отже, у постановах від 21 листопада 2025 року у справі №920/19/24, від 24 січня 2024 року у справі №922/2321/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами у договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару у бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

При цьому, висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22 щодо застосування пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" має універсальний характер та підлягає застосуванню до всіх правовідносин, які виникають при збільшенні ціни за одиницю товару за договором, укладеним відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі".

Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2026 року у справі №922/2121/25 структуровано та викладено, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:

(1) відбувається за згодою сторін, зокрема шляхом підписання додаткових угод до основного договору про закупівлю;

(2) збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку;

(3) коливання ціни такого товару на ринку має бути обґрунтоване і документально підтверджене постачальником;

(4) ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%;

(5) така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю;

(6) загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Метою Закону України "Про публічні закупівлі" є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку (означене викладено у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2024 року у справі №924/413/24, від 15 жовтня 2024 року у справі №918/18/24, від 08 жовтня 2024 року у справі №918/728/23).

Передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний уже укладений договір і щоб не проводити новий тендер закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної у договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод) (постанови Верховного Суду 12 листопада 2024 року у справі №910/19784/23, від 10 вересня 2024 року у справі №918/703/23, від 02 липня 2024 року у справі №910/13579/23, від 14 травня 2024 року у справі №917/1010/22).

Означене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду викладених у пунктах 151-152 постанови від 21 листопада 2025 року у справі №920/19/24, де вказано, що інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" збільшення ціни понад 10 % ціни договору закупівлі при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої. Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі".

Згідно із узгодженою судовою практикою, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі. До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників (такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2025 року у справі №920/19/24, Верховного Суду від 19 лютого 2026 року у справі №915/1744/23, від 02 лютого 2026 року у справі №922/2121/25, від 13 січня 2026 року у справі №910/9215/24).

Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 912/1580/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 913/368/19, від 11 травня 2023 року у справі № 910/17520/21).

Отже внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди.

При цьому існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинні бути доведені належними та допустимими доказами, та такі коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).

Разом із тим у документах, які видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі №912/1580/18).

Одночасно постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (така правова позиція викладена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18 червня 2021 року у справі №927/491/19).

З матеріалів справи вбачається, що укладаючи договір Державне підприємство «Путильське лісове господарство» та Селятинський опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. О.Зайця Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області погодили істотні умови договору: предмет, ціна та строк дії договору, відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі". Останні набули цивільних прав та обов`язків, зокрема дотримуватись тендерній пропозиції і вимогам спеціального законодавства у сфері публічних закупівель.

Як встановлено судом, Селятинський опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. О.Зайця Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області визначив предметом закупівлі: Деревини, ДК 021:2015, код 03410000-7 Деревина (3 група деревина дров`яна НП ялина європейська, ялиця біла) кількістю 670 м3 у строк поставки від 15 лютого 2022 року до 31 грудня 2022 року.

За результатами проведеної процедури закупівлі Державне підприємство «Путильське лісове господарство» запропонував за таку кількість і вид предмету ціну у розмірі 499000,00 грн.

За наслідками проведеної процедури закупівлі між сторонами було укладена первинна редакція Договору про закупівлі №7 від 02 березня 2022 року, де сторони узгодили, що ціна за Деревину, ДК 021:2015, код 03410000-7 Деревина (3 група деревина дров`яна НП ялина європейська, ялиця біла) кількістю 670 м3 становитиме 499000,00 грн, а строк дії договору з моменту його підписання і до 31 грудня 2022 року.

Додатково, у пункті 5.4. Договору сторони дійшли взаємного погодження, що навантажувально-розвантажувальні роботи здійснюються за рахунок та власними силами постачальникам, тобто Державним підприємством «Путильське лісове господарство», а згідно пункту 5.7. Договору зобов`язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передачі товару у власність замовника за адресою, визначеною у даному договорі.

Отже сторони погодили, що витрати по доставці товару покладаються на Державне підприємство «Путильське лісове господарство».

Водночас, згідно листа в.о. головного економіста Державного підприємства «Путильське лісове господарство» №14/04 від 14 квітня 2022 року зміна істотної умови договору у вигляді збільшення ціни з 744,776 грн з ПДВ на 954,111 грн відбулась саме у зв`язку з введенням воєнного стану та значним збільшенням цін на паливно-мастильні матеріали, що стало причиною до збільшення підприємством ціни на транспортні послуги з 15 березня 2022 року.

Учасниками справи до матеріалів справи не було долучено будь яких належних, допустимих та достатніх доказів того, що підприємством дійсно було ухвалене рішення про підняття цін у період внесення змін додатковою угодою №1 від 14 квітня 2022 року до основного договору №7 від 02 березня 2022 року. Докази зміни коливання ціни на товар у період виникнених правовідносин не подані також і до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області, який проводив моніторинг процедури закупівлі UA-2022-01-28-013352-b, про що вказано у Висновку про результати моніторингу процедури закупівлі від 16 серпня 2022 року.

Отже, постачальник та замовник документально не підтвердив коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди.

Водночас, хоча суд не вдаєтеся до формалізму, однак аналіз змісту листа дає підстави вважати, що останній був складений після підписання додаткової угоди, оскільки наприкінці тексту вказано: «…Тому було укладено додаткову угоду від 14.04.2022 року, в якій ціна за одиницю товару складає 954,111 грн…».

Тобто постачальник збільшив ціну товару у зв`язку із збільшенням ціни на транспортні послуги, попри визначений пункт 5.7. Договору в якому сторони погодили, що такі витрати буде нести саме постачальник, а не замовник.

Без належних, допустимих та достатніх доказів постачальник збільшив ціну товару орієнтовно на 28,107%, що прямо суперечить пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та підпункту 2 пункту 11.4. Договору про закупівлю №7 від 02 березня 2022 року , а замовник прийняв та погодив таку зміну ціни.

Згідно із додатковою угодою №1 від 14 квітня 2022, ціна за одиницю товару без ПДВ становить 795,00 грн, а вартість за одиницю товару з ПДВ становить 954,111 грн.

Однак, згідно із математичним обрахуванням 795,00 грн з встановленою ставкою ПДВ у розмірі 20 % становитиме 954,00 грн, а не 954,111 грн як визначено сторонами.

Така невідповідність впливає на загальну ціну до сплати за навіть зменшеної кількості товару (замість обумовлених тендером та специфікацією до основного договору 630 м3 додатковою угодою передбачили 523 м3). Так, згідно із математичного обрахунку: 795,00 грн за 1 м3+20% ПДВ становить 954,00 грн за м3. 954,00 грн х 523 = 498942,00 грн. Водночас, сторони встановили, що сума за одиницю товару з ПДВ становить 954,111 грн і загальна сума договору становить 499000,00 грн.

Одночасно, у наявних у матеріалах справи накладних, постачальник змінював ціну за одиницю товару, а саме: накладна №758 від 14 квітня 2022 року ціна за одиницю -795,000 грн до сплати 95400,00 грн з ПДВ; накладна №762 від 05 травня 2022 року ціна за одиницю -795,177 грн до сплати за ту саму кількість товару 95421,24 грн з ПДВ; накладна №757 від 02 червня 2022 року ціна за одиницю -795,000 грн до сплати 95400,00 грн з ПДВ; накладна №764 від 04 липня 2022 року ціна за одиницю -795,177 грн до сплати 95421,24 грн з ПДВ. А 19 серпня 2022 року було складено дві накладні з різними цінами: №760 ціна за одиницю -795,000 грн до сплати 47700,00 грн з ПДВ за 50 м3 та №765 ціна за одиницю -795,1170 грн до сплати 69657,52 грн з ПДВ за 73 м3.

16 серпня 2022 року Управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області затверджує Висновок про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2022-01-28-013352-b у якому було встановлено порушення вимог пункту 19 частини 2 статті 22, абзацу 3 пункту 1 частини 1 статті 31, пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», де зобов`язує замовника, серед іншого, вжити заходів щодо розірвання договору із постачальником.

19 серпня 2022 року сторони правочину здійснюють дві поставки товару на загальну кількість 123 м3.

Станом на 19 серпня 2022 року постачальник поставив обумовлену та змінену додатковою угодою №1 від 14 квітня 2022 року загальну кількість товару замовнику у розмірі 523 м3, а 22 серпня 2022 року замовник доплачує виділеними бюджетними коштами у розмірі 499000,00 грн кошти за поставлений товар постачальнику.

23 серпня 2022 року сторони підписують додаткову угоду №2, якою дійшли взаємної згоди про розірвання договору та припинення виконання зобов`язань. Попри наявний пункт 10.5. Договору у якому сторони визначили, що договір припиняється у зв`язку з повним виконанням сторонами своїх зобов`язань за цим договором. На момент укладення додаткової угоди №2 сторони виконали зобов`язання обумовлені додатковою угодою №1, якою збільшили ціну товару за одиницю і зменшили загальну кількість товару.

У той же день зареєстрували звіт про виконання договору про закупівлю UA-2022-01-28-013352-b (дата формування звіту: 23 серпня 2022 року). У звіті вказано: кількість товару складає 670 м3; ціна в договорі про закупівлю 49900,00 UAH; сума оплати за договором про закупівлю 49900,00 UAH; причина розірвання договору, якщо таке мало місце - згідно рішення органу фінансового контролю сторони дійшли взаємної згоди.

Як зазначалось вище, згідно усталених правових позиції Верховного Суду, відповідно до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.

Водночас, у порушення обмежень, встановлених у пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", додатковою угодою від №1 від 14 квітня 2022 року та накладними №762 від 05 травня 2022 року, №764 від 04 липня 2022 року, №765 від 19 серпня 2022 року змінювали істотну умову договору - ціну за одинцю товару з 744,776 грн з ПДВ на 954,111 грн, 954,000 грн, 954,212 грн відповідно.

Оскільки лист Державного підприємства «Путильське лісове господарство» є документом довідково-інформаційного характеру та не є документальним підтвердженням коливання цін, та не є достатніми доказом для належного обґрунтування факту коливання ціни на ринку. З огляду на положення основного правочину, де сторонами було узгоджено питання, що саме постачальник взяв на себе зобов`язання транспортувати товар за власний рахунок на адресу замовника. Враховуючи невідповідності встановлені судом вище та Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області у Висновок про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2022-01-28-013352-b від 16 серпня 2022 року, суд дійшов висновку, що відповідачами не доведено належними, допустимими та достатніми докази, які підтверджують і обґрунтовують, чим підвищення ціни на паливно-мастильні матеріали і зміни ціни підприємства на транспортні послуги, об`єктивно унеможливило виконання договору за ціною, визначеною в тендерній пропозиції, або свідчила про економічну невигідність виконання договору на погоджених умовах.

З огляду на наведене, дії постачальника і замовника щодо ініціювання зміни ціни без достатніх правових і фактичних підстав та їх прийняття, свідчать про недобросовісне використання договірного механізму і виключають можливість визнання таких змін правомірною реалізацією передбаченого законом права на перегляд ціни.

За таких обставин, враховуючи системний аналіз чинного законодавства та унормованої судової практики, суд дійшов висновку, що додаткова угода №1 від 14 квітня 2022 року укладена сторонами без належного обґрунтування та документального підтвердження коливання ціни з порушенням вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та підпункту 2 пункту 19 Особливостей, затверджених постановою КМУ №1178, а тому підлягає визнанню судом недійсною на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Щодо заявлення вимог до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, 28 жовтня 2022 року наказом Державного агентства лісових ресурсів України №905 припинено Державне підприємство «Путильське лісове господарство» (пункт 1).

Згідно із наказом Державного агентства лісових ресурсів України №34 від 06 лютого 2025 року затверджено статут Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», де у пунктах 1.4.21, 1.4 визначено, що Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства «Путильське лісове господарство».

Відповідно до пункту 1.1 Статуту Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» засноване на державній власності, створене відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 26 жовтня 2022 року № 804 "Про створення Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".

У пунктах 1.4.21, 1.4 Статуту визначено, що Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства «Путильське лісове господарство».

Згідно із частиною 1 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

З огляду на викладене, ураховуючи встановлені факти порушення норм пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" Державним підприємством «Путильське лісове господарство», яким було ініційовано внесення протиправних зміни до істотних умов договору, суд дійшов висновку, що органом прокуратури правомірно заявлено позов до відповідача-2 Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», як правонаступника Державного підприємства «Путильське лісове господарство».

Щодо вимоги про стягнення з відповідача-2 безпідставно отриманих бюджетних коштів, суд зазначає наступне.

Уточнюючи висновок, викладений у пункті 5.29 постанови від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19, Велика Палата Верховного Суду у пункті 154 постанови від 01 березня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц звернула увагу на те, що у разі, якщо на виконання оспорюваного правочину товариством сплачено кошти або передано інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не призводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини 1 статті 216, статті 387, частин 1, 3 статті 1212 Цивільного кодексу України).

У свою чергу, в постанові від 26 травня 2023 року у справі № 905/77/21 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок, що позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача.

Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.

Згідно з частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За приписами частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19, від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21 висловлено, що вимоги особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 Цивільного кодексу України) та застосування реституції, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права його учасників. Інтерес іншої особи полягає в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувачу. Якщо повернення майна його відчужувачу не відновлює права позивача, то судом може бути застосований іншій ефективний спосіб захисту порушеного права в рамках заявлених позовних вимог.

Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15, роз`яснюючи застосування статей 215, 216 Цивільного кодексу України, зазначив, що двостороння реституція є необхідним правовим наслідком визнання правочину недійсним і не може бути проігнорована сторонами. Повернення всього отриманого за таким правочином є юридичним обов`язком, що виникає безпосередньо з норм закону та факту недійсності правочину.

Водночас у цій справі судом встановлено обставину, що Державне підприємство «Путильське лісове господарство» не здійснив поставку товару на відповідну суму, а отже, відсутні передумови для застосування двосторонньої реституції відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Як встановлено судом, Селятинський опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. О.Зайця Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області перерахував Державному підприємству «Путильське лісове господарство» 499000,00 грн бюджетних коштів Селятинської ОТГ за поставку деревини у кількості 523 м3, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями та підтверджуючими листами Управління державної казначейської служби України у Путильському районі Чернівецької області.

Оскільки, додаткова угода №1 від 14 квітня 2022 року визнана недійсною у судовому порядку, відтак до спірних правовідносин підлягає застосуванню ціна, яка визначена сторонами у Договорі про закупівлю №7 від 02 березня 2022 року у розмірі 744,776 грн.

Отже, за товар у кількості 523 м3 за ціною 744,776 грн відповідач-1 повинен був сплатити 389517,85 грн.

Натомість, відповідачем-1 сплачено Державному підприємству «Путильське лісове господарство» 499000,00 грн.

Відповідно, різниця між сумою фактично сплачених коштів (за цінами, які встановлювались додатковою угодою від №1 від 14 квітня 2022 року та накладними №762 від 05 травня 2022 року, №764 від 04 липня 2022 року, №765 від 19 серпня 2022 року) та сумою, що підлягає сплаті з урахуванням ціни, погодженої у Договорі про закупівлю №7 від 02 березня 2022 року, є сумою коштів, яка була безпідставно одержана Державним підприємством «Путильське лісове господарство» останній зобов`язаний повернути на користь Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області (розпорядник бюджетних коштів Селятинської ОТГ з яких здійснювалось фінансування спірної закупівлі) грошові кошти у загальному розмірі 109482,15 грн (499000,00 грн - 389517,85 грн), що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.

Щодо представництва прокурором інтересів держави в особі позивача - Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Частини 3 і 5 стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлюють, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

У положеннях частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18, від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19, від 05 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19, від 05 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 та №922/1830/19).

Тобто під час розгляду справи в суді фактично стороною у спорі є держава, навіть якщо прокурор визначив стороною у справі певний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 05 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).

У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону України «Про публічні закупівлі» (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі № 924/524/24).

Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19, постановах Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 923/449/18, від 25 лютого 2021 року у справі № 912/9/20, від 25 червня 2024 року у справі № 918/760/23, від 01 жовтня 2024 року у справі № 918/778/23, від 20 лютого 2025 року у справі № 910/16372/21).

Для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені бюджетні кошти слід повертати (стягувати) саме на користь держави в особі уповноваженого органу як головного розпорядника бюджетних коштів, тобто на користь державного бюджету (праовва позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 березня 2024 року у справі № 904/192/22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2025 року у справі № 920/19/24 викладено висновки про те, що у спорі за позовом прокурора про визнання недійсним договору про закупівлю та застосування наслідків недійсності правочину головний розпорядник бюджетних коштів, визначений прокурором як позивач, на користь якого прокурор просить стягнути кошти (застосувати реституцію), є належним позивачем у справі, який уособлює державу, за захистом інтересів якої прокурор звернувся із цим позовом до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі №905/1907/21 відзначила, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - територіальної громади. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади. Отже засновником комунального закладу та власником її майна є територіальна громада в особі Ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального закладу, а також зобов`язана контролювати виконання місцевого бюджету, зокрема законність та ефективність використання комунальним закладом коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у справі.

Матеріалами справи підтверджено, що Селятинська сільська рада Вижницького району Чернівецької області є засновником Селятинського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. О.Зайця Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, а фінансування проведеної закупівлі здійснювалось за рахунок бюджетних коштів Селятинської громади.

При цьому, органом державної влади, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, є Селятинська сільська рада Чернівецької області, як орган, який уповноважений контролювати питання ефективності використання бюджетних коштів.

З матеріалів справи вбачається, що органом прокуратури доведено наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області в суді та виконано приписи статті 23 Закону України «Про прокуратуру» шляхом повідомлення, зокрема ради про встановлені порушення та надання строку для вжиття заходів до поновлення порушених інтересів держави. Крім того, матеріалами справи підтверджено позицію Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області щодо відсутності наміру звертатись із відповідним позовом самостійно через відсутність коштів та фахових працівників, які б могли підготовити процесуальні документи до суду. Водночас, сільська рада наголосила на значущу суму безпідставно збережених коштів для бюджету громади, а тому просила орган прокуратури звернутись від імені сільської ради за захистом порушених прав та інтересів громади.

Так, орган прокуратури у цій справі цілком обґрунтовано визначив Селятинську сільську раду Вижницького району Чернівецької області позивачем за пред`явленим ним до суду позовом, оскільки остання є розпорядником бюджетних коштів у спірних правовідносинах, а відтак набуває статусу позивача у відповідності до вимог абзацу другого частини 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Згідно з статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального Кодексу України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень статей 77, 78 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

У пунктах 1-3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Згідно з частиною 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд зазначає, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства та з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд вважає за необхідне вказати, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. У справі Руїз Торіха проти Іспанії Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Отже, на підставі викладеного, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, беручи до уваги імперативно встановлену чинним законодавством заборону на зміну ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару, а також визначену пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" неможливість збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову.

Решта доводів учасників справи, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Відповідно до норм статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається у повному обсязі на відповідача, з вини якого виник спір.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати недійсною додаткову угоду від 14 квітня 2022 року № 1 до Договору від 02 березня 2022 року № 7.

3. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України (01601, Україна, м. Київ, вул. Руставелі Шота, буд.9 а, код 44768034) на користь Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області (59131, Україна, Чернівецька обл, Вижницький р-н, с. Селятин, вул. Українська, буд. 2, код 04417814) безпідставно отримані бюджетні кошти в сумі 109482,15 грн.

4. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України(01601, Україна, м. Київ, вул. Руставелі Шота, буд. 9а, код 44768034) на користь Чернівецької обласної прокуратури (58000, Україна, м. Чернівці, вул. Мирона Кордуби, буд. 21, код 02910120) 4844,80 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

У судовому засіданні 23 лютого 2026 року було проголошено скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).

Повне судове рішення складено та підписано 04 березня 2026 року.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя Олександр ТИНОК