ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2026 р. Справа№ 910/4119/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК ХІМ-ТРЕЙД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025

у справі №910/4119/25 (суддя - Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАХІД АГРОБІЗНЕС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК ХІМ-ТРЕЙД"

про стягнення 171 513,02 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАХІД АГРОБІЗНЕС" (надалі також позивач, ТОВ "ЗАХІД АГРОБІЗНЕС") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК ХІМ-ТРЕЙД" (надалі також - відповідач, ТОВ "ГК ХІМ-ТРЕЙД", скаржник) про стягнення 3 452 556,05 грн, з яких: 3 281 043,03 грн - основний борг, 155872,02 грн - пеня, 15641,00 грн - 3% річних.

З урахуванням прийнятої судом заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача 171 513,02 грн (155 872,02 грн пені та 15 641,00 грн 3% річних).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №ДГ-КАР-GK-72268 від 05.11.2024 у частині повної та своєчасної поставки товару.

Короткий зміст оскаржуваних рішень суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі №910/4119/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК ХІМ-ТРЕЙД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАХІД АГРОБІЗНЕС" 155 872,02 грн. пені та 2201,49 грн. судового збору.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач допустив прострочення поставки товару на загальну суму 3 281 043,01 грн, а отже наявні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності за порушення строків поставки.

Здійснивши перерахунок пені за періоди, визначені позивачем на суму 3281043,01 грн, суд встановив, що розмір пені є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Однак, оскільки суд згідно із ч. 2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, то позовні вимоги про стягнення пені судом задоволено в межах заявлених вимог, а саме у сумі 155 872,02 грн.

Також судом першої інстанції вказано, що позивачем не доведено, що у період з 03.02.2025 по 02.04.2025 відповідач не є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з повернення попередньої оплати, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення 15641,00 грн 3% річних.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГК ХІМ-ТРЕЙД" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить прийняти до розгляду дану апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025р. по справі №910/4119/25, та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ "Захід Агробізнес" в задоволенні позову. Витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на ТОВ "Захід Агробізнес".

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у специфікаціях сторони лише погодили період поставки з 01.01.2025, та не встановили присічного (кінцевого) строку/терміну, в який мав бути поставлений товар, відсутні будь-які правові підстави стверджувати про порушення умов договору з боку відповідача, що в свою чергу виключає можливість застосування до останнього будь-яких штрафних санкцій.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О.(головуючий суддя (суддя-доповідач)), Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Однак, у зв`язку з участю судді Суліма В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, 27.10.2025 у семінарі-практикумі НШСУ, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК ХІМ-ТРЕЙД" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі №910/4119/25 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 прийняти апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК ХІМ-ТРЕЙД" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі №910/4119/25 до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., суддів: Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК ХІМ-ТРЕЙД" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі №910/4119/25 залишено без руху. Роз`яснено скаржнику, що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 3633,60 грн.

05.11.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК ХІМ-ТРЕЙД" на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 подано заяву про усунення недоліків до якої долучено докази оплати судового збору та докази про наявність або відсутність електронних кабінетів в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК ХІМ-ТРЕЙД" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі №910/4119/25. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Витребувано невідкладно матеріали по справі № 910/4119/24 з суду першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 05.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГК ХІМ-ТРЕЙД", як постачальником та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАХІД АГРОБІЗНЕС", як покупцем укладено договір №ДГ-КАР-GK-72268 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати в обумовлені строки у власність в обумовлені строки у власність покупцеві товар, зазначений у специфікації (специфікаціях) до цього договору (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з пунктом 3.1. договору постачальник здійснює поставку покупцю товару (партії товару), зазначеного в специфікації, вільного від будь-яких прав та вимог третіх осіб протягом строку дії договору на умовах поставки, визначених в специфікаціях, згідно ІНКОТЕРМС (Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати (редакція 2010 року).

Відповідно до п. 3.2. договору поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі транспортної інструкції покупця, яка надається постачальнику в письмовій (електронній) формі.

Якщо поставка товару здійснюється у напіввагонах, цистернах, мінераловозах, у такому випадку постачальник передає товар протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати надання транспортної інструкції покупцем, якщо інший строк не погоджений сторонами у відповідній специфікації (п. 3.3. договору).

Ціна товару зазначається у специфікаціях до цього договору, які є невід`ємною частиною нього договору (пункт 5.1. Договору).

У п. 5.3 договору сторони погодили, що покупець здійснює оплату у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, на умовах зазначених в специфікації(-ях). При проведенні оплата покупець у призначені платежу обов`язково вказує дату та номер цього договору.

Згідно з п. 7.6 договору за порушення строків поставки товару або недопоставку товару постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару, партії товару, поставку якого прострочено, за кожний день затримання передачі товару.

Відповідно до п. 12.1 договору, договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 31.12.2025, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

05.11.2024 між сторонами погоджено та підписано Специфікацію №СП-KAP-GK-72268/1, за умовами якої відповідач зобов`язався поставити позивачу товар - Карбамід марки Б, біг-бег 700 кг, у кількості 252 тонн, вартістю 5468405,04 грн, умови оплати: 100% попередня оплата; період поставки: з 01.01.2025.

12.11.2024 між сторонами погоджено та підписано Специфікацію №СП-KAP-GK-72268/2, за умовами якої відповідач зобов`язався поставити позивачу товар - Карбамід марки Б, біг-бег 700 кг, у кількості 151,2 тонн, вартістю 3281043,02 грн, умови оплати: 100% попередня оплата; період поставки: з 01.01.2025.

На виконання умов договору позивачем сплачено позивачу попередню оплату на суму 8749448,06 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 13292 від 06.11.2024 на суму 5468405,04 грн та № 13350 від 13.11.2024 на суму 3281043,02 грн.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, 08.11.2024 позивачем направлено відповідачу транспортну інструкцію № 08/11 щодо поставки напіввагонами товару згідно специфікації №СП-KAP-GK-72268/1.

Також 19.11.2024 позивачем направлено відповідачу транспортну інструкцію № 19/11 щодо поставки напіввагонами товару згідно специфікації №СП-KAP-GK-72268/2.

На виконання умов договору та специфікацій відповідачем було поставлено позивачу товар загальною вартістю 5 468 405,05 грн, що підтверджується видатковими накладними: № GK-250114091 від 14.01.2025 на суму 1093681,01 грн, № GK-250121111 від 21.01.2025 на суму 1093681,01 грн, № GK-250122099 від 22.01.2025 на суму 1093681,01 грн, № GK-250202013 від 02.02.2025 на суму 1093681,01 грн та № GK-250307070 від 07.03.2025 на суму 1093681,01 грн. Із вказаних видаткових накладних вбачається, що відповідно до Специфікації №СП-KAP-GK-72268/1 товар поставлено на суму 4374724,04 грн, а відповідно до Специфікації №СП-KAP-GK-72268/2 - на суму 1093681,01 грн.

Спір у справі виник у зв`язку із тим, що в порушення умов укладеного між сторонами договору, відповідач допустив прострочення поставки товару на суму1093681,01 грн за Специфікацією №СП-KAP-GK-72268/1 та на суму 2187362,02 грн за специфікацією №СП-KAP-GK-72268/2, внаслідок чого позивач на підставі п.7.6. договору за період з 03.02.2025 по 02.04.2025 нарахував пеню у сумі 155872,02 грн, а також 15641,00 грн 3% річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийняті постанови

У силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин: дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу «повітряна тривога», перебування членів колегії суддів на лікарняному, у відпустках та інші чинники.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи окремо та в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як вбачається із транспортних інструкцій, постачання товару здійснюється у напіввагонах.

У п. 3.3 договору сторони погодили, що якщо поставка товару здійснюється у напіввагонах, цистернах, мінераловозах, у такому випадку постачальник передає товар протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати надання транспортної інструкції покупцем, якщо інший строк не погоджений сторонами у відповідній специфікації.

У свою чергу, колегія суддів погоджується із доводами скаржника, що у специфікаціях сторони лише погодили період поставки з 01.01.2025, та не встановили присічного (кінцевого) строку/терміну, в який мав бути поставлений товар.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 вказала, що при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання судам необхідно враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Частиною першою статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, виходячи з п. 3.3 договору, товар мав бути поставлений за Специфікацією №СП-KAP-GK-72268/1 - у строк до 09.12.2024, за Специфікацією №СП-KAP-GK-72268/2 - у строк до 19.12.2024, однак враховуючи умови специфікацій, поставка мала розпочатись з 01.01.2025, що є суперечливим.

У свою чергу позивач зазначає, що поставка товару мала відбутись у строк до 31.01.2025.

Враховуючи умови договору, зміст специфікацій та транспортних інструкцій, суд дійшов висновку, що товар мав бути поставлений протягом 30 календарних днів з визначеної у специфікації дати (01.01.2025), враховуючи, що транспортні інструкції були направлені раніше, тобто до 31.01.2025.

Тобто поставка мала бути здійснена протягом 30 днів, але не з дати надання транспортної накладної, як це вказано в абзаці 1 пункту 3.3. договору, а з дати, встановленої у специфікації - з 01.01.2025.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Колегією суддів встановлено, що відповідач поставив позивачу товар частково, на суму 5 468 405,05 грн, а отже допустив прострочення поставки товару на суму 3 281 043,01 грн.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач допустив прострочення поставки товару на загальну суму 3 281 043,01 грн, що самим скаржником у своїй апеляційній скарзі не спростовано, а отже наявні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності за порушення строків поставки.

Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За умовами пункту 7.6 договору за порушення строків поставки товару або недопоставку товару постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару, партії товару, поставку якого прострочено, за кожний день затримання передачі товару.

Позивач здійснює нарахування пені за період з 03.02.2025 по 02.04.2025.

Здійснивши перерахунок пені за періоди, визначені позивачем на суму 3 281 043,01 грн, з урахування того, що розмір пені є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення, судом першої інстанції цілком обґрунтовано задоволено дану позовну вимогу в межах заявлених вимог, а саме у сумі 155 872,02 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних в сумі 15641,00 грн, що нараховані за період з 03.02.2025 по 02.04.2025, колегія суддів зазначає таке.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

У загальних положеннях Цивільного кодексу України про купівлю-продаж (стаття 693) передбачена можливість проведення попередньої оплати товару та правила, пов`язані зі здійсненням такої оплати.

Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані.

Суд вважає необґрунтованою позицію позивача щодо початку нарахування 3% річних з 03.02.2025 (наступний день з кінцевого строку поставки товару), з огляду на таке.

Так, зі змісту частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі №910/3611/23, від 09.02.2023 у справі №910/5041/22, від 07.02.2018 у справі №910/5444/17).

Альтернативність у діях покупця і невизначеність ставить під сумнів, яке саме зобов`язання є простроченим з боку відповідача: грошове повернути кошти попередньої оплати чи зобов`язальне (не грошове) вчинити дії по передачі майна (товару). Позивач (покупець за договором) пред`явленням відповідачу вимоги про повернення попередньої чітко визначив, що його вимога полягає у поверненні грошових коштів попередньої оплати і саме з цього моменту виникає прострочення постачальника (відповідача у справі).

Суд також враховує, що до моменту пред`явлення покупцем вимоги до продавця про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, користування продавцем грошовими коштами попередньої оплати як сумою позики буде вважатися правомірним. Натомість після пред`явлення покупцем продавцю такої вимоги (про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України) за умови непоставки продавцем покупцю товару та неповернення суми попередньої оплати у продавця виникає грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, а користування продавцем цими коштами буде неправомірним. У такому випадку покупець втрачає право на нарахування продавцю на суму цих коштів процентів, передбачених частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, та разом з цим набуває право на нарахування та стягнення з продавця процентів, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, що нараховуються внаслідок прострочення боржником (у даному випадку - продавцем) грошового зобов`язання (з повернення попередньої оплати) та які є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима.

Наведені висновки узгоджуються та відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16, а також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 вересня 2020 року у справі №916/4693/15.

У той же час, як вірно зазначено судом першої інстанції та не заперечено позивач, що матеріали справи не містять доказів, що до звернення з позовом у цій справі позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення попередньої оплати.

Так, на виконання вимог ухвали суду першої інстанції, позивач 12.06.2025 надав додаткові пояснення, до яких долучив вимогу вих №1 від 19.02.2025 та вимогу від 17.03.2025 вих № 2.

Однак, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу вимоги вих №1 від 19.02.2025.

Щодо направлення вимоги від 17.03.2025 вих № 2, то позивачем надано скрін-шот з електронної пошти, однак із наданого скріншоту неможливо встановити направлення вимоги відповідачу, оскільки графа "кому" є нечитабельною. Крім того, з наданого скрін-шоту неможливо встановити і документ, який було направлено.

З матеріалів справи вбачається, що кошти попередньої оплати відповідач повернув на вимогу, що направлялась вже після звернення з позовом до суду.

Отже, на переконання колегії суддів, позивачем не доведено, що у період з 03.02.2025 по 02.04.2025 відповідач не є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з повернення попередньої оплати, а тому суд першої інстанції цілком обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 15641,00 грн 3% річних.

Принагідно колегія суддів звертає увагу, що позивачем не оскаржено в апеляційному порядку рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 155 872,02 грн пені.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів досліджено та відхиляються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення та додаткового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, а оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі №910/4119/25, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК ХІМ-ТРЕЙД" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі №910/4119/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі №910/4119/25 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "ГК ХІМ-ТРЕЙД".

4. Матеріали справи № 910/4119/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк