ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"16" березня 2026 р.Справа № 924/232/22 (924/840/22)

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1 м. Хмельницький

до 1. Акціонерного товариства "Проскурів" м. Хмельницький

2. ОСОБА_2 м. Хмельницький

про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 02.06.2021; застосування наслідків недійсності правочину

(в межах справи №924/232/22 про банкрутство Акціонерного товариства "Проскурів")

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 04.03.2026 позов ОСОБА_1 м. Хмельницький до Акціонерного товариства "Проскурів" м.Хмельницький та ОСОБА_2 м. Хмельницький про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 02.06.2021; застосування наслідків недійсності правочину залишено без розгляду.

До суду 09.03.2026 надійшла заява представника відповідача 1 про стягнення судових витрат із додатками, в якій остання просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Проскурів" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Приписами ст. 113 ГПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За змістом ст. 123 ГПК України, витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які, в свою чергу, віднесені до судових витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, подання стороною доказів на підтвердження витрат на правову допомогу після винесення рішення у справі можливо лише у випадку, якщо до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та в межах визначеного кодексом строку.

Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21 та від 19.01.2024 у справі №910/2053/20.

Водночас положення ч.8 ст. 129 ГПК України підлягають застосуванню судом під час дослідження обставин стосовно дотримання стороною порядку та строків подання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, і у разі дотримання стороною цих вимог, суд здійснює розподіл судових витрат. У разі не дотримання стороною порядку та строків на подання таких доказів суд залишає таку заяву без розгляду.

Суд зазначає, що право особи на отримання правничої допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване ст. 131-2 Конституції України, ст. 16 ГПК України, відповідними нормами Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ГПК України).

Однак для реалізації такого права сторона має дотриматися процедури, встановленої нормами процесуального права, а саме:

- у своїй першій заяві по суті сторона має навести попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ст. 124 ГПК України);

- подати до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України);

- подати до суду докази, які обґрунтовують розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи (ч.8 ст. 129 ГПК України);

- зробити заяву про подання до суду доказів, які обґрунтовують розмір судових витрат, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у зв`язку з наявністю поважних причин, які унеможливлюють подання таких доказів до закінчення судових дебатів.

Дотримання стороною викладеного вище порядку, передбаченого нормами ГПК України, необхідно для інформування іншої сторони про попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які можуть бути покладені на неї судом за наслідками розгляду справи, що може вплинути на стратегією захисту прав та інтересів такої сторони під час розгляду справи, що враховується судом під час визначення розміру судових витрат, що заявлені до відшкодування.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 28.04.2023 у справі №924/427/22.

Виконання стороною вищезазначених приписів процесуального законодавства має істотне значення для встановлення обґрунтованості судом судових витрат, заявлених стороною до відшкодування, та визначення їх розміру.

Як вбачається із змісту відзиву на позов від 17.01.2023, відповідач 1 зазначив, що витрати на правничу допомогу у даній справі становитимуть 25000,00 грн.

Разом з тим, до завершення розгляду справи №924/232/22(924/840/22) відповідач 1 не подав суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом відповідно до вимог ч. 3 ст. 126 ГПК України, та доказів, які обґрунтовують розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, а також не зробив заяви про свій намір подати до суду такі докази в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Натомість, представник відповідача 1 подала до суду докази, які обґрунтовують розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, разом із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з пропуском процесуального строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України, без заяви про поновлення такого строку.

За приписами ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи, подання заяви представником відповідача 1 про стягнення витрат на правничу допомогу від 09.03.2026 та доказів понесених судових витрат з пропуском строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України, відсутність заяви про поновлення такого строку, суд дійшов висновку про залишення вказаної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 118, 129, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Акціонерного товариства "Проскурів" про стягнення витрат на правничу допомогу від 09.03.2026 у справі №924/232/22(924/840/22) залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 16.03.2026 та може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст.ст.254-259 ГПК України.

Суддя Л.О. Субботіна