ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 Справа № 917/2319/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ківшик О.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк", вул. Андріївська, 4, м.Київ, 04070

до відповідача Холода Дениса Віталійовича, АДРЕСА_1

про стягнення 47 847,28 грн,

Секретар судового засідання Ісенко М.В.,

Без виклику учасників справи,

установив:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний банк" просить суд стягнути з ОСОБА_1 47 847,28 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 06.06.2024 Кредитного договору №8, з яких: 40 000,00 грн заборгованість за сумою кредиту (16 666,65 грн прострочена заборгованість) та 7 847,24 грн заборгованість за комісією.

Вказані вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного кредитного договору, в результаті чого утворилася заборгованість, а також тим, що внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань по кредитному договору позивачем було прийняте рішення вимагати дострокового повернення окрім простроченої заборгованості також і залишку по тілу кредиту.

Правовими підставами позову є статті 52, 525, 526, 530, 612, 629, 1048, 1050 Цивільного кодексу України.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази: розрахунок заборгованості; копія Кредитного договору "Кредит "всеБІЗНЕС" № 8 від 06.06.2024; копія протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису; копія паспорту відповідача та довідки про РНОКПП відповідача; Інформація з ЄДР щодо реєстрації відповідача як ФОП та припинення ФОП; копія Типових умов кредитування в рамках Кредитного договору "Кредит "всеБІЗНЕС", укладеного в Системі Інтернет-Банкінг ПУМБ DIGITAL BUSINESS Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк"; копія платіжної інструкції № TR.80878710.513494.29514 вiд 06.06.2024 та № TR.80878710.513493.29514 вiд 06.06.2024; копія виписки по рахунку; копія вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором з доказами направлення (копія реєстру відправлення, чека, опису вкладення та роздруківки з сайту АТ "Укрпошти" про вручення); Витяг з ЄДРЮОФОП щодо АТ "ПУМБ"; Витяг зі Статуту АТ "ПУМБ".

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

19.12.2025 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" до відповідача Холода Дениса Віталійовича про стягнення 47 847,28 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 06.06.2024 Кредитного договору №8, з яких: 40 000,00 грн заборгованість за сумою кредиту (16 666,65 грн прострочена заборгованість) та 7 847,24 грн заборгованість за комісією .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2025 справу № 917/2319/25 розподілено судді Ківшик О.В.

В дотримання приписів ч. 8 ст. 176 ГПК України судом зроблено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

Згідно відповіді № 2157633 від 22.12.2025 адресою реєстрації відповідача є : вул. Зелена,7, с. Андріївка, Полтавський район, Полтавська область.

Суд ухвалою від 22.12.2025 прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

В дотримання приписів чинного процесуального законодавства означена ухвала суду була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Ухвала Господарського суду Полтавської області від 25.12.2025, яка направлялась відповідачу за адресою, наявною в матеріалах справи, повернулася до Господарського суду Полтавської області з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Повідомлення про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання відповідач суду не надав.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (ч. 7 ст. 120 ГПК України).

За змістом ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно ст. 232 ГПК України судовим рішенням є, зокрема, ухвали.

Суд вважає, що факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення (подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 17.11.2021 у справі № 908/1724/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20, від 14.01.2022 у справі № 910/2042/21, від 23.06.2022 у справі № 914/2265/20, від 27.07.2022 у справі № 908/3468/13).

Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку Господарського суду Полтавської області, а тому не може свідчити про неправомірність його дій (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 916/1176/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20, від 17.11.2021 у справі №908/1724/19, від 23.06.2022 у справі №914/2265/20, від 27.07.2022 у справі №908/3468/13, від 10.05.2023 у справі №755/17944/18).

Суд зазначає, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. При цьому, сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Отже, відповідно до ч. 7 ст. 120, ст. 242 ГПК України ухвала суду від 22.12.2025 вважається врученою відповідачу 30.12.2025 року.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень ГПК України строк не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд також зазначає, що з урахуванням умов воєнного стану в Україні, загальної ситуації в Україні та особливого режиму роботи суду, спрямованого на необхідності збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, господарський суд здійснює розгляд справи №917/2319/25 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

Між АТ "Перший Український Міжнародний Банк" (далі - Банк, Кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Холод Денисом Віталійовичем (далі - Позичальник, Клієнт) був укладений Кредитний договір "Кредит "всеБІЗНЕС" № 8 від 06.06.2024 (далі - Договір, арк.с. 10-11).

Цей Договір був укладений за допомогою системи "Інтернет Банкінг" шляхом укладення в електронному вигляді та підписання електронним цифровим підписом. Факт укладення Кредитного договору з боку позичальника підтверджується Протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 17.12.2025, відповідно до якого файл Dogovir_vseBusiness_8.pdf, що містить Кредитний договір, підписаний з боку ФОП Холод Д.В. (підписувач - 1) 09:18:57 06.06.2024. Результат перевірки підпису: Підпис створено та перевірено успішно. Цілісність даних підтверджено (арк.с. 12).

У Договорі сторони узгодили, зокрема, наступне :

- Банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та строки, обумовлені договором та типовими умовами відповідно до наступного: (стаття 1 Договору);

- сума кредиту: 80 000,00 грн (п. 1.1.1 Договору);

- строк кредитування: до 06.06.2026 включно (п. 1.1.3 Договору);

- комісійна винагорода за надання кредиту: тариф комісійної винагороди - 1%. Комісійна винагорода розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди на суму кредиту. Комісійна винагорода сплачується одноразово за рахунок кредитних коштів відповідно до п. 6.3.1 типових умов (п. 1.1.4.1 Договору);

- комісійна винагорода за обслуговування кредиту: тариф комісійної винагороди 2% за один місяць користування кредитом. Комісійна винагорода розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди на суму кредиту відповідно до п. 6.3.2. типових умов, та сплачується щомісячно згідно графіку платежів, наведеного в п. 1.4 договору (п. 1.1.4.2 Договору);

- процентна ставка за користування кредитом: 0,00001% річних. Проценти нараховуються відповідно до п. 6.2. типових умов та сплачується згідно графіку платежів, наведеного в п. 1.4. договору (п. 1.1.4.3 Договору);

- процентна ставка на прострочену суму кредиту: 0,00001% річних. Проценти нараховуються та сплачуються відповідно до п. 6.2. типових умов (п. 1.1.4.4 Договору);

- термін "Типові умови" використовується в цьому Договорі в наступному значенні: Типові умови кредитування в рамках Кредитного договору "Кредит "всеБІЗНЕС", укладеного в Системі інтернет-банкінг ПУМБ DIGITAL BUSINESS АТ "Перший Український Міжнародний Банк", що розміщуються на інтернетсайті Банка (за електронною адресою: https://www.pumb.ua/) та є невід`ємною частиною Договору (надалі за текстом - Типові умови) (п. 1.1.8 Договору);

- Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити плату за кредит в розмірах та строки, зазначені в наведеному нижче Графіку платежів, зокрема: позичальник має, починаючи з 06.07.2024, щомісячно не пізніше 06 числа місяця до 06.06.2026 сплачувати суму у розмірі 4 933,33 грн, з яких на погашення основної суми (тіла) кредиту по 3 333,33 грн та на погашення комісії по 1600,00 грн щомісячно. Та здійснити останній платіж 06.06.2026 на суму 4 933,41 грн, з яких 3 333,41 грн - на погашення тіла кредиту та 1600 грн комісійної винагороди. Загальна сума, яка має бути сплачена позичальником на погашення кредиту складає 118 400,00 грн, з яких 80 000,00 грн на погашення основної суми (тіла) кредиту та 38 400,00 грн на погашення комісії (п. 1.4 Договору);

- цей Договір складається з даного документу та Типових умов. З моменту укладення Договору Типові умови стають його невід`ємною частиною. Банк має право в будь-який час вносити зміни до Типових умов, повідомляючи про це Позичальника як передбачено Типовими умовами. Підписанням Договору Позичальник підтверджує своє ознайомлення та повну, безумовну і остаточну згоду з Договором та Типовими умовами, умови Договору та Типових умов Позичальнику відомі та зрозумілі. Укладаючи Договір, Позичальник приймає на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених Типовими умовами стосовно Позичальника, рівно як і Банк бере на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених Типовими умовами стосовно Банку (п. 5.1. Договору);

- всіх випадках, не передбачених договором, сторони керуються положеннями Типових умов та законодавством. В разі наявності будь-яких протиріч та/або невідповідностей між Типовими умовами та положеннями договору, такі положення договору мають пріоритет (п. 5.2 Договору);

- сторони домовились, що договір укладається сторонами в формі електронного документа за допомогою Системи "Інтернет-Банкінг". Договір є оригіналом електронного документу після його підписання сторонами шляхом накладення КЕП Уповноваженого представника Банку та КЕП/ УЕП позичальника (тип підпису - на розсуд позичальника) (п. 5.3 Договору);

- Договір набуває чинності з моменту його підписання банком та позичальником шляхом накладення КЕП/УЕП позичальника (тип підпису - на розсуд позичальника) та КЕП Уповноваженого представника банку (з моменту накладення останнього електронного підпису) та діє до моменту виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно договору в повному обсязі (п. 5.4 Договору);

- до підписання договору позичальник ознайомився з Типовими умовами, завантаживши їх за посиланням, що доступне під час укладення договору в Кабінеті Digital. Сторони домовились, що розміщення Типових умов за посиланням в кабінеті Digital є належним способом надання Типових умов позичальнику. Датою надання Типових умов позичальнику та датою приєднання позичальника до Типових умов є дата підписання договору позичальником. Після підписання договору зі свого боку банк направляє позичальнику підписаний обома сторонами договір на адресу електронної пошти позичальника, зазначену в реквізитах договору (п. 5.5 Договору);

- Позичальник підписанням договору підтверджує свою згоду на отримання на зазначену в розділі "Реквізити та підписи Сторін" договору адресу електронної пошти позичальника підписаного сторонами договору, а також будь-яких інших документів та інформації, пов`язаних з виконанням та/або обслуговуванням договору (п. 5.6 Договору);

- зміни до договору можуть бути внесені шляхом укладення додаткових угод у вигляді електронного документа або на папері. Право визначення форми додаткової угоди (на папері або у вигляді електронного документа) належить банку (п. 5.7 Договору).

До матеріалів справи позивачем також долучено Типові умови кредитування в рамках кредитного договору "Кредит "всеБІЗНЕС", укладеного в системі ІНТЕРНЕТ-БАНКІНГ ПУМБ DIGITAL BUSINESS Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (діють з 08 лютого 2023 року) (далі - Типові умови, арк.с. 17-23), які визначають, зокрема, наступні умови кредитування.

Відповідно до п. 3.5 Типових умов, надання кредиту відбувається шляхом перерахування кредитних коштів в сумі, зазначеній а п.1.1.1 договору, із позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, зазначений в п. 1.1.5 договору, в строки, зазначені п. 2.2 договору (з урахуванням умов п. 2.3 договору).

Відповідно до п. 4.1 Типових умов несприятливою умовою, у розумінні цих умов, визначено, зокрема, обставину несплати позичальником будь-якої суми, що належить до сплати на користь банку згідно з договором/Типовими умовами, у передбачений ними строк, та/або невиконання або неналежне виконання позичальником будь-яких інших обов`язків за договором та/або за іншими договорами, укладеними між сторонами.

Згідно з п. 4.2 Типових умов у випадку виникнення будь-якої несприятливої події, банк набуває право вимагати від позичальника достроково повернути виданий позичальникові кредит, а позичальник зобов`язаний, незважаючи на положення п.1.1.3, п.1.4 договору, п. 5.1.1 Типових умов, виконати таку вимогу банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із платою за кредит і штрафними санкціями, що підлягають сплаті позичальником на користь банку згідно з договором, в строк не пізніше 7 (семи) банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги. У разі невиконання позичальником зазначеної вимоги банк має право здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків позичальника в порядку, встановленому договором та Типовими умовами, для погашення боргових зобов`язань позичальника.

За змістом п. 5.1 Типових умов позичальник зобов`язаний повернути кредит в розмірах і в строки, визначені в ст.1 договору.

За умовами підп. 6.2.1 - 6.2.3 п. 6.2 Типових умов проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі, визначеному в п. 1.1.4.3 договору. Проценти нараховуються щоденно та розраховуються виходячи з залишку заборгованості за кредитом на початок кожного розрахункового періоду згідно з Графіком платежів, зазначеним в п.1.4 договору, та виходячи із розрахунку 365 днів у році та фактичної кількості днів у кожному розрахунковому періоді, протягом всього строку користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту (включаючи день надання кредиту) по день фактичного повного повернення заборгованості за кредитом (не враховуючи цей день). У цьому пункті Типових умов під розрахунковим періодом, мається на увазі період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з Графіком платежів, зазначеним в п. 1.4. договору, а першим розрахунковим періодом є період з дати надання кредиту до дати першого платежу згідно з Графіком платежів.

У разі порушення позичальником строку повернення кредиту/частини кредиту, позичальник зобов`язаний, незважаючи на положення п.6.2.1 Типових умов та п. 1.1.4.3 договору, сплачувати на користь банку за весь час прострочення, проценти на прострочену суму кредиту за ставкою у розмірі, визначеному п. 1.1.4.4 договору, з першого дня прострочення повернення суми кредиту/частини кредиту до тієї дати, коли сума кредиту буде повернута банку в повному обсязі. Проценти нараховуються щоденно на фактичну суму і за весь час прострочення повернення кредиту із розрахунку 365 днів на рік. Закінчення зазначеного у договорі строку кредитування не звільняє позичальника від обов`язку сплачувати відповідно до умов договору на користь банку проценти на прострочену суму кредиту.

Згідно з підп. 6.3.1 п. 6.3 Типових умов позичальник зобов`язаний сплатити банку комісійну винагороду за надання кредиту, яка розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди за надання кредиту, зазначеного в п. 1.1.4.1 договору, на розмір суми кредиту, визначеної в п. 1.1.1 договору. Комісійна винагорода сплачується за рахунок кредитних коштів в день перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника. Даним пунктом Типових умов позичальник уповноважує банк здійснити переказ суми комісійної винагороди за надання кредиту у розмірі, визначеному відповідно до цього пункту Типових умов та п. 1.1.4.1 договору, на користь банку.

Відповідно до підп. 6.3.2 п. 6.3 Типових умов позичальник зобов`язаний щомісячно сплачувати банку комісійну винагороду за обслуговування кредиту. Розмір зазначеної комісійної винагороди розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди за обслуговування кредиту, зазначеного в п.1.1.4.2 договору, на розмір суми кредиту, визначеної в п.1.1.1 договору. Комісійна винагорода за обслуговування кредиту сплачується щомісячно згідно графіку платежів, зазначеному в п.1.4 договору, за відповідний розрахунковий період - повний місяць. Під повним місяцем у цьому пункті Типових умов розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з графіком платежів, зазначеним в п. 1.4 договору, під першим повним місяцем розуміється період з дати надання кредиту до дати першого платежу згідно з графіком платежів. У разі дострокового повного погашення заборгованості за кредитом, позичальник зобов`язаний погасити комісійну винагороду за обслуговування кредиту за повний місяць, в якому відбувається дострокове повне погашення заборгованості.

За змістом підп. 6.3.3 Типових умов призупинення або припинення надання кредиту, зменшення розміру суми кредиту з підстав, передбачених договором, не створюють обов`язку банку повернути позичальнику комісійну винагороду за надання кредиту/комісійну винагороду за обслуговування кредиту або їх частину.

Згідно з підп. 8.2.1 п. 8.2 Типових умов банк має право призупинити надання позичальнику кредиту та/або вимагати його дострокового повернення у випадках, передбачених договором, Типовими умовами та/або законодавством України.

На виконання умов Договору Банк перерахував на поточний рахунок Позичальника грошові кошти на суму 80 000,00 грн. Факт надання кредиту підтверджується платіжною інструкцією № NTR.80878710.513494.29514 вiд 06.06.2024 на суму 79 200,00 грн (арк.с. 25). Крім того, кредитні кошти були надані на сплату комісії за надання кредиту в розмірі 800,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № NTR.80878710.513493.29514 вiд 06.06.2024 (арк.с. 24).

Також факт видачі кредиту та користування кредитом підтверджується випискою з рахунку відповідача (арк.с. 26).

За даними позивача відповідач зобов`язання щодо повернення кредиту виконав не повністю, внаслідок чого станом на 28.10.2025 виникла заборгованість зі сплати комісії у сумі 6 529,38 грн та прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 16 666,65 грн.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

З огляду на неналежне виконання відповідачем умов Договору, позивачем засобами поштового зв`язку було направлено на адресу відповідача вимогу від 28.10.2025 № 590 (арк.с. 27) про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором від № 8, в якій банк повідомив відповідача про наявність у останнього заборгованості перед банком, станом на 28.10.2025, у розмірі 46 529,42 грн та вимагав її сплатити. Відповідно до даних відстеження з сайту "Укрпошта", направлена позивачем вимога прибула повернута відправнику 17.11.2025.

Ця вимога залишена відповідачем без задоволення, що стало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом.

Суд встановив, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 28.01.2025 року припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця Холод Дениса Віталійовича (дата запису: 28.01.2025, номер запису: 003026800, підстава: власне рішення).

Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до ст.52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

У випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Реєстру запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за зобов`язаною особою, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Подібні висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 жовтня 2019 року у справі № 127/23144/18 (провадження № 14-460цс19), Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 (провадження № 12-167гс19) та інших, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України мають враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Таким чином, зобов`язання Фізичної особи-підприємця Холода Дениса Віталійовича за кредитним договором від № 8 від 06.06.2024, з урахуванням вищевикладеного, перейшли до фізичної особи Холода Дениса Віталійовича.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 47 847,28 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 06.06.2024 Кредитного договору №8, з яких : 40 000,00 грн заборгованість за сумою кредиту (в т.ч. 16 666,65 грн прострочена заборгованість та 23 333,39 грн строкова заборгованість) та 7 847,24 грн заборгованість за комісією за період з 06.07.2025 по 21.11.2025.

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У ст. 204 ЦК України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно - правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами; у разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Приписами статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.1-2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

У відповідності з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є, зокрема, використання електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину.

У ст.1 Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" даються визначення: електронний підпис - це електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис; кваліфікований електронний підпис - це удосконалений електронний підпис, що створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису; користувачі електронних довірчих послуг - це підписувачі, створювачі електронних печаток, відправники та отримувачі електронних даних, інші фізичні та юридичні особи, які отримують електронні довірчі послуги у надавачів таких послуг відповідно до вимог цього Закону; підписувач - це фізична особа, яка створює електронний підпис.

Згідно ч. 6 ст. 18 Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Положеннями ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" передбачено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Як установлено ч. 1,3 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис; накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.

Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством (ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" юридична сила електронного документа з нанесеними одним або множинними ЕЦП та допустимість такого документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Статтею 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Статтею 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" закріплено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Частинами 1-3 ст. 4 цього ж Закону визначено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно зі ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з п.7.1.2. ст.7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно з п.30.1. ст.30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання договору "Кредит "всеБізнес" № 8 від 06.06.2024, суд дійшов висновку, що такий за своєю правовою природою є кредитним договором, за яким, відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд виходить із того, що підписувач, який здійснює накладення електронного підпису на електронний документ, цим самим засвідчує, що ознайомився з усім текстом документа, повністю зрозумів його зміст, не має заперечень до тексту документа і свідомо застосував свій підпис у контексті, передбаченому документом, тобто підписав, погодив, засвідчив тощо.

Відтак, факт підписання сторонами указаного вище договору в електронному вигляді підтверджується наданими позивачем протоколами створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису.

Отже, електронний договір, укладений шляхом підписання його у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, що вбачається також із змісту ч. 3 ст. 207 ЦК України. Оригінал електронного документу з накладеним на нього підписів, визначених ст.12 вказаного Закону, є договором, що сторони також визначили п.5.3 Договору.

Укладений між банком та відповідачем договір є підставою для виникнення у сторін за цим договором кредитних правовідносин відповідно до ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Враховуючи надані позивачем докази, суд вважає, що обставини отримання відповідачем суми кредиту у розмірі 80 000,00 грн є доведеними, тобто позивач виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі.

Суд встановив, що, згідно підп. 1.1.3 Договору та Графіку платежів строк кредитування встановлений до 06.06.2026.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було порушено зобов`язання по оплаті кредиту згідно узгодженого сторонами графіку, цю обставину відповідач не спростував.

Позивач у зв`язку з порушенням Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором щодо сплати кредиту у встановлені строки, відповідно до умов Кредитного договору реалізував право на дострокове повернення кредиту, направивши 28.10.2025 відповідачу вимогу №590 про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором № 8 від 06.06.2024 у розмірі 46 529,42 грн.

Зазначені вимоги позивача були залишені відповідачем без відповіді та задоволення. Ця обставина відповідачем не спростована.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за Договором, яка склала 47 847,28 грн, з яких : 40 000,04 грн тіло кредиту (в т.ч. 16 666,65 грн прострочена заборгованість та 23 333,39 грн строкова заборгованість за кредитом) та 7 847,24 грн заборгованість за комісією.

Перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок суми заборгованості за кредитом та комісією, суд встановив, що розрахунки є арифметично правильними та здійснені у відповідності до умов Кредитного договору.

Суд встановив, що відповідач при розгляді справи не повідомляв про сплату ним заборгованості за отриманим кредитом та за нарахованою комісією за користування кредитом. Докази, що б спростовували доводи позивача або підтверджували сплату відповідачем заборгованості за отриманим кредитом та комісії, у матеріалах справи відсутні.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи, зокрема, є : позовна заява; відзив на позовну заяву.

Відповідач контррозрахунку ціни позову не надав, незгоди щодо арифметичної правильності розрахунку у відзиві не висловив, вимогу не заперечив.

Згідно з приписами частини 4 статті 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 40 000,04 грн заборгованості за тілом кредиту та 7 847,24 грн заборгованості за комісією за період з 06.07.2025 по 21.11.2025, підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи при зверненні з позовом у даній справі позивачем надані докази сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Зарахування вказаної суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджується відповідною випискою (арк.с. 43).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позову у повному обсязі та враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 2 422,40 грн.

Керуючись статтями 129, 232-233, 236-238, 240, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Холода Дениса Віталійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (вул. Андріївська, № 4, м. Київ, 04070, ), ) 40 000,04 грн заборгованості за тілом кредиту, 7 847,24 грн заборгованості за комісією та суму судового збору 2 422,40 грн.

Видати наказ із набранням рішенням законної сили.

3. Рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення підписано 24.02.2026 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя О.В.Ківшик