ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 913/279/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Краснова Є. В., Рогач Л. І.,

секретар судового засідання Зайченко О. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.03.2024 (колегія суддів: Гетьман Р. А. - головуючий, Склярук О. І., Хачатрян В. С.) та рішення Господарського суду Луганської області від 12.12.2023 (суддя Секірський А. В.)

за позовом заступника керівника Лисичанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: 1) Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області - районної військової адміністрації Луганської області; 2) Попаснянської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області; 3) Північно-східного офісу Держаудислужби

до: 1) Бучко Алли Вікторівни; 2) Комунального некомерційного підприємства ?Попаснянська міська багатопрофільна лікарня? Попаснянської міської ради

про визнання недійсними рішення тендерного комітету, договору про закупівлю та застосування наслідків недійсності правочину

за участю: прокуратури Гудименко Ю. В. (посвідчення)

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1 Заступник керівника Лисичанської окружної прокуратури звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі: Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області районної військової адміністрації Луганської області, Попаснянської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області та Північно-східного офісу Держаудитслужби до Фізичної особи-підприємця Бучко Алли Вікторівни та Комунального некомерційного підприємства ?Попаснянська міська багатопрофільна лікарня? Попаснянської міської ради, в якому просив:

- визнати недійсним рішення тендерного комітету Комунальної установи ?Попаснянська центральна районна лікарня?, оформлене протоколом його засідання від 16.11.2018 № 4, про визначення Бучко А. В. переможцем відкритих торгів на закупівлю товару за кодом ДК 021:2015:33190000-8 ?Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні (аквадистилятор електричний; термостат сухоповітряний; стоматологічна установка; крісло стоматологічне; візок для транспортування пацієнта з електроприводом; операційний стіл з механіко-гідравлічним приводом; двухкадровий негатоскоп з індикатором; відсмоктувач медичний)?;

- визнати недійсним договір про закупівлю товару за бюджетні кошти від 29.11.2018 № 241, укладений між Комунальною установою "Попаснянська центральна районна лікарня" та Фізичною особою-підприємцем Бучко Аллою Вікторівною;

- стягнути з Бучко А. В. на користь Комунального некомерційного підприємства "Попаснянська міська багатопрофільна лікарня" Попаснянської міської ради 742 678 грн, а з Комунального некомерційного підприємства "Попаснянська міська багатопрофільна лікарня" Попаснянської міської ради одержані ним за рішенням суду 742 678 грн стягнути в дохід держави.

1.2 В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що поведінка Бучко А. В. під час участі в тендері несумісна з добросовісністю та принципами здійснення публічних закупівель, тому договір про закупівлю товару за бюджетні кошти, укладений за підсумками тендеру, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу Бучко А. В., а одержані нею кошти мають бути повернуті Комунальній установі "Попаснянська центральна районна лікарня" як іншій стороні договору, а отримані останньою за рішенням суду кошти повинні бути стягнуті в дохід держави.

1.3 Бучко А. В. заявила про застосування позовної давності за вимогою про застосування наслідків недійсного правочину.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1 Рішенням Господарського суду Луганської області від 12.12.2023, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.03.2024, у позові відмовлено.

2.2 Суд зазначив, що прокурор звернувся до суду з порушенням строків застосування санкцій, передбачених статті 250 Господарського кодексу України, що виключає можливість застосування наслідків недійсності правочину, передбачених частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, та стягнення коштів. Визнання недійсним укладеного за наслідками торгів договору без застосування наслідків його недійсності не приведе до поновлення майнових прав держави, що свідчить про неефективність обраного способу захисту, тому у задоволенні вимог про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину суд відмовив. Також суд вказав на неефективний спосіб захисту в частині вимоги про визнання недійсним рішення тендерного комітету.

3. Короткий зміст касаційної скарги

3.1 У касаційній скарзі прокурор просить судові рішення скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову.

3.2 На обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норму матеріального права за виключним випадком, який передбачений пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування наслідків недійсності правочину, передбачених частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

3.3 Подані 16.02.2026 Бучко А. В. додаткові пояснення, які фактично є відзивом на касаційну скаргу, не можуть бути прийняті з огляду на положення частини 1 статті 295 ГПК України, а тому згідно з частиною 2 статті 118 ГПК України залишається без розгляду.

4. Мотивувальна частина

4.1 Суди встановили, що 30.10.2018 Комунальною установою "Попаснянська центральна районна лікарня" через авторизований електронний майданчик на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель (https://prozorro.gov.ua) розміщено оголошення про проведення відкритих торгів на закупівлю медичного обладнання за кодом ДК 021:2015:33190000-8 "Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні" (аквадистилятор електричний; термостат сухоповітряний; стоматологічна установка; крісло стоматологічне; візок для транспортування пацієнта з електроприводом; операційний стіл з механіко-гідравлічним приводом; двухкадровий негатоскоп з індикатором; відсмоктувач медичний); ідентифікатор закупівлі: UA-2018-10-30-000469-b. Очікувана вартість предмета закупівлі 754 000 грн. Кінцевий строк подання тендерних пропозицій 15.11.2018 14:08.

4.2 Згідно з реєстром отриманих тендерних пропозицій було подано дві тендерні пропозиції такими учасниками: 1) фізичною особою-підприємцем Бучко Аллою Вікторівною; 2) фізичною особою-підприємцем Костенко Олексієм Віталійовичем.

4.3 Первинна тендерна пропозиція фізичної особи-підприємця Бучко Алли Вікторівни становила 747 645 грн, а фізичної особи-підприємця Костенко Олексія Віталійовича 750 000 грн.

4.4 Остаточна тендерна пропозиція фізичної особи-підприємця Бучко Алли Вікторівни становила 742 678 грн, а фізичної особи-підприємця Костенко Олексія Віталійовича 742 679 грн.

4.5 За результатами автоматичної оцінки електронною системою закупівель вказаних тендерних пропозицій, пропозиція фізичної особи-підприємця Бучко Алли Вікторівни визнана найбільш економічно вигідною, що підтверджується протоколом розкриття тендерних пропозицій.

4.6 16.11.2018 відбулося засідання тендерного комітету Комунальної установи "Попаснянська центральна районна лікарня", оформлене протоколом № 4, на якому прийнято рішення:

- визнати пропозицію фізичної особи-підприємця Бучко Алли Вікторівни такою, що відповідає встановленим вимогам тендерної документації;

- визначити переможцем торгів учасника фізичну особу-підприємця Бучко Аллу Вікторівну;

- оприлюднити в порядку статті 10 Закону України "Про публічні закупівлі" повідомлення про намір укласти договір про закупівлю.

4.7 16.11.2018 в електронній системі публічних закупівель опубліковано повідомлення про намір укласти договір з переможцем процедури закупівлі.

4.8 29.11.2018 між Комунальною установою "Попаснянська центральна районна лікарня" (замовник) та фізичною особою-підприємцем Бучко Аллою Вікторівною (постачальник) укладено договір про закупівлю № 241 та підписано Специфікацію № 1.

4.9 Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору постачальник зобов`язується своєчасно поставляти та передавати у власність замовника товари по предмету ДК 021:2015, код 33190000-8 Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні (аквадистилятор електричний; термостат сухоповітряний; візок для транспортування пацієнта з електроприводом; операційний стіл з механіко-гідравлічним приводом; двухкадровий негатоскоп з індикатором; відсмоктувач медичний: монітор пацієнта; секторний фазований широкосмуговий мультичастотний датчик) в асортименті, кількості та за цінами, що зазначені у Специфікації, та є невід`ємною частиною даного договору, а замовник прийняти і оплатити товар. Специфікація повинна містити найменування товару, одиницю виміру, загальну кількість товару, ціну за одиницю та загальну вартість товару.

4.10 Ціна договору становить 742 678 грн без ПДВ (пункт 3.1 договору).

4.11 Термін поставки до 31.12.2018 (пункт 5.3 договору).

4.12 02.01.2019 в електронній системі публічних закупівель опубліковано звіт про виконання договору про закупівлю від 29.11.2018 № 241, із якого вбачається, що фізичною особою-підприємцем Бучко Аллою Вікторівною договір виконано та Комунальною установою "Попаснянська центральна районна лікарня" сплачено суму в розмірі 742 678 грн.

4.13 Згідно з інформацією, розміщеною в Єдиному вебпорталі використання публічних коштів (https://spending.gov.ua), сума сплачених замовником коштів за договором від 29.11.2018 № 241 становить 742 678 грн, які перераховані на підставі платіжного доручення від 17.12.2018 № 83.

4.14 Вказана операція проведена органами Державної казначейської служби України, оскільки фінансування діяльності колишньої Комунальної установи "Попаснянська центральна районна лікарня" здійснювалося за рахунок коштів районного бюджету Попаснянської районної ради Луганської області.

4.15 В результаті публічних закупівель між фізичною особою-підприємцем Бучко Аллою Вікторівною та Комунальною установою "Попаснянська центральна районна лікарня" укладено договір, який виконаний в повному обсязі та Комунальною установою "Попаснянська центральна районна лікарня" сплачено на користь фізичної особи-підприємця Бучко Алли Вікторівни 742 678 грн за поставлений товар.

4.16 11.08.2020 Адміністративною колегією Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 44 ухвалено рішення № 70/74-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі за текстом рішення Адміністративної колегії.

4.17 У пункті 1 резолютивної частини рішення Адміністративної колегії зазначено, що фізична особа-підприємець Бучко Алла Вікторівна та фізична особа-підприємець Костенко Олексій Віталійович вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антикорупційних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів шляхом погодження своєї поведінки під час підготовки конкурсних пропозицій та участі у процедурі закупівлі: Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні за кодом ДК 021:2015:33190000-8, проведеній Комунальною установою "Попаснянська центральна районна лікарня", за допомогою системи електронних закупівель "Prozorro" (ідентифікатор закупівлі в системі: UA-2018-10-30-000469-b).

4.18 За порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини рішення Адміністративної колегії, на фізичну особу-підприємця Бучко Аллу Вікторівну накладено штраф у розмірі 68 000 грн, який сплачений нею в повному обсязі.

4.19 Відповідно до пунктів 5.1-5.5 рішення Адміністративна колегія Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України встановила, що у закупівлі UA-2018-10-30-000469-b фізична особа-підприємець Бучко Алла Вікторівна та фізична особа-підприємець Костенко Олексій Віталійович вчинили протиправні дії, які полягали у:

- використанні однієї ІР-адреси;

- синхронності дій відповідачів під час участі у торгах;

- поведінці під час аукціону відповідачів, в результаті якої перемогу в торгах здобула фізична особа-підприємець Бучко Алла Вікторівна;

- наявності господарських відносин;

- невідповідності документів фізичної особи-підприємця Костенко Олексія Віталійовича вимогам тендерної документації замовника, що є узгодженою поведінкою, що стосується спотворення результатів торгів, зазначених у рішенні.

4.20 Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України у листі від 31.07.2023 № 70-02/874е повідомило, що рішення Адміністративної колегії не оскаржувалось. Штраф, накладений на фізичну особу-підприємця Бучко Аллу Вікторівну, сплачений за платіжним дорученням від 25.09.2020 № 2392.

4.21 29.08.2023 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис номер: 003004823 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Бучко Алли Вікторівни, підстава: власне рішення.

4.22 Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального прав.

4.23 У цій справі спірним є питання щодо наявності/відсутності підстав для визнання недійсними рішення тендерного комітету про визнання переможцем і договору про закупівлю товару з відповідними наслідками на підставі частини 3 статті 228 ЦК України.

Щодо визнання недійсним рішення тендерного комітету

4.24 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.08.2023 у справі № 924/1288/21 сформувала такий правовий висновок: "137. Якщо публічна закупівля завершується оформленням відповідного господарського договору, то оскаржити можна такий договір, а вимога про визнання недійсною закупівлі не є ефективним способом захисту. 138. При цьому, оскільки процедура закупівлі завершується укладенням договору, рішення уповноваженої особи замовника, оформлене відповідним протоколом, є таким, що вичерпало дію фактом його виконання (укладенням договору)".

4.25 Схожий висновок послідовно підтримувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.08.2023 у справі № 903/745/22, від 28.09.2023 у справі № 912/1562/22, від 11.10.2023 у справі № 911/2629/21, від 11.06.2024 у справі № 918/565/22, від 12.06.2024 у справі № 906/633/21.

4.26 За встановленими обставинами цієї справи за наслідками проведення процедури публічної закупівлі між відповідачами у справі укладений договір.

4.27 Оскільки процедура закупівлі завершилася укладенням відповідного договору, вимога прокурора про визнання недійсним рішення замовника не є ефективним способом захисту, адже воно вичерпало свою дію фактом його виконання (укладенням договору) та не приведе до поновлення майнових прав, що свідчить про неефективність обраного способу захисту.

4.28 Отже, висновки судів попередніх інстанцій у цій частині є правильними, тому відсутні правові підстави для їх скасування.

Щодо визнання недійсним договору на підставі частин 3 статті 228 ЦК України та застосування відповідних наслідків

4.29 Верховний Суд виходить з того, що згідно з положеннями частини 4 статті 300 ГПК України суд не обмежений доводами та вимогами, викладеними у касаційній скарзі, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

4.30 Верховний Суд зазначає, що після подання скаржником касаційної скарги у цій справі Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду 19.12.2025 переглянув у касаційному порядку судові рішення у справі № 922/3456/23 про визнання недійсним рішення тендерного комітету, договору про закупівлю товарів та стягнення коштів (до закінчення перегляду судового рішення якої Суд зупиняв касаційне провадження у справі № 913/279/23).

4.31 У справі № 922/3456/23 постало питання, чи підлягає застосуванню до спірних відносин положення частини 3 статті 228 ЦК України, тобто чи є укладений правочин (договір на закупівлю світильників та освітлюваної арматури), таким що не відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та вчиненим з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, за умови вчинення стороною правочину антиконкурентних узгоджених дій, за які чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу (пункт 1 статті 50, стаття 52 Закону "Про захист економічної конкуренції").

4.32 Вирішуючи питання наявності/відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин частини 3 статті 228 ЦК України у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, зокрема, зазначено:

"66.Стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції ЦК, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010 ст.228 була доповнена ч.3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

67. Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч.3 ст.228 ЦК неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року - і Верховний Суд (постанови від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі №2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21 від 13.11.2024 у справі №911/934/23).

68. Наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч.3 ст.228 ЦК, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма ЦК, яка містить каральні заходи (санкції).

69. За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз.2 ч.1 ст.216 ЦК). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.

70. Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.

71. Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно- правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.

72. У ч.3 ст.228 ЦК передбачаються зовсім інші правові наслідки:

- які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;

- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;

- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;

- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;

- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.

73. Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою….

74.Вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК, ч.1 ст.208 ГК є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.

75. Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

76. Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів….

91. Враховуючи викладені вище висновки ЄСПЛ щодо конфіскації без вироку суду Об`єднана палата вважає, що у справі, яка переглядається, при застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, не було дотримано принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно, виходячи з такого….

92. У наведених вище справах ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.

93. Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч.3 ст.228 ЦК можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

94. Отже, для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (придбання світильників комунальним підприємством) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводив, стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі.

96. Прокурор не доводив, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства….

100. Об`єднана палата вважає, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

101. Об`єднана палата звертає увагу на невідповідність норми ч.3 ст.228 ЦК загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 ст.228 ЦК, які встановлюють що нікчемним є правочин який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та ч.3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави….

103. Отже, колегія суддів у справі №911/934/23 дійшла висновку про відсутність підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК як норми внутрішнього законодавства, що за своїм змістом створює підстави для непропорційного втручання держави в право власності приватних осіб, що суперечить приписам Першого протоколу до Конвенції. Такий висновок є загальним, базується на недоліках самої законодавчої норми (тобто він має застосовуватися незалежно від обставин конкретної справи)….

105. Враховуючи викладене, Об`єднана палата уточнює висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК, таким чином:

При визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).

Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції….

108. Втім, Об`єднана палата вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст.228 ЦК, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника.

109. По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було.

110. По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom").".

4.33 Колегія суддів з огляду на положення частини 4 статті 236 ГПК України, частини 4 статті 300 ГПК України враховує зазначені вище висновки Верховного Суду у справі № 922/3456/23, оскільки правовідносини у справах є подібними щодо застосування частини 3 статті 228 ЦК України у спірних правовідносинах з огляду на предмет та правові підстави позову.

4.34 Отже, у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що норма частини 3 статті 228 ЦК не може бути застосована як правова підстава для визнання договору недійсним та застосування санкції передбаченої цією нормою, у випадку порушення суб`єктом господарювання норм законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

4.35 Як убачається зі змісту оскаржених судових рішень, прокурор у цій справі не довів наявність правових підстав для визнання недійсним спірного договору про закупівлю та застосування санкції. Як на доказ покликався виключно на рішення Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України. Суди зазначили, що лише сам встановлений цим рішенням факт вчинення відповідачами порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними як таких, що вчинені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.

4.36 Тобто відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенням майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

4.37 Об`єднана палата касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у пункті 95 постанови від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 зазначила, що антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси, тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні частини 3 статті 228 ЦК України.

4.38 З урахуванням наведеного, доводи прокурора, викладені у касаційній скарзі, відхиляються Верховним Судом.

4.39 Враховуючи викладене, судові рішення в цій частині позовних вимог про відмову у позові є правильними, однак підлягають зміні, шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови. При цьому оскільки відсутні правові підстави для задоволення позову, то також і відсутні правові підстави для застосування заявленої позовної давності.

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

4.40 Харківська обласна прокуратура звернулася до Верховного Суду з клопотанням про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

4.41 Відповідно до частини п`ятої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

4.42 Тобто, по-перше, правова проблема має існувати не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності; мають існувати обставини, з яких вбачається, що відсутня стала судова практика у відповідних питаннях, поставлені правові питання не визначені на нормативному рівні, відсутні процесуальні механізми вирішення такого питання тощо; по-друге, вирішення виключної правової проблеми вплине на забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

4.43 Про виключність правової проблеми з точки зору якісного критерію можуть свідчити такі обставини: з касаційної скарги вбачається, що суди припустилися явної й грубої помилки у застосуванні норм процесуального та матеріального права, в тому числі свавільного розпорядження повноваженнями, й перегляд справи Великою Палатою Верховного Суду потрібен з метою унеможливлення її повторення у подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанцій таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.

4.44 При цьому справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і зустрічається у невизначеній кількості справ у разі, якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні відмінні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів. Разом з тим не є виключною правовою проблемою правове питання, відповідь на яке є настільки ясною і чіткою, що вона може бути знайдена без будь-яких проблем.

4.45 Верховний Суд зазначає, що застосування таких критеріїв є сталим і послідовним, викладеним Верховним Судом і Великою Палатою Верховного Суду, у низці судових рішень (наприклад, від 10.07.2019 у справі №431/5643/16-ц, від 28.04.2020 у справі №357/13182/18, від 23.06.2020 у справі №910/8130/17, від 09.07.2020 у справі №610/1065/18, від 15.09.2020 у справі №910/32643/15, від 13.10.2020 у справі №640/17296/19, від 23.10.2020 у справі №906/677/19, від 14.04.2021 у справі №757/50105/19, від 22.04.2021 у справі №640/6432/19, від 28.04.2021 у справі №916/1977/20, від 18.05.2021 у справі №758/733/18), адже виключна правова проблема, необхідність для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики є оціночними поняттями.

4.46 Разом з тим колегія суддів зазначає, що наведені скаржником обставини не свідчать про існування виключної правової проблеми у спірних правовідносинах. Позиція скаржника не містить викладення правової проблеми, яка має місце саме у правозастосуванні, зокрема, обґрунтування, в чому вбачається складність застосування відповідних положень законодавства у зазначеній правовій ситуації, невизначеність правових питань на нормативному рівні, неможливість подолання проблеми існуючими процесуальними механізмами.

4.47 Колегія суддів зазначає, що правова позиція щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України у відповідних правовідносинах вже сформована Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23.

4.48 Об`єднана палата Касаційного господарського суду 19.12.2025 прийняла постанову у справі №922/3456/23, де предметом позову було визнання недійсними рішення тендерного комітету, договору про закупівлю товарів та стягнення коштів, в якій виклала правовий висновок щодо застосування до спірних відносин положення частини третьої статті 228 ЦК України, тобто чи є укладений правочин, таким що не відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та вчиненим з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, за умови вчинення стороною правочину антиконкурентних узгоджених дій, за які чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу (пункт 1 статті 50, стаття 52 Закону «Про захист економічної конкуренції»). Окрім того, у цій справі у подібних правовідносинах, під час розгляду справи ОП КГС ВС прокурором за подібних обставин не ставилось питання про існування виключної правової проблеми та необхідності передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

4.49 Колегія суддів також враховує, що у значній кількість справ відбувалось зупинення проваджень до ухвалення зазначеної постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду. Таке зупинення було обумовлене необхідністю очікування правової позиції Об`єднаної палати й мало на меті забезпечення послідовності та передбачуваності судової практики. Натомість відсутність остаточних рішень у цих справах станом на тепер не є доказом існування правової невизначеності чи різного підходу судів до вирішення аналогічних правових питань. Більше того, передача цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду за відсутності об`єктивних підстав призвела б до повторного зупинення проваджень у низці аналогічних справ, що суперечить завданню господарського судочинства щодо своєчасного, ефективного та справедливого розгляду спорів і принципу правової визначеності.

4.50 Окрім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що господарським процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного суду (див. постанови Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 130/1001/17, від 29.09.2021 у справі № 166/1222/20).

4.51 Водночас, враховуючи викладене (щодо розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/3456/23 і існування на час її розгляду подібних обставин, що стосувалися застосування судами положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України) клопотання Прокурора про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду фактично спрямоване на перегляд правової позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи у позапроцесуальний спосіб, не містить аргументовано переконливого обґрунтування наявності глибоких розходжень у судовій практиці щодо застосування однієї і тієї ж норми права, у ньому не викладено правової проблеми, яка б потребувала узгодження висновків Верховного Суду, зроблених за результатами розгляду справ судами різних юрисдикцій; за відсутності також і посилання на справи, у яких виникає проблема правозастосування з подібними правовідносинами.

4.52 Отже, заявлене скаржником клопотання не містить належного обґрунтування передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, які визначені частиною п`ятою статті 302 ГПК України.

4.53 З огляду на викладене вище відсутні підстави для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а тому у задоволенні клопотання скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

4.54 За положенням частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

4.55 Згідно з статтею 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина 1). Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина 4).

4.56 Колегія суддів дійшла висновку про залишення судових рішень у частині позовної вимоги про визнання недійсним рішення тендерного комітету без змін, а в частині інших позовних вимог - про зміну судових рішень з мотивів, викладених у цій постанові, а в решті - залишенню без змін. З цих підстав касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

4.57 Згідно з приписами статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 311, 312, 315, 317 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури у справі № 913/279/23 задовольнити частково.

Постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.03.2024 та рішення Господарського суду Луганської області від 12.12.2023 в частині позовної вимоги про визнання недійсним договору та стягнення коштів змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Є. В. Краснов

Л. І. Рогач