ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2026м. ДніпроСправа № 904/439/26

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта ЮА", Харківська обл., м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта", Дніпропетровська область, м. Дніпро

про стягнення 43 115,37 грн

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафта ЮА" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" про стягнення 43 115,37 грн, з яких: 20 408,18 грн 3% річних, 22 707,19 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 11/11/2024-1 від 11.11.2024.

В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 06.02.2026 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Задовольнив клопотання позивача та постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

13.02.2026 позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 52 671,01 грн, з яких: 21 026,61 грн 3% річних, 31 644,40 грн інфляційні втрати.

В ухвалі від 06.02.2026про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу було роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа ухвала суду від 06.02.2026доставлена до електронного кабінету відповідача 06.02.2026.

Відзив відповідач до суду не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2025 по справі № 904/2819/25 (суддя Дупляк С.А.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта ЮА" до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" за неналежне виконання договору поставки №11/11/2024-1 від 11.11.2024 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Велта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта ЮА" 1 107 955,60 грн заборгованості, 121 349,75 грн інфляційних втрат, 24 732,58 грн трьох відсотків річних, 178 209,10 грн пені, 17 186,96 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог (про стягнення 63 641,74 грн пені) відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.01.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Велта» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2025 у справі № 904/2819/25 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2025 у справі № 904/2819/25 залишено без змін.

05.02.2026 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2025, яке набрало законної сили 13.01.2026, було видано наказ.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України).

Так, Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2025 по справі № 904/2819/25 (суддя Дупляк С.А.) встановлено наступне.

11.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафта ЮА» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо - комерційною фірмою «Велта» (покупець) було укладено договір поставки № 11/11/2024-1 (далі - договір).

Оплата покупцем товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок постачальника у строк та в порядку, узгодженому сторонами у відповідній специфікації на поставку певної партії товару (п. 4.2. договору).

У разі прострочення покупцем оплати партії товару останній сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості поставленої постачальником партії товару за кожен день прострочення оплати такого товару (п. 5.5. договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін і скріплення їх печатками і діє до 31.12.2025 (п. 6.1. договору).

Загальна вартість поставленого товару склала 1 307 955,60 грн, що підтверджується видатковою накладною № 17 від 14.11.2024 на суму 1 307 955,60 грн та товарно- транспортною накладною № 17 від 14.11.2024, відповідно до яких позивач поставив відповідачу дизельне паливо (код УКТ ЗЕД 2710 19 43 00) у кількості 29862 літрів.

Видаткова накладна та товарно-транспортна накладна підписані та скріплені печатками з обох сторін та жодних зауважень щодо кількості чи якості товару відповідач не заявляв.

13.11.2024 позивач виставив відповідачу рахунок № 173 для сплати за товар.

14.11.2024 позивач склав податкову накладну №14/1 та належним чином відобразив операцію продажу товару, зареєструвавши в ЄРПН цю податкову накладну за № .

Також позивач 14.11.2024 склав акцизну накладну № 186 на відпущений товар, яка зареєстрована в «Автоматизованій системі "Єдине вікно подання електронної звітності" ДПС України» за номером .

Оскільки сторони не обумовили конкретний строк оплати відповідачем отриманого товару, відповідно до положень ч. 1 статті 692 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, тобто, відповідач повинен оплатити поставлений йому товар наступного дня з дати, зазначеної у видатковій накладній на отримання товару, тобто, строк оплати за товар настав 15.11.2024. Однак, відповідач своєчасно не виконав своє зобов`язання щодо оплати за товар. Таким чином, з 15.11.2024 відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по сплаті позивачу грошових коштів за отриманий товар.

В подальшому 17.01.2025 на виконання умов договору відповідач згідно платіжного доручення № 3082 перерахував на рахунок позивача 100 000,00 грн з призначенням платежу: «Оплата за дизпалива згідно рах. №173 від 13.11.2024», що підтверджується банківською випискою позивача, після чого залишок боргу відповідача за отриманий товар зменшився до суми в розмірі 1 207 955,60 грн (1 307 955,60 грн 100 000,00 грн).

28.02.2025 позивач направив відповідачу претензію з вимогою про погашення боргу у розмірі 1 207 955,60 грн, що підтверджується фіскальним чеком від 28.02.2025 та відомостями з сайту АТ «Укрпошта», однак, відповіді від відповідача не отримав.

Листом № 29/04-2 від 29.04.2025 відповідач повідомив позивача про те, що він гарантує сплату заборгованості згідно запропонованого відповідачем графіку.

Однак, запропонована відповідачем оплата грошових сум в розмірі 300 000,00 грн в період з 05.05.2025 по 09.05.2025, в період з 12.05.2025 по 16.05.2025 і в період з 19.05.2025 по 23.05.2025 не були здійснені.

23.05.2025 відповідач згідно платіжного доручення № 3082 перерахував на рахунок позивача 100 000,00 грн з призначенням платежу: «Оплата за дизельне паливо згідно рах. №173 від 13.11.2024», що підтверджується банківською випискою позивача, після чого залишок боргу відповідача за отриманий товар зменшився до суми в розмірі 1 107 955,60 грн (1 207 955,60 грн - 100 000,00 грн).

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем складає 1 107 955,60 грн.

З огляду на викладене, на підставі п. 5.5. договору, позивач (в рамках справи № 904/2819/25) нарахував до стягнення з відповідача пеню за загальний період прострочення з 15.11.2024 до 21.07.2025 на загальну суму 241 850,84 грн.

Також, (в рамках справи № 904/2819/25) позивач нарахував 3% річних за загальний період прострочення з 15.11.2024 до 21.07.2025 на суму 24 732,58 грн та інфляційні втрати за період прострочення з листопада 2024 року до травня 2025 року на суму 121 349,75 грн.

Позивач зазначає, що відповідач зобов`язання по оплаті свого основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних згідно з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2025 по справі № 904/2819/25 по теперішній час не виконав. На підставі викладеного позивач, керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 22.07.2025 по 10.02.2026 у розмірі 21 026,61 грн та інфляційні втрати за період з вересня 2025 року по січень 2026 року у розмірі 31 644,40 грн. Крім того, позивач зазначив, що за базу для нарахування інфляційних втрат та 3% річних після кожного чергового рішення суду за тим самим зобов`язанням слід вважати суму основного боргу з доданими до неї сумами інфляційних втрат та 3% річних, встановлених рішеннями попередніх судів. Так, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2025 по справі № 904/2819/25 з відповідача стягнуто 1 254 037,93 грн, з яких: 1 107 955,60 грн заборгованості + 121 349,75 грн інфляційних втрат + 24 732,58 грн 3% річних. Відповідно базою для нарахування інфляційних втрат та 3% річних після рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2025 по справі № 904/2819/25 за тими самим зобов`язаннями слід вважати суму в розмірі 1 254 037,93 грн. Позивач зазначає, що відповідач заборгованість не сплатив, що і стало причиною звернення до суду.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України)

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Частиною 2 цієї статті установлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2025 по справі № 904/2819/25 (суддя Дупляк С.А.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта ЮА" до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" за неналежне виконання договору поставки №11/11/2024-1 від 11.11.2024 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Велта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта ЮА" 1 107 955,60 грн заборгованості, 121 349,75 грн інфляційних втрат, 24 732,58 грн трьох відсотків річних, 178 209,10 грн пені, 17 186,96 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог (про стягнення 63 641,74 грн пені) відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.01.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Велта» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2025 у справі № 904/2819/25 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2025 у справі № 904/2819/25 залишено без змін.

05.02.2026 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2025, яке набрало законної сили 13.01.2026, було видано наказ.

Доказів оплати поставленого товару в сумі 1 107 955,60 грн відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок господарський суд зазначає наступне.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивач здійснює нарахування 3% річних та інфляційних втрат на стягнуту рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2025 по справі № 904/2819/25 суму 1 254 037,93 грн, з яких: 1 107 955,60 грн - основний борг, 121 349,75 грн - інфляційні втрати та 24 732,58 грн - 3% річних.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.

Основна заборгованість у розмірі 1 107 955,60 грн виникла у зв`язку з не сплатою відповідачем заборгованості за договором поставки, на яку відповідно до заявлених позовних вимог підлягають нарахуванню 3% річних та інфляційні втрати за заявлений позивачем період прострочення виконання грошового зобов`язання.

В той же час, у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від висновків касаційного суду у постановах від 21.05.2019 у справі № 916/2889/13 та від 14.01.2020 у справі № 924/532/19 про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженого наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007, з дотриманням певної математичної послідовності розрахунку, закладеної у цих нормативних актах.

Об`єднана палата зазначила, що у кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Таким чином, розрахунок інфляційних втрат за заявлений позивачем період має відбуватися з урахуванням інфляційної складової основного боргу за попередній період, який у даному випадку складає 1 229 305,35 грн (1 107 955,60 грн + 121 349,75 грн).

Отже, втрати від інфляції за період з вересня 2025 року по січень 2026 року підлягають нарахуванню на проіндексовану заборгованість зі сплати основного боргу у сумі 1 229 305,35 грн.

Відповідно до виконаного господарським судом розрахунку до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати за період з вересня 2025 року по січень 2026 року нараховані на проіндексовану заборгованість зі сплати основного боргу (у сумі 1 229 305,35 грн) у розмірі 31 020,30 грн.

В той же час суд зазначає, що у постанові від 15.11.2019 у справі № 905/1753/18 Верховний Суд зазначив, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат на встановлену рішенням суду заборгованість до складу якої, окрім основного боргу, входять суми неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат, не відповідає принципу заборони подвійної цивільно-правової відповідальності та суперечить положенням статті 550 Цивільного кодексу про заборону нарахування процентів на неустойку. Враховуючи, що грошове зобов`язання відповідача виникло до ухвалення судового рішення по суті спору у справі № 905/1524/15 та не припинилося внаслідок набрання ним законної сили, нарахування 3% річних, інфляційних втрат згідно зі статтею 625 ЦК України необхідно здійснювати на суму основного боргу, стягнуту цим судовим рішенням до її повної сплати боржником, без урахування стягнутих цим рішенням сум відсотків річних, інфляційних втрат.

З огляду на викладене, господарський суд зазначає, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних на нараховану раніше (рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2025 по справі № 904/2819/25) суму 3% річних, а також нарахування 3% річних на нараховані раніше інфляційні втрати не узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 15.11.2019 у справі № 905/1753/18.

Таким чином, нарахування 3% річних слід здійснювати на суму непогашеного основного боргу (1 107 955,60 грн) з урахуванням заявленого позивачем у розрахунку періоду 22.07.2025 по 10.02.2026.

Відповідно до виконаного господарським судом розрахунку до стягнення з відповідача підлягають 3% річних за період з 22.07.2025 по 10.02.2026 нараховані на основну заборгованість (1 107 955,60 грн) у розмірі 18 577,23 грн.

Висновки щодо відсутності підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних на раніше нараховані відсотки річних та пеню, а також відсотків річних на інфляційні втрати, відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 11.11.2025 у справі № 922/4758/24.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що має місце прострочення виконання зобов`язання є правомірними та такими, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 49 597,53 грн, з яких: 18 577,23 грн 3% річних, 31 020,30 грн інфляційні втрати.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: на позивача 155,48 грн (5,84 %), на відповідача 2506,92 грн (94,16 %).

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Глинки, буд. 7, поверх 6, ідентифікаційний код 30912734) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта ЮА" (61052, Харківська область, м. Харків, вул. Мала Гончарівська, буд. 17, квартира 1, ідентифікаційний код 45249923) 52 104,45 грн, а саме: 49 597,53 грн, з яких: 18 577,23 грн 3% річних, 31 020,30 грн інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2506,92 грн, про що видати наказ.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 11.03.2026

Суддя І.В. Мілєва