ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2026 м. Івано-ФранківськСправа № 909/41/26

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Горпинюка І.Є. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу № 909/41/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Модерн Пак" до фізичної особи-підприємця Іванківа Володимира Васильовича про стягнення 37 720,88 грн

Суть спору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Модерн Пак" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Іванківа Володимира Васильовича про стягнення 37 720,88 грн, з яких: 30 286,94 грн - основний борг, 3215,34 грн - пеня, 3734,01 грн - 36 % річних, 484,59 грн - інфляційні втрати.

Стислий виклад позиції позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 25- від 17 березня 2025 року в частині оплати за поставлений товар.

За неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань, позивач нарахував пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 36% річних від простроченої суми за кожен день прострочення (п. 5.2. договору) та інфляційні втрати (на підставі ст. 625 ЦК України).

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач відзиву на позов не подав, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав.

Згідно з ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Процесуальні дії у справі, вирішення заяв та клопотань.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Івано-Франківської області від 20.01.2026 для розгляду справи № 909/41/26 визначено суддю Горпинюка І.Є.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 22.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 909/41/26; відповідно до приписів ст. 252 ГПК України, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення та повідомив, що останні мають право у разі наявності заперечень проти розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін, подати суду відповідне обґрунтоване клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін: відповідач - в строк для подання відзиву; позивач - протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання відзиву.

Копію ухвали від 22.01.2026 про відкриття провадження у справі суд надіслав сторонам відповідно до вимог ст. 120 ГПК України.

Згідно з довідкою про доставку електронного листа, копія зазначеної вище ухвали доставлена до електронного кабінету позивача 22.01.2026 о 13:31.

У зв`язку з тим, що відповідач не зареєстрував свій електронний кабінет у підсистемі (модулі) ЄСІТС, копію ухвали від 22.01.2026 про відкриття провадження у справі суд надіслав відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, яка вказана в позовній заяві та відповідає даним з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Поштове відправлення № R59, яким суд направляв відповідачу копію ухвали від 22.01.2026 про відкриття провадження у справі, повернулось до суду з відміткою пошти: "адресат відсутній", дата відмітки - 04.02.2026.

Окрім того, за даними системи "Діловодство спеціалізованого суду", 24.02.2026 судом додатково направлено ухвалу від 22.01.2026 на електронну адресу відповідача, зазначену у даних, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії суд направив стороні за належною адресою, тобто адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою реєстрації, вказаною в Єдиному державному демографічному реєстрі чи повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Інформації про іншу адресу відповідача у суду немає. Відповідач сам, у власних інтересах, повинен забезпечити належне приймання кореспонденції, яка направляється на його адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд також бере до уваги, що відповідач мав можливість знати про всі справи, у яких він є стороною через вебпортал "Судова влада України" та ознайомитись зі всіма процесуальними документами у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua), який є відкритим для доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

У контексті викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином, у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України, повідомлений про розгляд даної справи.

Враховуючи те, що клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів. Норми права, які застосував суд, та інші мотиви ухваленого рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив таке.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Модерн Пак" (далі також - постачальник, позивач) та фізичною особою-підприємцем Іванківим Володимиром Васильовичем (далі також - покупець, відповідач) 17.03.2025 укладено договір поставки №25- (далі також - Договір) за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язався відповідно до умов Договору та видаткової накладної передати у власність покупця, а покупець, в свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити картонно-паперову продукцію та пакувальні матеріали (товар) в асортименті, кількості і у терміни, обговорені сторонами.

Згідно з п.п. 1.2., 1.3. Договору найменування, загальна кількість товару, асортимент, одиниці виміру товару та ціна одиниці виміру товару визначаються сторонами у бухгалтерських документах постачальника: рахунках-фактурах, видаткових накладних, які після підписання сторонами мають силу специфікацій, яка є невід`ємною частиною Договору. Технічні характеристики товарів погоджуються Сторонами в Специфікаціях та/або Додатках, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.5., 4.6. Договору поставка товару за цим Договором здійснюється на умовах: СРТ (складські приміщення, торгові площі покупця, та/або інші місця, вказані в замовленні), відповідно до Інкотермс Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати у редакції 2010 протягом 10 календарних днів з моменту узгодження замовлення.

Передача товару покупцеві оформляється шляхом підписання видаткової накладної. Моментом передачі (поставки) товару вважається момент підписання видаткової накладної в місці поставки. Право власності на товар, а також всі ризики пошкодження та/чи втрати товару переходять від постачальника до покупця в момент передачі (поставки) товару.

За умовами п. 3.1. Договору, оплата товару здійснюється покупцем за кожну поставлену партію протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів на підставі виставленого постачальником рахунку, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. Під партією товару сторони розуміють товар, вказаний у кожній окремій видатковій накладній.

У випадку, якщо перевезення здійснюється чи організується постачальником відповідно до замовлення покупця, вартість перевезення включається до ціни товару або виплачується покупцем постачальникові додатково на підставі окремих рахунків постачальника, що визначається погодженням між сторонами (п. 3.2. Договору).

Згідно з п. 8.1. Договору він набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2025 року, а по грошових зобов`язаннях - до їхнього повного виконання. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторін від виконання зобов`язань за цим Договором та відповідальності за його порушення.

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного Договору постачальником згідно з видатковою накладною № 270816 від 27.08.2025 передано, а покупцем прийнято зазначений у накладній товар на суму 30 286,94 грн (з ПДВ), що підтверджується долученою до позовної заяви копією зазначеної видаткової накладної (а.с.19).

За твердженням позивача, відповідачем не виконано зобов`язання з оплати вартості переданого йому товару у визначений Договором строк, у зв`язку з чим заборгованість відповідача складає 30 286,94 грн, стягнення якої і є предметом судового розгляду у цій справі.

Позивачем на адресу відповідача надсилалась претензія № 3-2-44 від 22.09.2025, за змістом якої просить останнього сплатити суму боргу в розмірі 30 286,94 грн та претензія № 3-2-44 від 29.10.2025, за змістом якої просить останнього сплатити борг в розмірі 33 157,53 грн, з яких 30 286,94 грн - сума боргу за поставлений та несплачений товар, 90,86 грн - сума інфляційних збитків, 1 286,13 грн - сума пені та 1 493,60 грн - 36% річних.

Відповідь на претензії не надавались.

За порушення покупцем строків оплати поставленого Товару продавець нарахував покупцю за період з 10.09.2025 до 12.01.2025, відповідно до п. 5.2 Договору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення та 36 % річних від простроченої суми. Також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати.

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Виходячи з встановлених обставин, суд при вирішенні спору застосовує норми права, які регулюють правовідносини сторін.

Внаслідок укладення Договору поставки № 25- від 17.03.2025 між сторонами відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виникли цивільні права та обов`язки.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок поставити певний товар і, водночас, покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

За встановлених судом обставин, позивач виконав свої зобов`язання за укладеним договором у повному обсязі. Товар загальною вартістю 30 286,94 грн прийнято відповідачем без зауважень, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № 270816 від 27.08.2025, відповідно у нього (покупця) згідно з п. 3.1. Договору виник обов`язок щодо їх оплати протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів (останній день строку оплати - 10.09.2025).

Натомість відповідач в порушення умов Договору взяті на себе зобов`язання щодо оплати вартості отриманого ним товару у визначений п.п. 3.1., 3.2. Договору строк не виконав, у зв`язку з чим на час подання позову за ним рахується заборгованість за поставлений йому за Договором відповідно до видаткової накладної № 270816 від 27.08.2025 товар в розмірі 30 286,94 грн.

Виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих та досліджених у ході розгляду даної справи, враховуючи їх вірогідність та взаємозв`язок, у відповідності до ст. 86 ГПК України, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 30 286,94 грн.

Щодо заявленої до стягнення пені.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 5.2. Договору сторони погодили, що у разі прострочення покупцем строків оплати товару покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем здійснено нарахування пені за період з 10.09.2025 по 12.01.2026.

Відповідно до ст. 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до п. 3.1 договору, оплата товару здійснюється покупцем за кожну поставлену партію протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів на підставі виставленого постачальником рахунку, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Визначаючи момент прострочення виконання зобов`язання, суд зазначає, що крайній день для виконання зобов`язання за договором - 10.09.2025, оскільки покупець зобов`язаний здійснити оплату товару протягом 14 календарних днів з дня відправлення товару, яке відбулося 27.08.2025.

Враховуючи, що термін для виконання зобов`язання спливає 10.09.2025, нарахування пені має починатися з наступного дня, тобто з 11.09.2025. Початок нарахування пені позивачем з 10.09.2025 є помилковим, оскільки цей день ще є в межах строку виконання зобов`язання.

У відповідності до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2024 у справі № 559/1622/19, суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Суд, здійснивши власний розрахунок пені за період 11.09.2025-12.01.2026 на суму заборгованості - 30 286,94 грн, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню у розмірі 3 189,67 грн.

Щодо заявлених до стягнення 36 % річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В пункті 5.2. Договору сторонами погоджено, що у разі прострочення платежу більше десяти календарних днів, покупець сплачує 36 % річних від простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно поданого позивачем розрахунку, за неналежне виконання договірних умов, відповідачу за період з 10.09.2025 по 12.01.2026 нараховано 36 % річних в розмірі 3 734,01 грн.

Як уже вище зазначено судом крайній день для виконання зобов`язання за договором - 10.09.2025, тому 10-й день прострочення платежу припадає на 20.09.2025, відповідно сплата 36 % річних можлива з 11 дня, тобто з 21.09.2025.

Здійснивши власний арифметичний розрахунок заявлених вимог в частині нарахованих відсотків річних, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 36 % річних за період з 21.09.2025 року по 12.01.2026 року сумі 3 405,41 грн.

При цьому суд не вбачає підстав для зменшення розміру застосованих до відповідача 36% річних згідно з положеннями ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України виходячи з наступного.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 суд касаційної інстанції зазначав, що «виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.»

Вирішуючи питання про можливість зменшення розміру процентів річних, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру процентів річних перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру процентів річних наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд враховує, що відповідач повністю не виконав своє зобов`язання з оплати отриманого товару, не навів суду причин, з яких він допустив таке порушення своїх зобов`язань, не вживав жодних заходів для врегулювання оплати заборгованості, не подав клопотання про зменшення розміру процентів річних та не надав жодних доказів свого майнового стану чи існування інших виняткових обставин, які б були підставою для зменшення розміру неустойки, передбаченого договором. При цьому розмір процентів річних узгоджено сторонами в договорі, тобто відповідач добровільно погодився на такий розмір процентів річних за прострочення оплати поставленого товару. Враховуючи що товар поставлено на умовах післяоплати, встановлення підвищеної ставки процентів річних за прострочення оплати було виправданою умовою договору.

За таких обставин підстав для зменшення розміру нарахованих відповідачу 36% процентів річних немає.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат суд дійшов таких висновків.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Вказана правова позиція щодо порядку нарахування інфляційних викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №916/190/18 від 04.06.2019 та у Постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі №905/600/18 від 05.07.2019.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем здійснено нарахування суми інфляційних втрат за період з 10.09.2025 по 12.01.2026, включивши в період нарахування місяці вересень, жовтень та листопад 2025 року.

Враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, в тому числі і щодо перебігу строків, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд здійснив перерахунок заявленої до стягнення суми інфляційних втрат за період 11.09.2025-12.01.2026 (період вересень-листопад 2025 року), відповідно до якого її розмір за означений період є більшим та становить 486,87 грн.

Разом з тим, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог при ухваленні рішення, підлягають до задоволення судом вимоги про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат в розмірі 484,59 грн, тобто у заявленому до стягнення розмірі.

Як передбачено ст. 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України, згідно з положеннями якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідач відзиву проти позову не подав, проти задоволення позовних вимог іншим чином не заперечував. Доказів сплати боргу матеріали справи не містять.

В контексті наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково в загальній сумі 37 366,61 грн, з них: 30 286,94 грн основного боргу за договором поставки, 3189,67 грн пені, 484,59 грн інфляційних втрат та 3 405,41 грн - 36 % річних.

В решті позовних вимог суд відмовляє з наведених вище підстав через неправильне визначення позивачем днів, з яких настало право нарахування пені та 36% річних.

Судові витрати.

Згідно з приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 розділу I ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 328,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 12 січня 2026 р. № 64.

Відповідно до вимог пп. 2 ч. 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено судом частково в сумі 37 366,61 грн (99.06 % від ціни позову), то суд стягує з відповідача в користь позивача витрати зі сплати судового збору в сумі 3296,72 грн, тобто пропорційно розміру задоволених вимог. Решта витрат зі сплати судового збору в сумі 31,28 грн покладають на позивача.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 86, 123, 126, 129, 165, 178, 236, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Модерн Пак" до фізичної особи-підприємця Іванківа Володимира Васильовича про стягнення 37 720,88 грн задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Іванківа Володимира Васильовича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Модерн Пак" (81700, Львівська обл., Стрийський р-н, м. Жидачів, вул. Вокзальна, буд. 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 30028601) суму основного боргу за договором поставки в розмірі 30 286 (тридцять тисяч двісті вісімдесят шість) грн 94 коп., пеню у розмірі 3 189 (три тисячі сто вісімдесят дев`ять) грн 67 коп., інфляційні втрати у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 59 коп., 36% річних у розмірі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн 41 коп. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 296 (три тисячі двісті дев`яносто шість) грн 72 коп.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Модерн Пак" до фізичної особи-підприємця Іванківа Володимира Васильовича в частині стягнення 25,67 грн пені та 328,60 грн 36% річних.

Витрати зі сплати судового збору в частині 31,28 грн покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Модерн Пак".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вебадреса, за якою можна знайти текст судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.Є. Горпинюк