ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/3590/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами справу №916/3590/25,

за позовом: Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11; );

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Лисенка Дмитра Юрійовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

про стягнення 148 312,82 грн, -

1.Суть спору

Позивач АТ "АКЦЕНТ-БАНК" звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача - ФОП Лисенка Дмитра Юрійовича, в якому просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором №N20.43. від 10.09.2020 у розмірі 148 312,82 грн, яка складається з: 90 344,32 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 24 876,24 грн - загальний залишок заборгованості за процентами, 22 092,26 грн - загальний залишок заборгованості за винагородою, 1000,00 грн - штраф (фіксована складова), 10000 грн - штраф (змінна складова), а також витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором №N20.43. від 10.09.2020.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 08.09.2025 позовну заяву (вх.№3683/25 від 02.09.2025) було залишено без руху у зв`язку з наявністю її недоліків.

17.09.2025 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх.№28864/25).

Ухвалою суду від 22.09.2025 було відкрито провадження у справі №916/3590/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку ст.ст. 247-252 ГПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи ту обставину, що в умовах воєнного стану суди продовжують працювати в штатному режимі, з огляду на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи з метою забезпечення доступу до правосуддя, гарантованого державою та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд здійснив розгляд даної справи в межах розумного строку.

3. Аргументи учасників справи.

3.1. Аргументи Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК".

На підтвердження позовних вимог позивач зазначає, що 10.09.2020 між Акціонерним товариством "Акцент-Банк» та Лисенко Дмитро Юрійовичем було укладено кредитний договір № N20.43., щодо надання останньому кредиту (встановлення кредитного ліміту) в розмірі 200 000,00 грн., строком на 30 місяців (тобто до 09.03.2023) зі сплатою процентів у розмірі 33.90% щорічно.

Позивач зазначає, що ним виконано свій обов`язок в повному обсязі, а саме надано позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору.

Натомість, як вказує позивач, станом на 27.08.2025 заборгованість відповідача за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 148 312,82 грн., яка складається з:

- 90 344,32 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту);

- 24 876,24 грн. загальний залишок заборгованості за процентами;

- 22 092,26 грн. загальний залишок заборгованості за винагородою;

- 0,00 грн. пеня;

- 1 000,00 грн. штраф (фіксована складова);

- 10 000,00 грн. штраф (змінна складова).

Також позивач зазначає, що строк дії договору закінчився ще до подання позову, і відповідач знав про свій обов`язок щодо повернення коштів до зазначеної дати, але у зазначений строк не виконав його. Оскільки дострокового виконання договору позивач не вимагав то і претензія не направлялась.

Як вказано позивачем, 24.02.2022 в України введено воєнний стан, який в подальшому було продовжено Указами Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні.

До вказаного переліку входить і місцезнаходження відповідача, а саме: 74900, Херсонська обл. місто Нова Каховка, вулиця Героїв України, будинок 82, яке відноситься до території проведення воєнних(бойових) дій, та/або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні).

Позивач зазначає, що у відділенні АТ «Укрпошти» відсутня можливість доставки на вказану вище поштову адресу відповідача. Вказане також підтверджується і відповіддю Укрпошти на запит адвоката позивача. Саме з цієї підстави позивач вимушений був направити копію позову з додатками на електрону адресу відповідача, яку він отримав з сайту ЄДР. Докази направлення, описи та підтвердження відповідності електронної адреси додані до позовної заяви.

3.2. Аргументи Фізичної особи-підприємця Лисенка Дмитра Юрійовича.

Як було встановлено судом зареєстрованою юридичною адресою ФОП Лисенка Дмитра Юрійовича, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є Херсонська обл., м. Нова Каховка, вул. Героїв України, буд. 82.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 №376, територія Новокаховської міської територіальної громади Каховського району (за виключенням с-ще Козацьке та с-ще Веселе) Херсонської області з 24.02.2022 відноситься до переліку тимчасово окупованих російською федерацією територій України.

Відтак, керуючись пункту 21 Перехідних положень ГПК України, суд при розгляді даної справи, здійснював порядок викликів та повідомлень а також направлення копій судових рішень відповідачу виходячи з положень закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Частиною 3 статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що передбачений цією статтею порядок виклику в суд та повідомлення про судове рішення може застосовуватися стосовно інших учасників судового процесу, адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи яких знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо від цього залежить реалізація ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення відповідача про розгляд даної справи було здійснено судом шляхом розміщення публікацій на офіційному веб-порталі Судової влади України, відтак, враховуючи вказане, а також зазначені вище положення законодавства, суд доходить висновку, що ФОП Лисенко Дмитро Юрійович вважається належним чином повідомленим про призначені судові засідання для розгляду справи по суті.

Натомість відповідач своїм правом, передбаченим ст. 165 ГПК України, на подання відзиву по суті справи не скористався, жодних доказів у якості спростування наведених позивачем обставин відповідачем до матеріалів справи не додано.

Згідно положень ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відтак суд вирішує спір, який виник між Акціонерним товариством "АКЦЕНТ-БАНК" та Фізичною особою-підприємцем Лисенка Дмитром Юрійовичем за наявними матеріалами.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

10.09.2020 між АТ «Акцент-Банк» (Банк) та Лисенко Дмитро Юрійовичем (Позичальник) було укладено Кредитний договір №N20.43. (т.1. а.с. 5-11).

Відповідно до п.А1, А2 договору вид кредиту строковий кредит. Ліміт цього договору: 200 000 грн на фінансування поточної діяльності.

Згідно із п. А3 договору термін повернення кредиту 09.09.2022. Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з Графіком платежів (Додаток № 1 до цього Договору). Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування. Щомісячний ануїтетний платіж розраховується за формулою:

Сума щомісячного ануїтетного платежу = сума кредиту за Договором * ((1 + Процентна ставка за місяць) строк кредитування(міс.) * Процентна ставка на місяць) / ((1 + Процентна ставка за місяць) строк кредитування (міс.) 1);

Сума щомісячного платежу за % = (залишок заборгованості за Кредитом * річна Процентна ставка / кількість днів поточного року) * Кількість днів в місяці, який передує сплаті ануїтетного платежу;

Сума щомісячного платежу за основним боргом = Сума щомісячного погашення Кредиту - Сума щомісячного платежу %.

Згідно зі ст. 212, 651 Цивільного кодексу України, у випадку порушення Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 31-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови цього договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє Позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення Позичальником заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є 09.09.2022.

Згідно з п.А6 договору за користування кредитом Позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 33,90 % річних.

Пунктом А.8 Договору передбачено, що нарахування процентів та користування Кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів факт/360). Якщо ануїтетний платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно з графіком платежу, то заборгованість за кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день.

Згідно п. А.10 Договору, Позичальник щомісячно сплачує Банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% від суми зазначеного у п. А.2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Відповідно до п.1.1. Договору, Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Позичальнику кредит у вигляді згідно п. А.1 Договору, з лімітом та на цілі, зазначені у п. А.2 Договору, не пізніше 5 днів з моменту зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2 Договору, в обмін на зобов`язання Позичальника повернення кредиту. Сплати процентів, винагороди, в обумовлені Договором терміни.

У відповідності до п. 2.1.2. Договору Банк зобов`язався надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів позичальнику на цілі, відмінні від платеЫжів на сплату судових витрат, у межах суми, обумовленої п.1.1. договору, а також за умови виконання позичальником зобов`язань, передбачених п.2.2.1, 2.2.12 Договору.

Згідно із пунктами 2.2.2, 2.2.3 Договору, Позичальник зобов`язався сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п. 4.1, 4.2., 4.3 Договору, а також повернути кредит у терміни, встановлені п. 1.2, 2.2.14, 2.3.2 Договору.

Відповідно до п. 2.3.2 Договору, при настанні будь-якої з наступних подій: порушенні Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами Договору, у т.ч. у випадку порушення цільового використання кредиту, Банк, на свій розсуд, має право, зокрема, змінити умови Договору, а саме зажадати від Позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за Договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому згідно зі ст. 212, 611, 651 ЦКУ за зобов`язаннями, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату. У цю дату Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за Договором.

Пунктом 5.8. Договору встановлено, що у випадку порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку до судових органів, Позичальник сплачує Банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000 грн. + 5% від суми встановленого у п. А.2 Договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

У додатку №1 до Договору «Графік погашення» сторони договору погодили термін повернення кредиту, розмір частини кредиту, що підлягає поверненню, суми процентів та комісійних винагород, що підлягають сплаті у відповідну дату.

21.12.2020 сторони уклали Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, якою змінили. Перший абзац п. А3 Розділу А. Істотні умови кредитування та викладено його в такій редакції:

«А3. Термін повернення кредиту « 09» листопада 2022 року. Позичальник здійснює погашення Кредиту та процентів щомісячно (в розмірі та в строки згідно з Графіком платежів».

Згідно зміненого Графіку погашення від 21.12.2020 (а.с.12 на звороті), сторони визначили, що в період з 10.01.2021 по 09.11.2022 Позичальник здійснює 23 ануїтетних щомісячних платежів у розмірі 13 071,92 грн, з яких щомісячний платіж суми винагороди за кредитне обслуговування (комісія) 1580,00 грн, який є незмінним.

На підставі укладеного кредитного договору, позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 200 000, 00 грн. що підтверджується меморіальним ордером від 10.09.2020 (т.1, а.с.15).

З банківської виписки, яка наявна в матеріалах справи (т.1, а.с.16-18) вбачається, що за період користування кредитними коштами відповідачем було сплачено 198 865,86 грн, з яких сума у розмірі 109 655,68 грн. зарахована в рахунок погашення тіла кредиту, 65 224,90 грн зараховано в рахунок погашення процентів, 24 015,28 грн зараховано в рахунок погашення комісії.

Відповідно до розрахунку заборгованості (т.1, а.с.13-14) станом на 31.07.2025 загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 90 344,32 грн, процентами складає 24 876,24 грн, залишок заборгованості по комісії складає 22 092,26 грн. Крім того на підставі п.5.8. договору позивачем також нараховано відповідачу до стягнення штраф у сумі 11000 грн.

5. Позиція суду щодо встановлених обставин справи.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За частиною 3 статті 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

Приписами частин 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до пункту А.6 Договору, за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 33,90 % річних.

Згідно з п. А3. Договору (в редакції Додаткової угоди №1 до Договору), згідно зі ст. 212, 651 Цивільного кодексу України у випадку порушення Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених цим Договором, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь- якого із зобов`язань, має право змінити умови цього Договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення Позичальником заборгованості за цим Договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є 09 листопада 2022 р.

Оскільки матеріали справи не містять доказів направлення такого письмового повідомлення, суд зазначає, що кінцевим терміном повернення кредиту в даному випадку є 09 вересня 2022 р.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, дійшла, зокрема наступних висновків:

- у частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносини між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону (пункт 112 постанови);

- сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України» (пункти 114-116 постанови).

Враховуючи викладені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, умови Кредитного договору №20.43. від 10.09.2020, укладеного між сторонами, суд доходить висновку, що позивач міг правомірно нараховувати проценти на кредитний борг відповідача до 09 листопада 2022 року. Тобто 09.11.2022 право банку здійснювати нарахування процентів припинилося.

Водночас, оскільки АТ "Акцент-Банк" здійснював таке нарахування у термін більший ніж визначено умова Договору, суд дійшов висновку про необхідність перерахунку заявлених до стягнення процентів та винагороди.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» унормовано, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 за №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 за №75.

Відтак із вищенаведених норм законодавства, суд доходить висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, КГС ВС у постанові від 20.07.2023 по справі №910/15194/20 (п.56-59) дійшов такого ж висновку.

Суд зазначає, що матеріалами справи, а саме банківської виписки та меморіального ордеру, було встановлено перерахування 10.09.2020 АТ «АКЦЕНТ-БАНК» на користь ФОП Лисенка Д.Ю. 200 000,00 грн.

Так із наданої позивачем виписки з банківського рахунку вбачається, що в період з 20.10.2020 по 16.06.2023, ФОП Лисенко Д.Ю. здійснив сплатив АТ «АКЦЕНТ-БАНК» - 198 895,86 грн, з яких:

109 655,68 грн зараховано на погашення тіла кредиту;

65 224,90 грн зараховано на погашення процентів;

24 015,28 грн зараховано на погашення комісійної винагороди.

Таким чином, оскільки відповідачем було сплачено лише 109 655,68 грн в рахунок погашення тіла кредиту, суд доходить висновку що позивачем правомірно нараховано 90 344,68 грн, як заборгованість зі сплати кредиту, та саме такий розмір заборгованості за наданим кредитом підлягає стягненню з відповідача.

Щодо стягнення з відповідача залишку заборгованості по процентам суд зазначає, що відповідно до пункту А.6 Договору за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 33,90 % річних.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача, наданого до суду станом на 09.11.2022, розмір заборгованості по процентам становить 21 412,77 грн, з яких 20 924,16 грн станом на 31.10.2022 та 488,61 грн 9 днів листопада 2022.

Таким чином суд доходить висновку, що саме заборгованість по процентам у розмірі 21 412,77 грн є такою, що правомірно нарахована позивачем та такою, що повинна бути стягнута з відповідача.

Щодо нарахування заборгованості з комісійної винагороди суд зазначає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми винагороди ґрунтуються на положеннях п.А.10 договору, яким визначено, що позичальник щомісячно сплачує Банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% від суми зазначеного у п. А.2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Відповідно до графіку погашення заборгованості вбачається, що протягом всього строку, користування кредитом, а саме за 23 місяці, відповідачем повинно бути сплачено суму комісійних винагород в розмірі 36 340,00 грн (1580 грн х 23 щомісячних платежі).

Водночас, як було встановлено судом, відповідачем сплачено, а позивачем було зараховано в рахунок погашення комісії суму в розмірі 24 015,28 грн.

Таким чином суд доходить висновку, що розмір комісійної винагороди, який підлягає стягненню з відповідач на користь позивача становить 12 324,72 грн.

Щодо вимог про стягнення штрафу, суд вказує наступне:

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 ГК України (в редакції чинній станом на момент строку дії Договору), порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 216 ГК України (в редакції чинній станом на момент строку дії Договору) передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України (в редакції чинній станом на момент строку дії Договору) визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже було зазначено судом, відповідальність на невиконання зобов`язання у вигляді штрафу сторонами погоджено у п. 5.8. Договору.

Так у позовній заяві, позивач просить стягнути з відповідача 1000,00 грн - штраф (фіксована складова) та 10 000 грн - штраф (змінна складова).

Водночас відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та п. 8 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Враховуючи наведені положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, строки повернення кредиту та те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України встановлено з 12.03.2020 карантин, який завершився 01.07.2023 (постанова Кабінету Міністрів від 27.06.2023 року № 651), суд вказує, що, починаючи з 12.03.2020 позичальника звільнено від обов`язку сплати штрафу за прострочення повернення тіла кредиту та процентів.

Крім того, відповідно до п. 18 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 днів, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

Враховуючи, що прострочення відповідача щодо сплати кредитних коштів та процентів виникло під час дії карантину, при цьому до суду позивач звернувся під час дії воєнного стану, суд, з урахуванням наведених вище положень Цивільного кодексу, зазначає про звільнення відповідача від обов`язку сплати штрафу за прострочення повернення тіла кредиту та процентів, а отже позовні вимоги в частині стягнення з ФОП Лисенка Д.Ю. штрафу за порушення умов кредитного договору в розмірі 11000,00 грн задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Приписи статті 79 ГПК України встановлюють, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку що позовні вимоги АТ "АКЦЕНТ-БАНК" до ФОП Лисенка Дмитра Юрійовича, про стягнення 148 312,82 грн, підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 90 344,32 грн, заборгованості за процентами в розмірі 21 412,77 грн, заборгованості за комісійною винагородою в розмірі 12 324,72 грн, оскільки саме такий розмір заборгованості є обґрунтованим, таким що відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3533,29 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лисенка Дмитра Юрійовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11; ) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 90 344/дев`яносто тисяч триста сорок чотири/грн 32 коп, заборгованість за процентами в розмірі 21 412/двадцять одна тисяча чотириста дванадцять/грн 77 коп, заборгованість за комісійною винагородою в розмірі 12 324,72 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2533/дві тисячі п`ятсот тридцять три/грн 29 коп.

3.В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 23 лютого 2026 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська