ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

11.03.2026 м. Дніпро Справа № 908/1875/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Іванова О.Г.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Педорич С.І.) від 22.08.2025р. у справі № 908/1875/25

за позовом Запорізької окружної прокуратури Запорізької області (вул. Залізнична, 17, м. Запоріжжя, 69002; ідентифікаційний код/Умовний код: ) в інтересах держави в особі позивача Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) (вул. Незалежної України, 72-А, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69035; ідентифікаційний код 43877338)

до відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (вул. Шота Руставелі, 9А, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код юридичної особи 44768034) в особі філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (вул. Космічна, 35, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49000; ідентифікаційний код ВП 45632138)

про відшкодування збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, у розмірі 212 676,79 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.08.2025р. у справі № 908/1875/25:

- позов задоволено повністю;

- стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь держави збитки, завдані порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у сфері охорони, захисту та використання лісів, в сумі 212 676,79 грн (двісті дванадцять тисяч шістсот сімдесят шість гривень 79 копійок) на користь Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) (вул. Незалежної України, 72-А, м. Запоріжжя, 69035, ), зарахувавши кошти на розрахунковий рахунок UA0008373, Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області/ТГ с. Долинське/24062100, код бюджетної класифікації 24062100, банк отримувача: Казначейство України;

- стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Запорізької окружної прокуратури міста Запоріжжя (, адреса: вул. Матросова, 29а, м. Запоріжжя, 69005, розрахунковий рахунок: UA0000271, відкритий в державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, , код класифікації видатків бюджету - 2800) кошти, витрачені у 2025 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 2552,12 грн (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят дві гривні 12 коп.).

До Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 22.08.2025р. у справі № 908/1875/25 повністю та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2025р. апеляційну скаргу залишено без руху, скаржнику наданий строк - 10 днів з дня отримання копії ухвали - для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме подання до апеляційного господарського суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску цього строку, належних доказів сплати судового збору у сумі 3 828,18 грн., а також уточнити дату рішення господарського суду Запорізької області та номер справи, в межах якої воно оскаржується.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Отже, наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами частини другої статті 256 ГПК. Клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 256 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. До клопотання чи заяви мають бути подані докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

При цьому Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Таким чином, у кожному випадку суд з врахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обгрунтування клопотання про його відновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Слід зазначити, що суд може поновити строк на апеляційне оскарження лише у виняткових випадках, тобто причини поновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не враховувати який вважалось би несправедливим та таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Апеляційна скарга на вказане рішення, повний текст якого складено 22.08.2025р., сформована та подана через систему «Електронний суд» 31.10.2025р, тоді як останнім днем процесуального строку на апеляційне оскарження рішення у даній справі є 11.09.2025 року. Отже, апеляційна скарга подана з пропуском процесуального строку для її подання, встановленого ч. 1 ст. 256 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.10.2025р. апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.08.2025р. у справі № 908/1875/25 повернуто заявникові на підставі ч. 5 ст. 260 ГПК України.

При повторному поданні апеляційної скарги апелянтом заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги, яке обгрунтовано повторним зверненням до суду з даною апеляційною скаргою після повернення апеляційним господарським судом первісно поданої апеляційної скарги заявникові.

Апелянт зазначає, що первісна апеляційна скарга була подана представником відповідача адвокатом Шумило О.А. із пропуском строку на апеляційне оскарження, через що було подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження. Пропуск строку відбувся з поважних причин, а саме через перебування адвоката Шумило О.А. у щорічній відпустці тривалістю 24 календарні дні, яка відбувалась у період з 20.08.2025 року по 12.09.2025 року, що підтверджується відповідним наказом. По виходу з відпустки, адвокатом Шумило О.А. було з`ясовано надходження вищевказаного рішення суду до Електронного кабінету та вжито необхідних заходів для підготовки апеляційної скарги. Але підготовка апеляційної скарги потребує ретельного вивчення як самих матеріалів справи, відібрання та формування доказів, так і аналізу значної кількості судових рішень для можливості їх використання у якості релевантної судової практики. Проте, апеляційна скарга була повернута заявникові через ненадання до апеляційної скарги доказів, що підтверджують повноваження адвоката Шумило О.А. здійснювати представництво інтересів Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в суді апеляційної інстанції. Однак, листом від 14.10.2025 №14/10/25-1 адвокат Шумило О.А. звернулась до філії «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України» з повідомленням про розірвання договору про надання правничих послуг №11/11-03/2025 від 11.03.2025р.

Оскільки викладені обставини (перебування адвоката у щорічній відпустці та неможливість виконання в цей час своїх обов`язків, розірвання договору з адвокатом) об`єктивно унеможливили подання апеляційної скарги у встановлений законом строк, апелянт просить суд апеляційної інстанції визнати вказані причини строку поважними та забезпечити відповідачу доступ до правосуддя шляхом здійснення апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду.

Додатково, з метою захисту своїх інтересів та реалізації конституційного права на апеляційне оскарження, апелянт просить суд врахувати те, що до отримання ухвали про повернення апеляційної скарги, ДП «Ліси України» не знало про необхідність звернення з апеляційною скаргою самостійно, оскільки вважало, що подана адвокатом скарга є оформленою належним чином та є підставою для відкриття апеляційного провадження. На думку ДП «Ліси України» ці підстави є належними та достатніми для обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

За результатами розгляду вказаного клопотання, апеляційний суд ухвалою від 09.12.2025р. визнав наведені апелянтом доводи щодо несвоєчасного оскарження рішення місцевого господарського суду неповажними та залишив апеляційну скаргу без руху із зазначенням недоліків апеляційної скарги, які необхідно було усунути скаржнику.

19.12.2025р. апеляційним господарським судом отримано від скаржника заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду, згідно з якою апелянт просить суд:

- визнати поважними причини пропуску строку на звернення з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.08.2025р. у справі № 908/1875/25;

- поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 22.08.2025р. у справі № 908/1875/25.

Апеляційний суд, розглянувши обґрунтування причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення у даній справі, дійшов висновку, що підстави, наведені скаржником у клопотанні, не можуть вважатися поважними з огляду на таке.

Як зазначено вище, первісно подану апеляційну скаргу апеляційний господарський суд повернув заявникові на підставі п. 1 ч. 5 ст. 260 ГПК України у зв`язку із неподанням доказів на підтвердження повноважень адвоката Шумило О.А. здійснювати представництво інтересів Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що скаржником не наведено достатнього обґрунтування поважності причин пропуску встановленого законом строку на подання апеляційної скарги, оскільки усунення недоліків шляхом подання апеляційної скарги вдруге не може вважатися поважною причиною.

Окрім того, сам факт повернення першої апеляційної скарги не є поважною підставою пропуску процесуального строку на подачу скарги.

Суд апеляційної інстанції враховує висновки Верховного Суду, наведені у постанові суду від 08.07.2021 по справі №910/17790/19, ухваленої у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, відповідно до яких сам по собі факт повернення апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку; а при вирішенні питання про поважність наведених скаржником причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2020 у справі №280/4682/19, від 18.06.2020 у справі №400/524/19, від 17.06.2020 у справі №280/4951/19, від 15.05.2020 у справі №820/1212/17).

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип правової визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності").

У пункті 41 рішення від 03.04.2008р. у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998р., Reports 1998 -VIII, с. 3255, §45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, №17160/06 та №35548/06, §34, ЄСПЛ, від 21.12.2010р.).

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, №19164/04, §47, ЄСПЛ, від 21.10.2010р.).

У справі "Устименко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція "поважних причин" не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28.10.2004р.).

Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2018р. у справі №5/452/06).

Європейський суд з прав людини зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).

Отже, у контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника.

Таким чином, вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, апеляційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і, які не залежали від волі та поведінки особи, причин.

За приписами ч. 3 ст. 256 ГПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Зі змісту наведеної правової норми убачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Суд зазначає, що існування обставини повернення апеляційної скарги, яка не позбавляє скаржника на повторне звернення до суду апеляційної інстанції, не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої апеляційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього, а у суду - обв`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш, за відсутності поважних причин.

Законом України №3200-IX від 29.06.2023 внесені зміни до Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами. Вказані зміни набрали чинності з 18.10.2023.

Відповідно до частини 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 3200-IX від 29.06.2023) адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або із застосуванням засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Особливості використання кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, визначаються Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (абзаци 2,3 частини 8 статті 6 ГПК України).

Електронний кабінет персональний кабінет (вебсервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) ЄСІТС, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів ЄСІТС або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Відповідно до частини одинадцятої статті 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (частина шоста статті 242 ГПК України).

З матеріалів даної справи вбачається, що Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», філія «Східний лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» повідомлялося про розгляд справи шляхом надсилання процесуальних рішень у справі до його зареєстрованого Електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд» в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.

Так, рішення Господарського суду Запорізької області від 22.08.2025р. у справі № 908/1875/25 надіслано та доставлено до зареєстрованого Електронного кабінету Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», філії «Східний лісовий офіс» ДСГП «Ліси України», його представника у підсистемі «Електронний суд» в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі 22.08.2025р. о 19:52, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа; ухвала про відкриття провадження у справі - 23.06.2025р. о 17:59 з відповідним підтвердженням.

Окрім того, відповідно до частин 1, 3 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Судом апеляційної інстанції досліджено, що електронна копія рішення Господарського суду Запорізької області від 22.08.2025р. у справі № 908/1875/25 відправлена до Єдиного державного реєстру судових рішень для оприлюднення 22.08.2025р. (http://reyestr.court.gov.ua/Review/129687238), забезпечено надання загального доступу, а тому скаржник не був позбавлений можливості ознайомитись із оскаржуваним судовим рішенням в електронній формі вчасно.

Слід відзначити, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників господарського судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Господарським процесуальним кодексом України певних процесуальних дій.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зробив висновок (постанова Верховного Суду від 24 липня 2023 року у справі №200/3692/21), що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження в разі повторного подання апеляційної скарги, може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

повторне подання апеляційної скарги відбулось у межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або впродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

скаржник продемонстрував добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження і вжив усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції та не могли бути усунуті скаржником;

наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Суд касаційної інстанції зазначає, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку скаржника є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Колегія суддів не вбачає перешкод для поширення такої правозастосовчої практики Верховного Суду й у випадку про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки норми процесуального закону, якими це питання регламентовано на стадії апеляційного чи касаційного оскарження судових рішень є близькими за змістом і однаково врегульовують це питання.

Колегія суддів також звертається до висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №756/11081/20:

« 48. Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

49. Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

50. У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

51. Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

52. Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

53. Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

54. Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»)».

Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 28.10.2025 р. у справі № 908/1875/25 про повернення апеляційної скарги надіслано та доставлено до зареєстрованого Електронного кабінету Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» у підсистемі «Електронний суд» в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі 29.10.2025р. о 11:27, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Звертаючись вдруге з апеляційною скаргою, Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» заявило клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обгрунтовує повторним зверненням до суду з даною апеляційною скаргою у найкоротший термін після повернення апеляційним господарським судом первісно поданої апеляційної скарги заявникові.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху апеляційний суд в ухвалі звернув увагу апелянта на те, що первісно подану апеляційну скаргу апеляційний господарський суд повернув заявникові на підставі п. 1 ч. 5 ст. 260 ГПК України у зв`язку із неподанням доказів на підтвердження повноважень адвоката Шумило О.А. здійснювати представництво інтересів Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в суді апеляційної інстанції, що не є такими обставинами, які унеможливлювали виконання вимог процесуального закону щодо належного оформлення та подання апеляційної скарги в межах строку на апеляційне оскарження судового рішення, що вказує на допущене необ`єктивне зволікання апелянта з поданням апеляційної скарги протягом встановленого законом строку, оскільки не є такими, що не залежали від волі особи, яка подає апеляційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

На виконання вимог ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2025р. апелянтом подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду, згідно з якою апелянт просить суд:

- визнати поважними причини пропуску строку на звернення з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.08.2025р. у справі № 908/1875/25;

- поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 22.08.2025р. у справі № 908/1875/25.

За змістом поданого клопотання апелянт наводить причини пропуску строку на апеляційне оскарження, які пов`язані з тим, що:

- представником відповідача адвокатом Шумило О.А. апеляційна скарга подана із пропуском строку на апеляційне оскарження, через що було подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження;

- пропуск строку відбувся з поважних причин, а саме через перебування адвоката Шумило О.А. у щорічній відпустці тривалістю 24 календарні дні, яка відбувалась у період з 20.08.2025 року по 12.09.2025 року, що підтверджується відповідним наказом;

- апелянту не було відомо про знаходження адвоката Шуміло О.А. у відпустці, оскільки остання про це не повідомляла;

- подавати апеляційну скаргу по справі в порядку самопредставництва чи звертатись до іншого фахівця у галузі права (адвоката) не було нагальної потреби, оскільки повідомлень щодо неможливості у передбачені законом строки подати будь-який процесуальний документ по справам від адвоката не поступало;

- на момент отримання ухвали суду про повернення апеляційної скарги договір про надання правничих послуг адвокатом Шумило О.А. вже був припинений, оскільки листом від 14.10.2025 №14/10/25-1 адвокат Шумило О.А. звернулась до філії «Східний лісовий офіс» ДГІ «Ліси України» з повідомленням про розірвання договору про надання правничих послуг №11/11-03/2025 від 11.03.2025. Відповідно до умов зазначеного договору (пункт 2.3.8.) Договір вважається розірваним з 27.10.2025 року.

Оскільки викладені обставини (перебування адвоката у щорічній відпустці та неможливість виконання в цей час своїх обов`язків, розірвання договору з адвокатом) об`єктивно унеможливили подання апеляційної скарги у встановлений законом строк, апелянт просить суд апеляційної інстанції визнати вказані причини строку поважними та забезпечити відповідачу доступ до правосуддя шляхом здійснення апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду.

Додатково, з метою захисту своїх інтересів та реалізації конституційного права на апеляційне оскарження, апелянт просить суд врахувати те, що до отримання ухвали про повернення апеляційної скарги, ДП «Ліси України» не знало про необхідність звернення з апеляційною скаргою самостійно, оскільки вважало, що подана адвокатом скарга є оформленою належним чином та є підставою для відкриття апеляційного провадження. На думку ДП «Ліси України» ці підстави є належними та достатніми для обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Наведене Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» вважає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження та просить його поновити.

Апеляційний суд звертає увагу, що первісна апеляційна скарга була подана апелянтом також з пропуском процесуального строку, встановленого для її подання (25.09.2025р.), тоді як останнім днем процесуального строку на апеляційне оскарження рішення у даній справі є 11.09.2025 року.

Посилання скаржника на перебування його представника у щорічній відпустці не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження. Така обставина не ґрунтується на приписах процесуального законодавства і не змінює перебігу процесуальних строків. Відпустка представника є суб`єктивною обставиною, пов`язаною з внутрішньою організаційно-господарською діяльністю апелянта, і залежить виключно від його волі. Організація роботи працівників, зокрема забезпечення безперервного представництва інтересів підприємства у суді, є повноваженням і відповідальністю самого апелянта Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Крім того, положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи як в порядку самопредставництва, так і через інших уповноважених осіб.

Самопредставництво юридичної особи, відповідно до статті 42 ГПК України, це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи уповноваженого члена колегіального органу безпосередньо діяти від імені юридичної особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту чи положення.

Перебування одного представника у відпустці не зупиняє та не перериває процесуальних строків для учасника справи юридичної особи.

Господарський процесуальний кодекс України не ставить можливість та обов`язок подання апеляційної скарги в залежність від перебування його представника у відпустці; закон пов`язує початок перебігу строку апеляційного оскарження з моментом отримання судового рішення або з моментом, коли особа дізналася чи могла дізнатися про його ухвалення.

Як зазначалось та з`ясовано судом, оскаржуване рішення апелянт отримав у свій Електронний кабінет 22.08.2025р. о 19:52 год. і саме з цієї дати для юридичної особи розпочався відлік процесуального строку на оскарження судового рішення.

Таким чином, наведені обставини, зокрема оскарження рішення суду після повернення представника з відпустки, мають суб`єктивний характер і не можуть бути визнані особливими чи непереборними обставинами (об`єктивними), що зумовили пропуск строку на апеляційне оскарження (ухвала Верховного Суду від 13 січня 2025 року у справі № 908/211/22).

Апелянт не спростував доводів, що не мав можливість самостійно подати апеляційну скаргу в порядку самопредставництва чи звернутися до іншого фахівця у галузі права в цей період, що дозволило б уникнути залежності від відпустки одного представника. Неналежна організація роботи не є об`єктивно непереборною обставиною, яка унеможливлювала б своєчасне подання апеляційної скарги.

Окрім того, з огляду на функції Відділу юридичних та майнових питань філії «Східний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», згідно з якими останній, поміж іншого, організовує претензійну та позовну роботу, здійснює контроль за її проведенням, сприяє своєчасному виконанню рішень судів, приписів уповноважених державних органів, визначень, постанов та інших документів обов`язкового виконання, забезпечує облік та збереження судових справ, закінчених та тих, що перебувають у провадженні судів та забезпечує підтримання їх у контрольному стані, представляє та захищає інтереси підприємства в судах України, з правами та обов`язками сторін та третіх осіб в обсязі, визначеному в положеннях Цивільного процесуального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України, готує звіти щодо організації правової роботи відділу та про стан претензійно-позовної роботи філії, які надсилає підприємству в електронному вигляді, можна зробити висновок, що пропуск строку був свідомим, зумовленим суб`єктивним рішенням безпосередньо представника, що в свою чергу є виключно проявом процесуальної пасивності скаржника, а не наявністю об`єктивно непереборних обставин, які унеможливлюють вчинення процесуальної дії незалежно від волі учасника справи.

Право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989)

Підсумовуючи викладене, надаючи оцінку наведеним апелянтом причинам пропуску строку апеляційного оскарження на предмет їх поважності, апелянт фактично наводить тіж самі обставини, що і в попередньому клопотанні, які вплинули на неможливість вчасного подання апеляційної скарги, втім які не можуть бути віднесені судом до особливих чи непереборних, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного оскарження рішення суду першої інстанції та не могли бути усунуті скаржником, не надано доказів на їх підтвердження, а відносяться до професійно-організаційних аспектів діяльності юридичної особи, і не свідчать про існування об`єктивно непереборних причин неподання належним чином оформленої апеляційної скарги у встановлений законом строк.

Приймаючи до уваги усе вищенаведене та аналогічне первісному обґрунтування апелянтом причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення у даній справі, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені підстави для поновлення строку не можуть вважатися поважними з огляду на вчасне надіслання та доставку оскаржуваного судового рішення до зареєстрованого Електронного кабінету Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», філії «Східний лісовий офіс» ДСГП «Ліси України», його представника у підсистемі «Електронний суд» в ЄСІТС, а саме 22.08.2025р., та зверненням його до апеляційного суду з апеляційною скаргою лише 25.09.2025р., тоді як останнім днем процесуального строку на апеляційне оскарження рішення у даному випадку є 11.09.2025 року, який не обумовлений наявністю конкретних непереборних обставин, що завадили йому вчасно подати апеляційну скаргу в межах строку, встановленого ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, а тому є невиправденим.

З вищенаведеного слідує, що скаржник був обізнаний вчасно про прийняття оскаржуваного рішення у справі, та, з урахуванням покладених на нього процесуальних прав та обов`язків передбачених ст. 42 ГПК України, якими він як сторона по справі повинен користуватися добросовісно на рівні з іншими сторонами, мав вчасно скористатися своїм правом на його оскарження в апеляційному порядку.

Відтак, з огляду на доводи апелянта, апеляційний суд вважає наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення у даній справі необгрунтованими, які пов`язані з обставинами суб`єктивного характеру, а не об`єктивними обставинами, у зв`язку з чим визнаються судом неповажними, адже процесуальна бездіяльність апелянта не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

Таким чином, апелянтом не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 22.08.2025р. у справі № 908/1875/25, пропуск процесуального строку на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду не підтверджений ним належними та допустимими доказами, а отже не усунено недоліків апеляційної скарги.

За приписами ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тому, негативні наслідки у вигляді неможливості поновлення процесуального строку (у зв`язку з відсутністю об`єктивних обставин його пропуску) покладаються на апелянта.

Згідно ч. 4 ст. 260 ГПК України, якщо заяву не буде подано особою протягом десяти днів з дня вручення ухвали або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.08.2025р. у справі № 908/1875/25.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 258, ч. 4 ст. 260, п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити Державному спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.08.2025р. у справі № 908/1875/25.

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.08.2025р. у справі № 908/1875/25 - повернути заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Суд апеляційної інстанції повідомляє, що згідно з п.122 (розділу V. Перехідні положення) Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей; електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі; документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.

Таким чином, оскільки апеляційну скаргу апелянтом подано в електронній формі через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» зазначена скарга зберігається в централізованому файловому сховищі, а її роздрукована паперова копія приєднується до матеріалів справи.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.Г. Іванов