ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року Справа № 903/1081/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є. , суддя Петухов М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ефект» на рішення Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі № 903/1081/25 (суддя Гарбар І.О. м. Луцьк, повний текст рішення складено 23.12.2025).

за позовом Луцької міської ради

до відповідача Приватного підприємства «Ефект»

про стягнення 157795,35 грн

ВСТАНОВИВ:

Луцька міська рада звернулась до Господарського суду Волинської області із позовом до Приватного підприємства «Ефект» про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати в розмірі 157 795,35 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що після набуття відповідачем права власності на нерухоме майно, а саме: нежитлової будівлі загальною площею 2542,7 м. кв., розташованої за адресою місто Луцьк, вул Сагайдачного, буд 6., що розташована на земельній ділянці комунальної форми власності площею 0,5627 га з кадастровим номером :34:065:0012 відповідач фактично використовував земельну ділянку без належного оформлення права користування (оренди) та без сплати коштів за таке користування, що призвело до безпідставного збереження відповідачем грошових коштів за період з 29.02.2024 по 31.10.2025 у сумі 157 795,35 грн.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 23 грудня 2025 року позов задоволено, стягнуто з Приватного підприємства «Ефект» на користь Луцької міської ради безпідставно збережені кошти в розмірі 157 795,35 грн (сто п`ятдесят сім тисяч сімсот дев`яносто п`ять гривень 35 коп.), а також 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Приватне підприємства «Ефект» звернулось до Північно - західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій зазначає, що рішення ухвалене судом першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального права, є необґрунтованим та незаконним, а висновки не відповідають обставинам справи, відтак просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі № 903/1081/25 про стягнення з Приватного підприємства «Ефект» безпідставно збережених коштів в розмірі 157 795,35 грн (сто п`ятдесят сім тисяч сімсот дев`яносто п`ять гривень 35 коп.) та витрат на сплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) та прийняти нове рішення про відмову у позові. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції невірно кваліфіковано заявлену позивачем вимогу у даній справі, як кондикційне зобов`язання (вимога про повернення безпідставно збереженого майна відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України), суд при розрахунку застосував ставку орендної плати у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, встановлену рішенням Луцької міської ради для договірних орендних відносин, і стягнув з відповідача відповідну суму, однак жодного договору оренди між сторонами не укладено, а право оренди не було зареєстроване.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2025 визначено колегію суддів для розгляду справи у складі головуючий суддя Гудак А.В., суддя Петухов М.Г., суддя Олексюк Г.Є.

Листом № 903/1081/25/145/26 від 13.01.2026 витребувано у Господарського суду Волинської області матеріали справи №903/1081/25.

19 січня 2025 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №903/1081/25.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 19.01.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Ефект» на рішення Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі № 903/1081/25. Розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «Ефект» у справі № 903/1081/25 вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Луцька міська рада 29 січня 2026 року надала відзив на апеляційну скаргу відповідача у якому зазначила, що рішення Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі № 903/1081/25 вважає законним, обґрунтованим та таким, що постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального законодавства, а апеляційну скаргу відповідача безпідставною та необґрунтованою.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абзацу 1 частини 10 статті 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи ціну позову, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі № 903/1081/25 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 29 лютого 2024 року між ОСОБА_1 (Продавець) та Приватним підприємством «Ефект» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу приміщення, згідно якого продавець передає у приватну власність, а покупець ПП «Ефект» приймає у приватну власність нежитлове приміщення загальною площею 2 542,7 кв. м., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Пунктом 1.3 цього договору визначено, що нерухоме майно, що відчужується розташоване на земельній ділянці площею 0,5627 га, кадастровий номер: :34:065:0012 (а. с. 23-24 т.1).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ПП «Ефект» від 29.02.2024 є власником нежитлового приміщення площею 2 542,7 м. кв., за адресою місто Луцьк, вул. Сагайдачного, буд. 6. Цей об`єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці комунальної форми власності площею 0,5627 га, кадастровий номер :34:065:0012. Вказана земельна ділянка сформована 11.07.2023 на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер :34:065:0004. Категорія земель землі житлової та громадської забудови. Вид цільового призначення земельної ділянки 03.02 для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти (а.с.16 -22 т.1).

Однак, з моменту набуття права власності на вищевказане нерухоме майно ПП «Ефект», тобто з 29.02.2024 року, фактично користувалось земельною ділянкою без оформлення речового права оренди та без сплати орендних платежів за таке користування, що підтверджується листом Головного управління ДПС у Волинській області від 30.05.2025 №5511/5/03-20-04-04-05. У листі ГУ ДПС у Волинській області зазначило, що за даними ІКС «Податковий блок», згідно поданої до Луцької ДПІ податкової звітності за землю за 2018-2024 роки за ПП «Ефект» земельну ділянку з кадастровим номером :34:065:0012 площею 0,5627 га не задекларовано, податкові зобов`язання не нараховані та не сплачені (а.с.25-26 т. 1).

З метою досудового врегулювання спору Луцька міська рада листом від 14.08.2025 №1.1-35/4624/2025 звернулась до Відповідача з вимогою добровільно сплатити кошти в сумі 132 926,67 грн за період користування земельною ділянкою з 29.02.2024 по 31.07.2025. Однак, цей лист повернувся Луцькій міській раді з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку, розмір безпідставно збережених коштів, нарахованих відповідачу за період з 29 лютого по грудень 2024 року, становить 74 566,40 грн, за період з 01 січня по 31 жовтня 2025 року 83 228,96 грн, що в сумі становить 157,795,35 грн (а. с. 44 т. 1).

Відтак, враховуючи набуття ПП «Ефект» права власності на об`єкт нерухомого майна, який розташований на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером :34:065:0012 площею 0,5627 га, та не оформлення ним у встановленому законодавством порядку речового права на земельну ділянку, на якій останній знаходиться, що призвело до несплати орендної плати за користування вищевказаною земельною ділянкою за період з 29.02.2024 по 31.10.2025 та як наслідок позбавило позивача можливості отримати дохід до міського бюджету, Луцька міська рада звернулася з даним позовом до суду про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 157 795,35 грн на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно положень ст. 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом ч.3 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу, відповідно до частини 2 якої особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Використання землі в Україні є платним, що регламентовано ст. 206 ЗК України. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положеннями ч.1 ст.21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" ч.1 ст. 96 Земельного кодексу України).

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України).

У даній справі предметом позову є стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у зв`язку із використанням відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером :34:065:0012 площею 0,5627 га, за адресою місто Луцьк, вул. Сагайдачного, буд. 6, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Луцьк в особі Луцької міської ради.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Як передбачено частиною 1 статті 93 та статтею 125 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Отже, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи ч.2 ст.120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Таким чином, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 та постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18.

Апеляційним судом встановлено, що відповідачу, на підставі договору купівлі-продажу приміщення від 29.02.2024 , належить на праві власності нерухоме майно - нежитлова будівля площею 2 542,7 м. кв., яка раніше на праві власності належала гр. ОСОБА_1 . Дана нежитлова будівля знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :34:065:0012 за адресою АДРЕСА_1 .

Вищевказане також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №451374837 від 10.11.2025(а.с.16-22 т.1 )

Одержане у власність відповідачем нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, яка належить на праві комунальної власності Луцькій міській раді, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру на земельну ділянку (а. с. 27 т.1)

Отже, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна відповідач, як власник такого майна, став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташоване його майно, тому у останнього наявний обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку) та сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою, на якій вищевказане майно розташоване.

Апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів підтвердження належного оформлення відповідачем права користування вищезазначеною земельною ділянкою, на якій розміщений належний йому на праві приватної власності об`єкт нерухомості.

Відповідач, заперечуючи правомірність нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою, доводить, що в період з 07.10.2024 року та 09.01.2025 року уповноваженою особою ПП «ЕФЕКТ» були подані до департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» Луцької міської ради заяви (форма Ф-01/ІК-223/6.3/13) щодо надання в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :34:065:0012, розташованої за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Сагайдачного гетьмана, буд. 6. Однак, як вбачається з витягу з протоколу пленарного засідання 64-ї сесії Луцької міської ради VIII скликання від 30.10.2024 року, Приватному підприємству «ЕФЕКТ» було відмовлено в наданні земельної ділянки на умовах оренди для будівництва та обслуговування адміністративно-навчального комплексу (03.02) на вул. Сагайдачного гетьмана, 6. (а.с. 57 т.1). Таке ж рішення прийнято на пленарному засіданні 70-ї сесії Луцької міської ради VIII скликання, що підтверджується відповідним витягом з протоколу сесії від 29.01.2025 року (а.с. 60 т. 1).

Дослідивши вищевказані витяги з протоколів пленарного засідання 64-ї сесії та 70-ї сесії Луцької міської ради VIII скликання, колегія суддів, погоджується з висновком місцевого суду, що відповідачу не було відмовлено у наданні земельної ділянки в оренду, а рішення не було прийнято у зв`язку з недостатньою кількістю голосів депутатів ради.

У правових висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 10.02.2020 у справі №922/981/18 та від 02.06.2020 у справі №922/2417/19 (п. 47), зазначено: "неналежне виконання своїх обов`язків зі сторони органу місцевого самоврядування не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплачувати за користування сформованої земельною ділянкою, а висновок суду апеляційної інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог з урахуванням поведінки органу місцевого самоврядування під час укладання договору не відповідає нормам матеріального права, а також практиці застосування судами ст.1212-1214 ЦК України".

З врахуванням викладеного, є достатні підстави вважати, що зволікання органів державної влади чи місцевого самоврядування при оформлені права користування землею відповідачем, у даному випадку жодним чином не свідчить про те, що відповідач не повинен був сплачувати кошти за фактичне користування земельною ділянкою з кадастровим номером :34:065:0012 з урахуванням розташування на цій ділянці нерухомого майна, що належить останньому.

Щодо судової практики, яку вказує відповідач у відзиві на позовну заяву Луцької міської ради, то остання не містить висновків про відсутність у відповідача обов`язку сплачувати кошти за умови звернення до органу місцевого самоврядування із заявою про надання земельної ділянки в оренду та не прийняття цим органом відповідного рішення, а тому остання є не релевантною до обставин справи, що розглядається, тому такі доводи визнаються необґрунтованими.

Відтак, приймаючи до уваги належність об`єкта нерухомості, розташованого на земельній ділянці площею 2542,7 м. кв з кадастровим номером :34:065:0012 за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул. Сагайдачного, буд. 6 на праві власності відповідачу ПП «Ефект», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо використання останнім вказаної земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок її власника Луцької міської ради, що призвело до неотримання останньою до місцевого бюджету орендної плати у розмірі 157 795,35 грн за період з 29.02.2024 по 31.10.2025 за користування земельною ділянкою.

Апеляційний господарський суд, досліджуючи розмір належної до сплати орендної плати за користування спірною земельною ділянкою, звертає увагу, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п.288.5 ст.288 ПК України.

Згідно з абз.3 ч.1 ст.13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.

Зважаючи на наведені норми, визначення розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності, у розмірі якої нараховано до стягнення спірну суму безпідставно збережених грошових коштів здійснюється на основі нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки.

Статтею 12 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (ст.13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5 - 7 років (ст.18 цього Закону).

Відповідно до ч.2 ст.20 та ч.3 ст.23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 08.02.2024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 071010000:34:065:0012 становила 2972406,48 грн (а.с.33 т. 1).

Згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22.07.2025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 071010000:34:065:0012 становила 3329158,28 грн (а.с.34 т. 1).

Відповідно до підпункту 288.5.1 пункту 288.5 ст. 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку. Відповідно до статті 284.1 Податкового кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Крім того, відповідно до п. 289.2 статті 289 Податкового кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

У додатку до рішення Луцької міської ради від 24.06.2009 № 42/20 Про впорядкування орендної плати за землю з наступними змінами згідно з рішеннями міської ради від 23.03.2011 № 7/9, від 30.11.2011 №16/7, від 26.01.2012 № 20/90, від 28.02.2013 №38/60, №69/39 від 28.01.2015 та від 21.03.2017 №20/27, визначено, що річний розмір орендної плати за землю встановлено у розмірі - 3 відсотки від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки (а.с.37- 42 т. 1).

Згідно наданого Луцькою міською радою розрахунку безпідставно збережених коштів за період з 29 лютого 2024 року по 31 жовтня 2025 року, здійсненого враховуючи нормативну грошової оцінки земельної ділянки за 2024 2025 роки, а також з урахуванням ставок орендної плати, встановлених рішеннями Луцької міської ради для земель громадської забудови (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) розмір безпідставно збережених коштів за період з 29 лютого по 31 грудня 2024 року становить 74 566,40 грн, за період з 01 січня по 31 жовтня 2025 року 83 228,96 грн, що в сумі становить 157,795,35 грн та підлягає стягненню з відповідача.(а.с. 44 т. 1)

Відповідач, в свою чергу, не надав суду контррозрахунку, не подав доказів неправильності визначення нормативної грошової оцінки або невірно застосованих ставок орендної плати.

З огляду на зазначене, колегія суддів, перевіривши правильність розрахунку нарахування позивачем безпідставно збережених грошових коштів, вважає його арифметично правильним.

У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі №903/1081/25 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Волинської області без змін, з огляду на що апеляційна скарга Приватного підприємства «Ефект» задоволенню не підлягає.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Рішення Господарського суду Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі №903/1081/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ефект» - без задоволення.

2. Справу № 903/1081/25 повернути Господарському суду Волинської області.

3.Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "13" березня 2026 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.