ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2026 р. Справа№ 927/1015/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

секретар

судового засідання Рибчич А.В.

за участю

представників:

від прокуратури - Стретович М.О.

від позивача - не з`явились

від відповідача-1 - Марчик О.А.

від відповідача-2 - не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікарно"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.12.2025 р.

у справі № 927/1015/25 (суддя - Шморгун В.В.)

за позовом Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України,

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікарно"

2. Комунального некомерційного підприємства "Козелецька лікарня інтенсивного лікування" Козелецької селищної ради,

про визнання недійсним пункту договору та стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 9158,88 грн,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року Козелецька окружна прокуратура в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікарно" та Комунального некомерційного підприємства "Козелецька лікарня інтенсивного лікування" Козелецької селищної ради про:

- визнання недійсним пункту 3.2 договору про закупівлю № 140 від 18.12.2024 р., укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Козелецька лікарня інтенсивного лікування" Козелецької селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лікарно", в частині включення податку на додану вартість до загальної ціни договору;

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікарно" на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти в сумі 9158,88 грн.

Вимоги прокуратури обґрунтовані тим, що всупереч вимогам пп. 2 п. 32 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 р. № 1447 відповідачі при укладенні договору про закупівлю № 140 від 18.12.2024 р. протиправно включили до ціни товару - цифрового багатоканального електрокардіографа іМАС 120 суму ПДВ, яка надалі була сплачена відповідачем-2 відповідачу-1.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 29.12.2025 р. у справі № 927/1015/25 задоволено повністю позов Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України.

Не погодившись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лікарно" 15.01.2026 р. у встановлений процесуальний строк через систему "Електронний суд" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Також у тексті апеляційної скарги відповідачем-1 заявлено клопотання про долучення доказів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач-1 посилається на те, що при застосуванні пп. 2 п. 32 розд. ХХ Податкового Кодексу України суди повинні брати до уваги наявність всіх трьох умов для його застосування, а саме: 1) призначення медичного виробу для відповідної мети використання лікування учасників антитерористичної операції осіб, що беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації; 2) медичні вироби призначені для надання медичної допомоги учасникам антитерористичної операції, особам, що беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації; 3) медичні вироби входять до переліку, встановленого Кабінетом Міністрів України, а саме - Переліку лікарських засобів та медичних виробів, що ввозяться та постачаються на митну територію України під час воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 р. № 1447.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікарно" у справі № 927/1015/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікарно" залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 927/1015/25 та призначено до розгляду на 03.03.2026 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 р. оголошено в судовому засіданні перерву до 17.03.2026 р. після надання представниками прокуратури та відповідача-1 усних пояснень стосовно апеляційної скарги.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання відповідача-1 про долучення до матеріалів справи нових доказів, колегія суддів дійшла висновку про залишення без розгляду вказаного клопотання, враховуючи наступне.

Так, разом із апеляційною скаргою відповідач надав копію індивідуальної податкової консультації ДПС України від 18.03.2024 р. № 1424/ІПК/99-00-21-03-02 ІПК та наказ Міністерства оборони України від 23.03.2017 р. № 168 «Про затвердження Переліку закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України».

За ч. 2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Як передбачено з ч. 4 ст. 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Оскільки заявник не надав доказів неможливості подання до суду першої інстанції клопотання про долучення нових доказів, які об`єктивно не залежали від останнього, тому клопотання відповідача-1 про долучення нових доказів слід залишити без розгляду на підставі вищевикладених норм чинного законодавства.

У судовому засіданні 17.03.2026 р. представник відповідача-1 та прокурор у судових дебатах підтримали доводи стосовно апеляційної скарги, представники позивача та відповідача-2 вдруге не з`явились, хоча повідомлялись належним чином про час і місце розгляду скарги шляхом направлення до їх електронних кабінетів процесуальних документів у справі.

Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Копію ухвали про відкриття провадження від 03.02.2026 р. у справі № 927/1015/25 позивачу та відповідачу-2 доставлено до електронних кабінетів 04.02.2026 р., доказом чого є довідки про доставку електронного документу від 05.02.2026 р., що містяться в матеріалах справи.

Також згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала від 03.02.2026 р. у справі № 927/1015/25 оприлюднена у реєстрі 05.02.2026 р.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання представника позивача та відповідача-2 не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення призведе до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача-1 та прокуратури, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

27.11.2024 р. Комунальним некомерційним підприємством "Козелецька лікарня інтенсивного лікування" Козелецької селищної ради на вебпорталі публічних закупівель "Prozorro" розміщено оголошення № UA-2024-11-09-003094-а про проведення відкритих торгів із закупівлі цифрового багатоканального електрокардіографу (НК 024:2023: 16231 - професійний багатоканальний електрокардіограф) очікуваною вартістю 145000,00 грн.

Переможцем вказаних відкритих торгів було визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Лікарно".

18.12.2024 р. між Комунальним некомерційним підприємством "Козелецька лікарня інтенсивного лікування" Козелецької селищної ради (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лікарно" (далі - постачальник) було укладено договір про закупівлю № 140 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність замовника цифровий багатоканальний електрокардіограф (НК 024:2023:16231 - професійний багатоканальний електрокардіограф) цифровий багатоканальний електрокардіограф ІМАС 120 (далі - товар), визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток 1 до договору), а замовник зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість у порядку та на умовах, що визначено цим договором.

Як передбачено п. 3.2 договору, ціна договору становить 140000,00 грн з ПДВ.

Згідно з п. 3.3 договору ціна цього договору включає: ціну товару, всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, витрати, пов`язані з передпродажною підготовкою та реалізацією товару замовнику, всі витрати постачальника, враховуючи вартість транспортних послуг на доставку товару до місця поставки, визначеного цим договором, здійснення вантажно- розвантажувальних послуг при поставці товару.

У специфікації, яка є додатком № 1 до договору, зазначено, що поставці підлягає цифровий багатоканальний електрокардіограф ІМАС 120 загальною вартістю 140000,00 грн, у тому числі ПДВ 9158,88 грн.

На виконання умов укладеного договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Лікарно" здійснило поставку Комунальному некомерційному підприємству "Козелецька лікарня інтенсивного лікування" Козелецької селищної ради цифрового багатоканального електрокардіографу ІМАС 120 вартістю 140000,00 грн, у тому числі ПДВ 9158,88 грн, що підтверджується видатковою накладною № 15 від 29.01.2025 р.

У свою чергу, Комунальне некомерційне підприємство "Козелецька лікарня інтенсивного лікування" Козелецької селищної ради сплатило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікарно" кошти за поставлений товар у розмірі 140000,00 грн, у тому числі ПДВ 9158,88 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 7307 від 25.02.2025 р.

У відповідь на запити Козелецької окружної прокуратури, Комунальне некомерційне підприємство "Козелецька лікарня інтенсивного лікування" Козелецької селищної ради у листі № 1642 від 29.07.2025 р. та у листі № 1329 від 25.09.2025 р. повідомило про те, що цифровий багатоканальний електрокардіограф іМАС 120 був придбаний за кошти від надходжень за програмою медичних гарантій. Країна виробник електрокардіографа - Китай, дата випуску - вересень 2024 року. Лікарнею надається медична допомога військовослужбовцям, які зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я у період проведення антитерористичної операції та /або здійснення заходів із забезпечення і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану з лютого 2022 року і по теперішній час. Цифровий багатоканальний електрокардіограф, придбаний відповідно до договору договір про закупівлю № 140 від 18.12.2024 р., використовуються Комунальним некомерційним підприємством "Козелецька лікарня інтенсивного лікування" для надання медичної допомоги будь-яким особам, в тому числі і учасникам антитерористичної операції, що беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я. У період з грудня 2024 року і по теперішній час Комунальне некомерційне підприємство "Козелецька лікарня інтенсивного лікування" Козелецької селищної ради надано медичної допомоги 6291 особам, з них 381 діючим військовим.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач-1, на думку прокурора, безпідставно отримав від відповідача-2 грошові кошти у розмірі 9158,88 грн, сплачених за укладеним договором про закупівлю № 140 від 18.12.2024 р. у вигляді ПДВ, що суперечить п. 32 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як передбачено ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.06.2019 р. у справі № 920/330/18

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. ч. 1, 3, 5 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

Згідно з п. п. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податок на додану вартість, є непрямим податком, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (п. "а" п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. п. 30.1 - 30.2, 30.9 ст. 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Податкова пільга надається шляхом:

а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору;

б) зменшення податкового зобов`язання після нарахування податку та збору;

в) встановлення зниженої ставки податку та збору;

г) звільнення від сплати податку та збору.

За умовами п. 2.1 договору та специфікації до нього вартість товару - цифрового багатоканального електрокардіографу ІМАС 120 включає в себе ПДВ у розмірі 7%, що становить 9158,88 грн.

Тобто сторони договору погодили, що у ціну розрахункової одиниці вартості товару включено оплату ПДВ.

Відповідно до пп. 2 п. 32 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України лікарських засобів та медичних виробів відповідно до підпункту "в" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, що призначені для використання закладами охорони здоров`я, учасниками антитерористичної операції, особами, що беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я, за переліком, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України товарів підлягають звільненню від оподаткування ПДВ згідно з підпунктом 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX ПК України за наявності одночасно таких трьох умов:

1) медичні вироби постачаються для використання закладами охорони здоров`я, учасниками антитерористичної операції, особами, що беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації;

2) медичні вироби призначені для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я;

3) медичні вироби входять до переліку, встановленого Кабінетом Міністрів України, а саме - Переліку лікарських засобів та медичних виробів, що ввозяться та постачаються на митну територію України під час воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 р. № 1447 (далі - Перелік).

У Переліку вказаний електрокардіограф з позначкою "Поширюється на медичні вироби, зазначені в підпункті 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України".

Вбачається, що предметом укладеного між сторонами договору є закупівля для Комунального некомерційного підприємства "Козелецька лікарня інтенсивного лікування" Козелецької селищної ради цифрового багатоканального електрокардіографу ІМАС 120, який використовується для надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я.

Оскільки Комунальне некомерційне підприємство "Козелецька лікарня інтенсивного лікування" Козелецької селищної ради є закладом охорони здоров`я та ним здійснено закупівлю медичного виробу, що є у Переліку, а його призначенням є надання медичної допомоги фізичним особам, які у період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства зазнали поранення, контузії чи іншого ушкодження здоров`я, суд дійшов висновку, що вказаний електрокардіограф відноситься до медичних виробів, які звільняються від оподаткування ПДВ на підставі підпункту 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України.

Тому пункт 3.2 укладеного між сторонами договору суперечить підпункту 2 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX ПК України у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість.

Хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога прокуратури про визнання недійсним пункту 3.2 договору про закупівлю № 140 від 18.12.2024 р. в частині включення податку на додану вартість до загальної ціни договору є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікарно" на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти в сумі 9158,88 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.01.2021 р. у справі № 922/2216/18, від 23.01.2020 р. у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 р. у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 р. у справі № 904/2444/18.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 ЦК України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.

Так, відповідач-1 як одна із сторін зобов`язання набув спірні кошти (суму ПДВ), не зважаючи на те, що відповідний товар підлягав оподаткуванню за нульовою ставкою.

Враховуючи наявність правових підстав для визнання недійсним п. 3.2 укладеного між сторонами договору щодо включення до договірної ціни суми ПДВ, зазначена сума є перерахованою поза межами договірних зобов`язань та є наслідком збагачення відповідача-1 за рахунок бюджетних коштів без законних на те підстав.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача-1 9158,88 грн безпідставно набутих коштів є також обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно підстав представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою; справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Як передбачено ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Проведення процедури державних закупівель та укладення договору із порушенням вимог законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що завдає шкоду інтересам держави.

Інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які належать до їхньої компетенції, а також у захисті прав та свобод інтересів місцевого значення, які не мають загальнодержавного характеру, але направлені на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку в спосіб, який належить до їх відання.

Невиконання встановлених законодавством норм при організації та проведенні тендерних процедур порушує інтереси держави в частині гарантування організації діяльності органів державної влади відповідно до вимог Конституції та законів України, забезпечення безумовного виконання нормативно-правових актів держави.

Відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства регулюються Бюджетним кодексом України.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (постанова Великої Палата Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 587/430/16-ц).

Вбачається, що прокурором подано позов в особі Національної служби здоров`я України у зв`язку із невиконанням нею своїх обов`язків щодо захисту інтересів територіальної громади у суді.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.5 статуту Комунального некомерційного підпримства "Козелецька лікарня інтенсивного лікування" Козелецької селищної ради, затвердженого рішенням п`ятнадцятої сесії Козелецької селищної ради восьмого скликання від 28.10.2021 р. № 18-15/VIII (далі - статут), Комунальне некомерційне підприємство "Козелецька лікарня інтенсивного лікування" Козелецької селищної ради є лікарняним закладом охорони здоров`я - комунальним некомерційним підприємством, здійснює некомерційну діяльність, спрямовану на досягнення соціальних результатів.

Майно підприємства є комунальною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління, майно становить необоротні та оборотні активи, основні засоби та грошові кошти. Джерелами формування майна та коштів останнього є, зокрема, кошти місцевого бюджету, цільові кошти, кошти, отримані за договорами з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення (п. п. 5.1, 5.3 статуту).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) - це програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг, медичних виробів та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами. Надавачами медичних послуг є заклади охорони здоров`я всіх форм власності та фізичні особи-підприємці, які одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики та уклали договір про медичне обслуговування населення з Уповноваженим органом Національної служби здоров`я України.

Як передбачено ст. 3 Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення", держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. За рахунок Державного бюджету України окремо здійснюється фінансове забезпечення програм громадського здоров`я, заходів боротьби з епідеміями, проведення медико-соціальної експертизи, діяльності, пов`язаної з проведенням судово-медичної та судово-психіатричної експертиз, та інших програм у галузі охорони здоров`я, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також для підтримки державних некомерційних підприємств охорони здоров`я, зокрема, щодо оновлення матеріально-технічної бази, капітального ремонту, реконструкції, оплати енергоносіїв, підвищення оплати праці медичних працівників та фахівців з реабілітації, крім випадків участі державного некомерційного підприємства в державно-приватному партнерстві, фінансування якого здійснюється відповідно до угод, визначених Законом України "Про державно-приватне партнерство".

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" програма медичних гарантій базується на таких принципах, як, зокрема, законодавче визначення умов і порядку фінансування надання медичних послуг, лікарських засобів та медичних виробів за рахунок коштів Державного бюджету України за програмою медичних гарантій; цільове та раціональне використання коштів, передбачених на фінансування надання медичних послуг, лікарських засобів та медичних виробів за програмою медичних гарантій.

Тобто бюджетні кошти державних фінансових гарантій у сфері медичного обслуговування населення є державними коштами, розпорядником яких є Національна служба здоров`я України.

Водночас лікарні як надавачі медичних послуг населенню отримують від розпорядника зазначені кошти та мають забезпечити їх використання в межах своєї статутної діяльності, яка є некомерційною та неприбутковою, а саме: ціллю використання таких коштів відповідно до статті 5 Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" має бути надання медичних послуг, лікарських засобів та медичних виробів населенню.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій укладається між Уповноваженим органом та закладом охорони здоров`я незалежно від форми власності чи фізичною особою-підприємцем, яка в установленому законом порядку одержала ліцензією на провадження господарської діяльності з медичної практики, що відповідають встановленим Кабінетом Міністрів України вимогам до надавача медичних послуг за програмою медичних гарантій, та має відповідати умовам закупівлі, специфікаціям до медичних послуг, а також враховувати визначений у програмі медичних гарантій обсяг забезпечення медичними послугами відповідно до потреб у межах кожного госпітального округу.

В матеріалах справи міститься договір № 0876-E124-P000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій на 2024 рік, укладений між Національною службою здоров`я України та Комунальним некомерційним підприємством "Козелецька лікарня інтенсивного лікування" Козелецької селищної ради.

Відповідно до положень Типової форми договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. № 410, Національна служба здоров`я України оплачує надані медичні послуги згідно з тарифами та коригувальними коефіцієнтами на підставі звітів про медичні послуги відповідно до укладеного договору в межах бюджетних асигнувань, визначених у плані асигнувань на відповідний період за певним напрямом.

Отже, Комунальне некомерційне підприємство "Козелецька лікарня інтенсивного лікування" Козелецької селищної ради є надавачем медичних послуг та одержувачем коштів за програмою медичних гарантій у сфері медичного обслуговування населення, разом з тим не є суб`єктом владних повноважень.

Згідно з листом Комунального некомерційного підприємства "Козелецької лікарня інтенсивного лікування" Козелецької селищної ради від 29.07.2025 р. закупівля електрокардіографа за договором № 140 від 18.12.2024 р. здійснювалась за кошти від надходження за програмою медичних гарантій, тобто Національної служби здоров`я України.

Таким чином, Національна служба здоров`я України є розпорядником бюджетних коштів, а відтак особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням бюджетних коштів, та є належним позивачем у справі.

Вбачається, що листом № 50-77-3370вих-25 від 13.08.2025 р. прокурор звертався до Національної служби здоров`я України з повідомленням про порушення чинного законодавства в частині перерахування коштів за придбаний елекрокардіограф з урахуванням ПДВ та просив надати інформацію про вжиття заходів щодо усунення вказаних порушень, зокрема, щодо звернення до суду з позовом.

У відповідь, Національна служба здоров`я України у листі № 3250-25 від 01.09.2025 р. вказала про відсутність підстав для вжиття заходів претензійно-позовного характеру.

Враховуючи те, що Національною службою здоров`я України не вживалися належні та ефективні заходи, спрямовані на захист інтересів держави у судовому порядку шляхом пред`явлення позовної заяви, прокурор у встановленому порядку звернувся із вказаним позовом до суду.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються судовою колегією.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.12.2025 р. у справі № 927/1015/25 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікарно" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікарно" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.12.2025 р. у справі № 927/1015/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Лікарно".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.03.2026 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко