номер провадження справи 17/156/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026 Справа № 908/3867/25

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсун В.Л. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників матеріали справи № 908/3867/25

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю Гірничодобувна компанія Мінерал, 69096, м. Запоріжжя, вул. Котляревського, буд. 18

до відповідача: акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів, 69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11

про стягнення 34 471,95 грн

СУТЬ СПОРУ:

24.12.25 до Господарського суду Запорізької області в системі Електронний суд надійшла позовна заява за вих. від 24.12.25 № 1224 товариства з обмеженою відповідальністю Гірничодобувна компанія Мінерал (далі ТОВ ГК Мінерал) до акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (надалі АТ ЗФЗ) про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 34 471,95 грн, а саме: 6 873,68 грн 3 % річних та 27 598,27 грн індексу інфляції (інфляційних втрат).

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 908/3867/25 між суддями від 25.12.25, вказану позовну заяву передано на розгляд судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 30.12.25 судом позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у господарській справі № 908/3867/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи.

16.01.26 до суду в системі «Електронний суд» надійшов відзив за вих. від 16.01.26 на позовну заяву (зареєстровано канцелярією суду та передано судді 19.01.26), в якому представник відповідача заперечує проти позову та просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи положення ч. 1, ч. 4 ст. 116 та ст. 248 ГПК України, граничним строком розгляду цієї справи судом є 02.03.26 включно.

Частиною 1 ст. 251 ГПК України передбачено, що відзив подається протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 166 ГПК України, відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Згідно із ч. 4 ст. 167 ГПК України, заперечення подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Частинами 1-3 ст. 252 ГПК України визначено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через 30 днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Згідно із ч. 5 та ч. 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Як свідчать наявні матеріали справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ні позивач, ні відповідач суду не надали. Докази зворотнього в матеріалах цієї справи відсутні.

Судом прийнято до розгляду відзив відповідача за вих. від 16.01.26 на позовну заяву.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач у позовній заяві за вих. від 24.12.25 № 1224 зазначає, що відповідач в порушення умов договору поставки від 30.12.20 № 19 не здійснив позивачу оплату за поставлений товар у порядку та строки передбачені відповідним договором, що встановлено рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.11.24 у справі № 908/1657/24 (набрало законної сили 04.12.25), яким вирішено стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу - 207 004,53 грн, суму інфляційного збільшення - 74 273,83 грн, суму 3 % річних - 16 753,00 грн, суму витрат на оплату судового збору 3 576,38 грн. Після набрання чинності рішення Господарського суду Запорізької області від 14.11.24 у справі № 908/1657/24, відповідачем сплачено присуджену суму коштів на користь позивача добровільно в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією від 09.12.25 № 420167. Рішення у справі № 908/1657/24 засвідчує факт порушення зобов`язання замовником, однак не є підставою виникнення права нарахування штрафних санкцій та компенсаційних витрат, оскільки такою підставою зокрема є договір поставки від 30.12.20 № 19. Посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач зазначив, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що сума основної заборгованості у розмірі 207 004,52 грн сплачена лише 09.12.25, враховуючи, що кредитор вправі вимагати сплати інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання, керуючись ст. 625 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача кошти у розмірі 34 471,95 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором поставки від 30.12.20 № 19, а саме: 6 873,68 грн 3 % річних за період з 31.10.24 по 08.12.25 та 27 598,27 грн індексу інфляції (інфляційних втрат) за період з жовтня 2024 року по листопад 2025 року включно.

Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві за вих. від 16.01.26 на позовну заяву. Просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в повному обсязі та зазначивши, що такі ж самі обставини справи (стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, згідно ст. 625 ЦКУ) вже були предметом розгляди судової справи № 908/1657/24. Після судового розгляду справи № 908/1657/24, відповідач сплатив, згідно з рішенням суду всі належні грошові кошти, що свідчить про те, що сторони не мають ніяких претензій одна до одної. Ніяких нових обставин чи доказів позивач не надав. Таким чином, нав думку відповідача, доводи які наводить позивач по справі у своїй позовній заяві не мають жодних підстав для її задоволення. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога. Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 13.03.18 у справі № 916/1764/17, від 30.06.22 у справі № 910/570/21. Таким чином, що як у справі № 908/1657/24, так і у справі № 908/3867/25, підставою позову є неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань зоплати поставленого за договором поставки товару, а предметом - заборгованість з оплати поставленого на виконання цього договору товару відповідно до видаткових накладних. А тому, представник відповідача просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи за № 908/3867/25 дозволяють розглянути справу по суті спору.

За таких обставин, спір у справі підлягає вирішенню за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

З урахуванням дії режиму воєнного стану, повітряними тривогами в м. Запоріжжі, а також наявними випадками відключеннями будівлі суду від електропостачання, в Господарському суді Запорізької області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, з метою забезпечення учасників справи правом на належний судовий захист, справу розглянуто у розумні строки враховуючи вищевказані обставини та факти.

При цьому, судом враховано, що:

- у відповідності до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається;

- станом на час прийняття та підписання процесуального рішення у цій справі по суті спору бойові дії ведуться на території Запорізької області, а не в місті Запоріжжя;

- прийом документів Господарським судом Запорізької області здійснюється в паперовому та електронному вигляді;

- сторони по справі користуючись правами визначеними ст. ст. 42, 46 ГПК України, вправі клопотати та подавати заяви у справі як в паперовому, так і в електронному вигляді.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.11.24 у справі № 908/1657/24 позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Гірничодобувна компанія Мінерал до акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів задоволено в повному обсязі. За вказаним рішенням суд вирішив стягнути з акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів на користь товариства з обмеженою відповідальністю Гірничодобувна компанія Мінерал суму основного боргу у розмірі 207 004,53 грн, суму інфляційного збільшення у розмірі 74 273,83 грн, суму 3 % річних у розмірі 16 753,00 грн та суму витрат на оплату судового збору у розмірі 3 576,38 грн.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.12.25 у справі № 908/1657/24, апеляційну скаргу акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 14.11.24 у справі № 908/1657/24 без змін.

Згідно із платіжною інструкцією від 09.12.25 № 420167, акціонерне товариство Запорізький завод феросплавів сплатив заборгованість товариству з обмеженою відповідальністю Гірничодобувна компанія Мінерал згідно рішення Господарського суду Запорізької області від 14.11.24 у справі № 908/1657/24 в розмірі 301 607,74 грн, а саме: суму основного боргу у розмірі 207 004,53 грн, суму інфляційного збільшення у розмірі 74 273,83 грн, суму 3 % річних у розмірі 16 753,00 грн та суму витрат на оплату судового збору у розмірі 3 576,38 грн.

31.12.25 Господарським судом Запорізької області, на виконання свого рішення від 14.11.24 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 04.12.25 у справі № 908/1657/24 видано відповідний наказ.

З огляду на викладене, суд у справі № 908/3867/25 виходить з того, що рішення Господарського суду Запорізької області від 05.06.24 у справі № 908/1657/24 набрало законної сили 04.12.25.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.11.24 у справі № 908/1657/24 встановлено, що (дослівно):

«…30 грудня 2020 року між Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Гірничодобувна компанія Мінерал ( постачальник) укладений договір поставки № 19, відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію, в асортименті та за цінами, вказаними у додатку ( специфікації) та додаткових угодах до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Розділом 3 договору погоджені умови поставки товару, зокрема, постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, зазначеними у додатку (специфікації) до цього договору.

У відповідності до вимог пункту 3.4.4 договору, супровідними документами в розумінні цього договору є: - товарно - транспортна накладна (оригінал) - за умови поставки автотранспортом, оформлена на державній мові відповідно до Наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363.

В межах розділу 4 договору, постачальник зобов`язаний своєчасно поставити товар відповідної якості; разом з поставкою товару надати покупцеві оригінали документів, передбачених пунктом 3.4 договору, оформлені державною мовою, з відображенням повних реквізитів, які характеризують товар; додатків (специфікацій) та додаткових угод до цього договору; своєчасно та в повному обсязі декларувати свої податкові зобов`язання, що випливають з даного договору.

Пунктом 6.1 договору зафіксовано, що право власності на товар, усі ризики його псування, пошкодження та знищення переходять від постачальника покупцю в момент передачі товару на склад покупця.

Із змісту договору поставки № 19 від 30 грудня 2019 року слідує, що документ містить усі суттєві умови характерні для договорів даного виду, підписаний уповноваженими представниками покупця та постачальника, скріплений печатками юридичних осіб.

Додатком № 1 від 31 грудня 2020 року до договору поставки № 19 від 30 грудня 2020 року сторонами погоджена специфікація із зазначенням строків та номенклатури товару, а саме: - загальна сума товару з урахуванням ПДВ 429 025,86 грн.; - строк поставки - до 30.06.2021 року; - умови оплати - покупець здійснює оплату за фактом поставки товару, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника через 30 ( тридцять) календарних днів тільки за умови виконання постачальником п. 3.4, п. 4.1.1 -4.1.5 цього договору.

Додатковою угодою № 1 від 23 березня 2021 року текст основного договору доповнений додатком № 2 від 23.03.2021 року щодо технічних характеристики товару, загальної суми вартості з урахуванням ПДВ - 493 377, 79 грн. ; - умови поставки - СРТ станція Запоріжжя Ліве Придніпровської залізниці; строк поставки - 30.06.2021 року; умови оплати - покупець здійснює оплату за фактом поставки товару, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника через тридцять календарних днів тільки за умови виконання постачальником пункту 3.4, пунктів 4.1.1 4.1.5 цього договору.

Додатковою угодою № 2/1 від 24 грудня 2021 року сторони погодили, що основний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками, термін дії договору закінчується 31.01.2022 року, але не раніше повного виконання зобов`язань обома сторонами. Термін поставки : до 31.01.2022 року.

Додатковою угодою № 3 від 24 грудня 2021 року сторонами погоджена специфікація до договору поставки № 19 від 30 грудня 2020 року.

До матеріалів позовної заяви позивачем надані такі первинні документи ( копії) - видаткова накладна від 24 грудня 2021 року № 1315 на суму 2 835,65 грн., податкова декларація від 24.12.2021 року, квитанція про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування; - видаткова накладна № 1316 від 24 грудня 2021 року на суму - 2 835,65 грн., податкова накладна від 24.12.2021 року, квитанція про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування від 30.12.2021 року; - видаткова накладна № 3 від 06 січня 2022 року на суму 2 835,65 грн. податкова накладна від 06.01.2022 року,квитанція про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування; - видаткова накладна № 4 від 06.01.2022 року на суму 2 615,88 грн., податкова накладна від 06.01.2022 року,квитанція про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування від 18.1.2022 року; - видаткова накладна № 5 від 06 січня 2022 року на суму 32 505,62 грн.,податкова накладна від 06.01.2022 року, квитанція про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування від 18.01.2022 року; - видаткова накладна № 28 від 18 січня 2022 року на суму 32 505,62 грн., податкова накладна від 18.01.2022 року, квитанція про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування від 27.01.2022 року; - видаткова накладна № 34 від 20 січня 2022 року на суму 65 435,23 грн. , податкова накладна від 20.01.2022 року, квитанція про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування від 20.01.2022 року; - видаткова накладна 43 від 23 січня 2022 року на суму 65 435,23 грн., податкова накладна від 23.01.2022 року, квитанція про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування.

Загальна сума поставки становить 207 004,53 грн.

Станом на 16 квітня 2024 року позивач направив на адресу відповідача лист № 0420 з вимогою виконати умови договору та здійснити оплату за поставлену продукцію.

Листом від 25.04.2024 року № 45/28 покупець повідомив постачальника, що згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 року, територія Пологівської міської територіальної громади є окупованою територією, починаючи з 03.03.2022 року. Частиною 2 статті 13 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України передбачено, що здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням ( місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України.

Листом від 30 квітня 2024 року позивач повідомив покупця , що Запорізькою обласною прокуратурою винесена постанова від 14.04.2022 року про визнання потерпілим ТОВ Гірничодобувна компанія Мінерал, та залучено як потерпілого у кримінальному провадженні № 0000020 від 28.02.2022 року. Господарська діяльність ТОВ Гірничодобувна компанія Мінерал, зупинена, дія трудових договорів з працівниками підприємства призупинена. У відповідності до п.п. 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України, керуючись Порядком підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України , ТОВ Гірничодобувна компанія Мінерал у встановлений законодавством термін, повідомило Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області, що не має можливості виконувати податкові зобов`язання щодо ведення податкового обліку, дотримання термінів подання звітності, сплати податків і зборів. ТОВ Гірничодобувна компанія Мінерал отримало рішення ГУ ДПС у Запорізькій області про неможливість своєчасного виконання свого податкового обов`язку, має розрахункові рахунки в українських банках та проходить ідентифікацію клієнта відповідно до вимог діючого законодавства України. Постачальник товару у листі від 30 квітня 2024 року повідомив, що станом на поточну дату офіс керівника ТОВ Гірничодобувна компанія Мінерал знаходиться за адресою одного з учасників, а саме: 69096, місто Запоріжжя, провулок Покровський, будинок 14.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю Гірничодобувна компанія Мінерал (ідентифікаційний код юридичної особи 00191253), місцезнаходження: Україна, 70600, Запорізька область, Пологівський район, місто Пологи, вулиця Кар`єрна ,будинок 28; прізвище, ім`я та по батькові осіб , які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи Страхов Віктор Олексійович.

Відповідач заперечив проти заявленого позову , зокрема вказуючи,що відповідно до частини 2 статті 13 Закону України № 1207-УІІ здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність , місцезнаходженням ( місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України.

За висновками відповідача, для продовження господарської діяльності ( в тому числі проведення розрахунків), ТОВ ГК Мінерал повинно здійснити перереєстрацію місцезнаходження юридичної особи з окупованої території на іншу не окуповану територію України шляхом внесення відповідних змін в Єдиний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Позивач звернув увагу суду на те, що товар був поставлений покупцеві до початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну ( 24 лютого 2022 року), а Пологівська міська територіальна громада є тимчасово окупованою територією, починаючи з 03 березня 2022 року, що засвідчується Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 року.

За висновками позивача, отримання кредитором плати за продукцію, реалізовану ним до початку окупації та за договором, укладеним до початку окупації, не є господарською діяльністю кредитора, та на думку позивача не підпадає під заборону в розумінні статті 13 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території.

Також, позивач вказує, що граничний термін оплати відповідачем отриманого за договором товару сплив не лише до моменту окупації Пологівської міської територіальної громади , але навіть до початку повномасштабної війни.

Щодо питання визначення розміру позивачем витрат на професійну правничу допомогу, позивач посилається на висновки Великої Плати Верховного Суду викладені в постанові від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19, за якими розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.».

Крім того, в мотивувальній частині вказаного рішення Господарського суду Запорізької області від 14.11.24 у справі № 908/1657/24 судом зазначено, що (дослівно):

«…Враховуючи викладені обставини у їх сукупності та приймаючи до уваги, що Банк, який здійснює фінансове обслуговування підприємства позивача здійснює свою банківську діяльність на території, підконтрольній Державі України ( місто Київ), суд приймає рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 207 004,53 грн.

Суд також враховує заяву позивача щодо збільшення розміру позовних вимог від 24.10.2024 року, згідно якої заявник просить стягнути з відповідача суму інфляційного збільшення - 74 273,83 грн. та суму 3% річних - 16 753,00 грн.

Враховуючи положення статті 625 Цивільного кодексу України та приймаючи до уваги, що відповідачем порушена фінансова дисципліна в частині своєчасної оплати вартості одержаної продукції, суд приймає рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми інфляційного збільшення та 3 % річних.

В цілому позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. …».

Частиною 4 ст. 75 ГПК України унормовано, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.18 у справі № 910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в т.ч. в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

З огляду на вказане вище, оскільки рішення Господарського суду Запорізької області від 14.11.24 у справі № 908/1657/24 набрало законної сили 04.12.25, таке судове рішення має преюдиціальне значення, а встановлені в ньому факти повторного доведення не потребують.

У зв`язку з неналежним виконанням позивачем обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого товару та сплатою заборгованості за рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.11.24 у справі № 908/1657/24, позивач, керуючись приписами ст. 625 ЦК України, нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3 % річних за період прострочення з 31.10.24 по 08.12.25 та індекс інфляції (інфляційні втрати за період з жовтня 2024 року по листопад 2025 року.

Зазначене стало підставою для звернення позивача до господарського суду за захистом порушених прав з позовом про стягнення 3 % річних та індексу інфляції (інфляційних втрат).

Оцінивши наявні у матеріалах справи документи (докази), суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на невчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. У справах про невиконання боржником умов договору оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, якщо таке порушення може мати наслідком припинення права користування земельною ділянкою, що зазначена в аграрній ноті як місце вирощування, збирання, виробництва, переробки, зберігання та/або утримання майбутньої сільськогосподарської продукції, особа, яка передала в користування боржника за аграрною нотою таку земельну ділянку, повинна надати суду докази здійснення нею заходів досудового врегулювання спору, передбачених Законом України «Про аграрні ноти» (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2).

Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч. 2).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).

У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку (ч. 3) як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із положеннями ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 5 ст. 11 ЦК України унормовано, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі аналізу зазначених правових норм суд дійшов висновку, що прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, пені та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до правової позиції викладеній в п. 4.31 постанови Верховного Суду від 22.04.20 у справі № 922/795/19, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання із наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України суми. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.19 у справі № 916/190/18 та від 19.06.19 у справі № 703/2718/16-ц.

Як вбачається з обставин спору, відповідач грошове зобов`язання перед позивачем за договором поставки від 30.12.20 № 19 у сумі 207 004,53 грн основного боргу, що встановлено рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.11.24 у справі № 908/1657/24, яке набрало законної сили 04.12.25, не виконав.

Враховуючи порушення відповідачем строку виконання господарського зобов`язання за договором поставки від 30.12.20 № 19, наявні правові підстави для нарахування позивачем 3 % річних та індексу інфляції (інфляційних втрат) відповідно до ст. ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Також, судом враховано, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.11.24 у справі № 908/1657/24 стягнуто з відповідача 16 753,00 грн 3 % річних за період прострочення по 30.10.24 та 74 273,83 грн інфляційного збільшення за період прострочення по вересень 2024 року.

Відтак, заявлені у справі № 908/3867/25 суми 3 % річних, що нараховані на суму основного боргу за період прострочення з 31.10.24 по 08.12.25 та індексу інфляції (інфляційних втрат) за період з жовтня 2024 року по листопад 2025 року не охоплені рішенням суду у справі № 908/1657/24.

Разом з тим, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Так, позивач нарахував на суму основного боргу в розмірі 207 004,53 грн та заявив до стягнення з відповідача суму 3 % річних за період з 31.10.24 по 08.12.25 в розмірі 6 873,68 грн та суму індексу інфляції (інфляційних втрат) за період з жовтня 2024 року по листопад 2025 року включно в розмірі 27 598,27 грн.

За змістом наведеної норми закону, а саме ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування на суму боргу 3 % річних та індексу інфляції (інфляційних втрат) входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата 3 % річних та індексу інфляції (інфляційних втрат) від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та індексу інфляції (інфляційних втрат) заявлені позивачем обґрунтовано.

Перевіривши за допомогою комп`ютерної юридичної інформаційно-пошукової системи ЗАКОНОДАВСТВО розрахунок 3 % річних, а також період його нарахування, судом визнано, що розрахунок позивача виконано не вірно, а саме сума 3 % річних за період з 31.10.24 по 08.12.25 на суму боргу в розмірі 207 004,52 грн повинна становити 6 870,80 грн.

За викладених обставин, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних задовольняються частково у 6 870,80 грн. В іншій частині щодо стягнення 3 % річних, а саме 2,88 грн судом відмовляється через необґрунтованість.

Перевіривши за допомогою комп`ютерної юридичної інформаційно-пошукової системи ЗАКОНОДАВСТВО розрахунок індексу інфляції (інфляційних втрат), а також період його нарахування, судом визнано розрахунок позивача таким, що виконано вірно. А тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 27 598,27 грн індексу інфляції (інфляційних втрат).

На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Судом досліджено усі обставини даної справи та надано оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам.

Наведене вище в тексті цього рішення спростовує всі доводи відповідача щодо правових підстав для відмови у задоволенні позову у цій справі та не спростовує факту не виконання відповідачем у цій справі умов договору (наведеного вище в тексті цього рішення) та не звільняє відповідача від відповідальності за не виконання такого договору.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 11, 13-15, 20, 24, 42, 46, 73-79, 86, 123, 129, 236-238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Гірничодобувна компанія Мінерал (69096, м. Запоріжжя, вул. Котляревського, буд. 18, ) 27 598 (двадцять сім тисяч п`ятсот дев`яносто вісім) грн 27 коп. індексу фніляції (інфляційних втрат), 6 870 (шість тисяч вісімсот сімдесят) грн 80 коп. 3 % річних та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 16 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.03.2026.

Суддя В.Л. Корсун