ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року Справа №924/615/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Василишин А.Р.

суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Левчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Антонінської селищної ради на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.10.2025 (суддя Крамар С.І., повне рішення складено 03.11.2025)

за позовом Заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації

до Антонінської селищної ради

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) Лісокомунальне сільськогосподарське підприємство "Красилівліс"

2) Хмельницька обласна рада

3) Лісокомунальне сільськогосподарське підприємство "Антоніни ліс"

4) Комунальне підприємство "Комунальник"

про витребування земельних ділянок лісогосподарського призначення

за участю:

прокурора - Гарбарука В.А.;

представника позивача - не з`явився;

представника відповідача - Пасічник М.Б.;

представники третіх осіб - не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22.10.2025 позов задоволено. Витребувано в Антонінської селищної ради на користь держави в особі Хмельницької військової адміністрації 51 земельну ділянку лісогосподарського призначення згідно переліку, зазначеного у рішенні.

Суд першої інстанції встановив, що у постійне користування Красилівському ЛСП "Красилівліс" було передано (згідно рішення Красилівської районної ради Хмельницької області №5 від 25.12.2000) землі державного лісового фонду, на підставі Рішення XIY сесії Хмельницької обласної ради народних депутатів від 28.12.2000, яка діяла як орган виконавчої влади, що також підтверджується Державним актом серії І-ХМ №001404 від 11.03.2001, а також відомостями з Державного земельного кадастру, відповідно до яких документом, який є підставою для виникнення права постійного користування землею зазначено рішення Обласної Ради народних депутатів як органу виконавчої влади.

Отже, з наявних матеріалів справи доказів, господарський суд встановив факт передання у постійне користування третій особі - ЛСП "Красилівліс" спірних земельних ділянок з державною формою власності.

Суд також врахував, що на момент набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" спірні земельні ділянки були сформовані як землі лісогосподарського призначення та відносились до земель державної форми власності. Земля державної власності, що включена в межі населеного пункту, переходить у власність територіальної громади, за винятком тієї, яка не може передаватися в комунальну власність.

Таким чином, господарський суд вказав, що реєстрація прав власності Антонінською селищною радою на спірні земельні ділянки лісогосподарського призначення, була проведена як за відсутності згоди розпорядника зазначеними землями про їх передачу в комунальну власність, так і в порушення встановленої законом заборони передачі земель лісогосподарського призначення із державної власності в комунальну.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що прокурором доведено належними та допустимими доказами факт віднесення спірних земельних ділянок до державної власності станом на дату передання її у комунальну власність (державної реєстрації права комунальної власності) та порушення інтересів держави в особі Хмельницької ОВА, що є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Антонінська селищна рада звернулась з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Апелянт, зокрема, вказує, що суд першої інстанції не врахував положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 року, згідно з нормами якого комунальними землями слід вважати землі лісогосподарського призначення, надані у постійне користування комунальним лісогосподарським підприємствам, незалежно від розташування в межах чи поза межами населених пунктів.

Відтак, вважає, що оскільки спірні земельні ділянки до 01.01.2013 року перебували на праві постійного користування у Лісокомунальному сільськогосподарському підприємству "Красилівліс" та знаходяться на території Антонінської селищної ради за межами населених пунктів, а тому посилання прокурора, позивача та суду першої інстанції на те, що Антонінська селищна рада зареєструвала за собою право комунальної власності незаконно є помилковим.

Зауважує, що господарський суд не дослідив письмові докази, які містяться в матеріалах даної справи, а саме рішення Антонінської селищної ради: №12 від 22.08.2023 "Про припинення права постійного користування земельними ділянками у зв`язку з добровільною відмовою ЛСП "Красилівліс"; №5 від 14.09.2023 року "Про передачу в постійне користування земельних ділянок ЛСП "Антоніни ліс" Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області"; №8 від 21.03.2024 "Про передачу в постійне користування земельних ділянок ЛСП "Антоніни ліс" Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області". Предметом позову прокурора не були вищевказані рішення Антонінської селищної ради, отже вони є чинними і обов`язковими для виконання. Тобто, всі спірні земельні ділянки й надалі перебуватимуть у постійному користуванні КП "Комунальник", засновником якого виступає Антонінська селищна рада.

Щодо обраного прокурором способу захисту скаржник зазначає, що оскільки постійним землекористувачем на даний час є КП "Комунальник", яке є останнім набувачем спірних земельних ділянок, але в силу вимог ч.1 ст.48 ГПК України за клопотанням прокурора/позивача не було залучено в якості співвідповідача, у задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав обрання прокурором неефективного способу захисту з урахуванням ст.387, 388 ЦК України.

Окрім того, звертає увагу, що представник Антонінської селищної ради, у судових дебатах, заявила усно заяву про застосування строків позовної давності, а тому суд мав належним чином на неї відреагувати, однак в рішенні суду вказані обставини не оцінювались.

У відповідності до ст.263 ГПК України прокурор, зокрема, зазначає, що 01.01.2013 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012, яким визначено які землі вважаються комунальною власністю відповідних територіальних громад.

При цьому, зауважує, що цим законом також визначено загальний порядок передачі земель з державної у комунальну власність, а саме внесено зміни до ст.117 ЗК України та передбачено, що передача земельних ділянок з державної власності у комунальну власність здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями відповідно до повноважень, визначених Кодексом.

Прокурор також зазначає, що спірні земельні ділянки надавались у постійне користування лісокомунальному сільськогосподарському підприємству "Красилівліс", що передбачає лише правомочності щодо володіння та користування нею (ст. 92 ЗК України). Право постійного користування не може замінювати право власності на земельні ділянки, власником яких є держава в особі Хмельницька обласної військової адміністрації.

Разом з тим, вказує, що 27.05.2021 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин", згідно якого, зокрема, розділ Х Перехідних положень ЗК України доповнено пунктом 24, яким визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зокрема, лісогосподарського призначення.

Таким чином, вважає, що спірні земельні ділянки лісогосподарського призначення є державною власністю, а реєстрація Антонінською селищною радою Хмельницького району Хмельницької області права комунальної власності на них є незаконною, оскільки проведена за відсутності згоди розпорядника зазначеними землями про їх передачу в комунальну власність Антонінської територіальної громади, що є прямим порушенням чинного законодавства та встановленого порядку передачі земель із державної власності в комунальну.

Звертає увагу, що визнання незаконними та скасування рішень Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, про які скаржник вказує в апеляційній скарзі, не є ефективним способом захисту, що підтверджується судовою практикою Верховного Суду та відповідно спростостовує доводи апелянта.

Твердження скаржника про необхідність застосування строків позовної давності вважає необґрунтованими, оскільки державна реєстрація спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення державної форми власності за Антонінською селищною радою Хмельницького району Хмельницької області проводилася упродовж періоду з липня 2023 року по березень 2024 року, а тому встановлений законодавством трьохрічний строк для звернення до суду не пропущено.

Прокурор просить рішення суду першої інстанції від 22.10.2025 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

У судове засідання, призначене на 19.02.2025 року, позивач та треті особи не забезпечили явку своїх уповноважених представника, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення судового засідання.

Згідно з ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи приписи ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги той факт, що їх явка в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та третіх осіб.

Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Красилівської районної ради Хмельницької області №5 від 25.12.2000 "Про надання згоди на передачу земель державного лісового фонду Красилівському лісокомунальному сільськогосподарському підприємству "Красилівліс", з метою створення умов для раціонального використання та охорони лісового господарства на території Красилівського району, Красилівському лісокомунальному сільськогосподарському підприємству "Красилівліс" надано згоду на передачу земель державного лісового фонду у постійне користування для ведення лісового господарства згідно з додатком.

Відповідно до Додатку до рішення №5 від 25.12.2000 земельні ділянки державного лісового фонду для ведення лісового господарства загальною площею 3232 га за переліком, були передані у постійне користування Красилівському ЛСП "Красилівліс".

11.03.2001 Лісокомунальному сільськогосподарському підприємству "Красилівліс" видано Державний акт серії І-ХМ №001404 на право постійного користування землею загальною площею 3232 га. Землю надано постійне користування для ведення лісового господарства відповідно до рішення XIY сесії Хмельницької обласної ради народних депутатів від 28.12.2000. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №1.

У відповідності до витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки надані ЛСП "Красилівліс" згідно вказаного державного акта, державна реєстрація земельних ділянок була проведена у червні-вересні 2023 року із кадастровими номерами: :06:008:0024 площею 5,50 га, :05:002:0043 площею 8,0 га, :06:006:0001 площею 20,5 га, :04:001:0030 площею 0,60 га, :04:001:0029 площею 1,60 га, :09:002:0098 площею 0,80 га, :09:002:0101 площею 0,40 га, :05:013:0002 площею 33,1 га, :05:004:0075 площею 16,0 га, :06:005:0080 площею 7,80 га, :07:002:0114 площею 0,5 га, :09:004:0001 площею 6,8 га, :07:005:0174 площею 6,9 га, 6822781 100:06:005:0080 площею 0,70 га, :02:015:0001 площею 45,0 га, :04:003:0002 площею 14,10 га, 6822785 100:06:005:0015 площею 34,90 га, :11:001:0003 площею 66,0 га, :01:003:0036 площею 4,50 га, :01:002:0024 площею 4,90 га, :02:003:0019 площею 18,6 га, :06:002:0122 площею 9,90 га, :09:004:0004 площею 20,80 га, :10:002:0103 площею 32,50 га, :05:003 :0033 площею 32,5 га, :05:002:0052 площею 2,0 га, :03:008:0026 площею 37,0 га, :04:003:0024 площею 0,30 га, :07:002:0115 площею 0,40 га, :07:002:0116 площею 0,40 га, :09:002:0100 площею 2,30 га, :09:002:0099 площею 1,70 га, :05:009:0191 площею 28,0 га, :06:005:0079 площею 8,10 га, :05:013:0001 площею 8,0 га, :07:002:0117 площею 0,70 га, 68227$8800:04:004:0027 площею 1,60 га, :08:003:0004 площе 4,60 га, :05:013:0003 площею 38,2 га :03:008:002 площею 45,0 га, :05:005:0002 площею 29,0 г :03:008:0001 площею 10,20 га, :09:004:0003 площе 36,60 га, :02:003:0018 площею 8,60 га, :01:001:0014 площею 6,4 га, :06:002:0123 площею 4,40 га, :09:004:0002 площею 35,0 га, :02:002:0034 площею 12,10 га, :07:005:0175 площею 7,80 га, :01:001:0041 площею 3,0 га, :05:007:0024 площею 0,80 га - розташовані за межами населених пунктів Антонінської селищної ради, Хмельницького району, Хмельйицької області. Категорія земель землі лісогосподарського призначення. Вид права право постійного користування земельною ділянкою. Документ, який є підставою для виникнення права рішення органу виконавчої влади Хмельницька обласна Рада народних депутатів, 28.12.2000.

22.08.2023 Рішенням №12 Антонінської селищної ради припинено право постійного користування земельними ділянками, що є комунальною власністю Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області в частині земельних ділянок, розташованих в межах Антонінської селищної ради, які перебувають у постійному користуванні ЛСП "Красилівліс" у відповідності до Державного акта на право постійного користування серії І-ХМ №001404, у зв`язку із добровільною відмовою від права постійного користування цими земельними ділянками, згідно з додатком 1.

Відповідно до додатку №1 до рішення селищної ради припинення права користування, серед земельних ділянок, які перебували в постійному користування ЛСП "Красилівліс" зазначені також спірні земельні ділянки за наступними кадастровими номерами: :04:003:0024 площею 0,3га; :04:001:0030 площею 0,6га; :07:002:0115 площею 0,4га; :04:001:0029 площею 1,6га; :07:002:0116 площею 0,4га; :09:002:0098 площею 0,8га; :09:002:0100 площею 2,3га; :09:002:0101 площею 0,4га; :09:002:0099 площею 1,7га; :05:013:0002 площею 33,1га; :05:009:0191 площею 28га; :05:004:0075 площею 16га; :06:005:0079 площею 8,1га; :06:005:0080 площею 7,8га; :05:013:0001 площею 38га; :07:002:0117 площею 0,7га; :07:002:0114 площею 0,5га; :04:004:0027 площею 1,6га; :09:004:0001 площею 6,8га; :08:003:0004 площею 4,6га; :07:005:0174 площею 6,9га; :05:013:0003 площею 38,2га; :06:005:0080 площею 0,7га; :03:008:0025 площею 45га; :02:015:0001 площею 45га; :05:005:0002 площею 29га; :04:003:0002 площею 17,1га; :03:008:0001 площею 10,2га; :06:005:0015 площею 34,9га; :09:004:0003 площею 36,6га; :11:001:0003 площею 66га; :02:003:0018 площею 8,6та; :01:003:0036 площею 4,5га; :01:002:0024 площею 4,9га; :01:001:0014 площею 6,4га; :02:003:0019 площею 18,6га; :06:002:0123 площею 4,4га; :06:002:0122 площею 9,9га; :09:004:0002 площею 35га; :09:004:0004 площею 20,8га; :02:002:0034 площею 12,1га; :10:002:0103 площею 32,5га; :07:005:0175 площею 7,8га.

14.09.2023 Рішенням №6 Антонінської селищної ради припинено право постійного користування земельними ділянками, що є комунальною власністю Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області в частині земельних ділянок, розташованих в межах Антонінської селищної ради, які перебувають у постійному користуванні ЛСП "Красилівліс" у відповідності до Державного акта на право постійного користування серії І-ХМ №001404, у зв`язку із добровільною відмовою від права постійного користування цими земельними ділянками, згідно з додатком 1.

Відповідно до додатку №1 до рішення селищної ради припинення права користування, серед земельних ділянок, які перебували в постійному користування ЛСП "Красилівліс" зазначені також спірні земельні ділянки за наступними кадастровими номерами: :05:002:0043 площею 8 га; :05:002:0052 площею 2га; :05:007:0024 площею 0,8 га; :03:008:0026 площею 37га; :01:001:0041 площею 3га; :06:006:0001 площею 20,5га.

23.01.2024 Рішенням №10 Антонінської селищної ради припинено право постійного користування земельними ділянками, що є комунальною власністю Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області в частині земельних ділянок, розташованих в межах Антонінської селищної ради, які перебувають у постійному користуванні ЛСП "Красилівліс" у відповідності до Державного акта на право постійного користування серії І-ХМ №001404, у зв`язку із добровільною відмовою від права постійного користування цими земельними ділянками, згідно з додатком 1.

Відповідно до додатку №1 до рішення селищної ради припинення права користування, серед земельних ділянок, які перебували в постійному користування ЛСП "Красилівліс" зазначена також спірна земельна ділянка за наступним к.н.: :05:003:0033 площею 32,5 га.

23.01.2024 Рішенням №11 Антонінської селищної ради припинено за згодою правокористувача право постійного користування земельними ділянками, що є комунальною власністю Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області в частині земельних ділянок, розташованих в межах Антонінської селищної ради, які перебували у постійному користуванні ЛСП "Красилівліс" у відповідності до Державного акту на право постійного користування серії І-ХМ №001404. Відповідно до рішення селищної ради припинення права користування, серед земельних ділянок, які перебували в постійному користування ЛСП "Красилівліс" зазначені також спірна земельна ділянка за наступним к.н :06:008:0024 площею 5,5 га.

Згідно із даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що:

27.07.2023 на земельні ділянки із к.н. :06:002:0123 площею 4,4 га, :06:002:0122 площею 9,9 га, :09:004:0002 площею 35 га, :09:004:0004 площею 20,8 га, :02:002:0034 площею 12,1 га, :10:002:0103 площею 32,5 га, :07:005:0175 площею 7,8 га;

28.07.2023 на земельні ділянки із к.н. :09:004:0001 площею 6,8 га, :08:003:0004 площею 4,6 га, :07:005:0174 площею 6,9 га, :05:013:0003 площею 38,2 га, :06:005:0080 площею 0,7 га, :03:008:0025 площею 45 га, :02:015:0001 площею 45 га, :05:005:0002 площею 29 га, :04:003:0002 площею 17,1 га, :03:008:0001 площею 10,2 га, :06:005:0015 площею 34,9 га, :09:004:0003 площею 36,6 га, :11:001:0003 площею 66 га, :02:003:0018 площею 8,6 га, :01:003:0036 площею 4,5 га, :01:002:0024 площею 4,9 га, :01:001:0014 площею 6,4 га :02:003:0019 площею 18,6 га;

23.08.2023 на земельну ділянку із кадастровим номером :05:013:0001 площею 38 га;

24.08.2023 на земельні ділянки із кадастровими номерами :09:002:0100 площею 2,3 га, :09:002:0101 площею 0,4 га, :09:002:0099 площею 1,7 га, :05:013:0002 площею 33,1 га, :05:009:0191 площею 28 га, :05:004:0075 площею 16 га, :06:005:0079 площею 8,1 га, :06:005:0080 площею 7,8 га;

25.08.2023 на земельні ділянки із кадастровими номерами :04:003:0024 площею 0,3 га, :04:001:0030 площею 0,6 га, :07:002:0115 площею 0,4 га, :04:001:0029 площею 1,6 га, :07:002:0116 площею 0,4 га, :09:002:0098 площею 0,8 га, :07:002:0117 площею 0,7 га, :07:002:0114 площею 0,5 га, :04:004:0027 площею 1,6 га; 02.11.2023 на земельні ділянки із кадастровими номерами :05:002:0043 площею 8 га, :05:002:0052 площею 2 га, :05:007:0024 площею 0,8 га, :03:008:0026 площею 37 га, :06:006:0001 площею 20,5 га, :01:001:0041 площею 3 га;

06.03.2024 на земельні ділянки із кадастровими номерами :06:008:0024 площею 5,5 га, :05:003:0033 площею 32,5 га, - зареєстровано право власності Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області.

Підстави державної реєстрації визначені як Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" №5245-УІ від 06.09.2012.

Протягом жовтня-грудня 2023 та квітня 2024 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено зміни до іншого речового права права постійного користування земельною ділянкою, та правокористувачем зазначених вище земельних ділянок зареєстровано Лісокомунальне сільськогосподарське підприємство "Антоніни ліс" ().

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (станом на 17.09.2025) за спірними земельними ділянками у вересні 2025 здійснено державну реєстрацію іншого речового права права постійного користування земельною ділянкою, та правокористувачем земельних ділянок зареєстровано: Комунальне підприємство "Комунальник" Антонінської селищної ради ().

Прокурор, вважаючи, що реєстрація права комунальної власності на вищевказані спірні земельні ділянки лісогосподарського призначення Антонінською селищною радою відбулись із порушенням ст.1, 5, 7, 8, 17 ЛК України, ст.3, 12, 19, 20, 55, 84, 122 ЗК України, а тому вони підлягають поверненню у державну власність в особі Хмельницької обласної військової адміністрації, звернувся з даним позовом до суду.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в даній справі, судова колегія, із врахуванням листів Хмельницької окружної прокуратури від 09.05.2025, від 11.06.2025 до Хмельницької обласної військової адміністрації, надісланих у зв`язку із виявленими порушеннями з метою вжиття належних заходів реагування, а також про намір звернутися до суду з позовом в інтересах держави, вважає вірним висновок суду першої інстанції про дотримання прокурором вимог ст.53 ГПК України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру" для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави, оскільки позивач належним чином не здійснив захист порушених інтересів держави в спірних правовідносинах, у зв`язку з чим у прокурора були обґрунтовані правові підстави для звернення з даним позовом до суду.

Крім того, враховуючи обізнаність Хмельницької обласної військової адміністрації про необхідність захисту інтересів держави, наявність відповідних повноважень для їх захисту шляхом самостійного звернення з відповідним позовом до суду, а також приймаючи до уваги лист адміністрації від 03.06.2025 про невжиття заходів претензійно-позовного характеру у зв`язку із обмеженим фінансуванням, відсутність будь-яких посилань на вчинення дій для усунення виявлених порушень в майбутньому, колегія суддів вважає, що відповідний орган фактично усунувся від реалізації повноважень по захисту порушень інтересів держави, що свідчить про його бездіяльність. З огляду на що такий позов пред`являється прокурором в інтересах держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації.

Колегія суддів враховує, що якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то у такому випадку наявні підстави для представництва, передбачені абз.1 ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру". У цьому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про свідоме нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави таким органом.

Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №927/172/21, від 28.06.2022 у справі №916/1283/20, від 13.09.2022 у справі №910/14844/21.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" №1457-ІV від 05.02.2004 року, що був чинним до 01.01.2013 року при розмежування земель державної та комунальної власності не можуть передаватись до земель комунальної власності землі лісового фонду за межами населених пунктів.

Починаючи з 01.01.2013 року вказаний закон втратив чинність, а натомість набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" (№5245-VІ), п.3 Прикінцевих та перехідних положень якого визначав землями комунальної власності, зокрема, ті, які перебували в постійному користуванні комунальних підприємств без обмеження щодо виду чи категорії таких земель.

Державна реєстрація права територіальної громади на земельні ділянки, в тому числі ті, які перебувають у постійному користуванні комунальних підприємств, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно із ст.122 ЗК України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку. Право власності на земельні ділянки державної та комунальної власності, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, реалізується після державної реєстрації права власності на відповідну земельну ділянку (п.5, 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону №245-VІ).

Пунктом "а" ч.5 ст. 83 ЗК України визначено, що територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі передачі їм земель державної власності.

При цьому, приписами ч.1 ст.117 ЗК України унормовано, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Отже, станом на дату набуття чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" (№5245-VІ) 01.01.2013 року законодавство не передбачало можливості автоматичного переходу такого права від держави до територіальної громади в силу одного лише закону.

У цьому ж контексті суд апеляційної інстанції звертає увагу на визначений в п. "а" ч.5 ст. 83 ЗК України термін "передача земель", що логічно пов`язується з положеннями ч.1 ст.117 ЗК України, за якою така "передача земель" відбувається лише внаслідок прийняття рішення відповідним органом виконавчої влади з оформленням такої передачі актом-приймання передачі.

У матеріалах справи відсутні відповідні рішення про передачу у комунальну власність спірних земельних ділянок, а сторонами не доведено, що органами виконавчої влади у відповідності до вимог пункту "а" ч.5 ст. 83 та ч.1 ст.117 ЗК України приймалось таке рішення.

Зазначене також підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав, відповідно до яких підставою для проведення державної реєстрації слугував саме Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" №5245-VI, а не відповідне рішення органу виконавчої влади про передачу земельної ділянки у комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28.04.2021 за №1423-IX, доповнено, зокрема, пунктом "в" ч.2 ст.83 ЗК України, відповідно до якої у комунальній власності перебувають землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону, що не вимагало у такому разі (перехід, а не передача) необхідності дотримання процедури, передбаченої ч.1 ст.117 ЗК України.

Отже, починаючи з 27.05.2021 року (дата набрання чинності указаним Законом), набуття права територіальною громадою на землю могло відбуватись вже не лише внаслідок передачі такого права на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади, а й внаслідок автоматичного переходу такого права в силу закону.

Водночас, пунктом 58 зазначеного Закону розділ Х "Перехідні положення" ЗК України доповнено пунктом 24, відповідно до підпункту "в" якого передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом (з 27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель лісогосподарського призначення.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про те, що внаслідок вказаних змін в законодавстві, які почали діяти з 27.05.2021 року дійсно було унормовано спосіб набуття права власності на землю територіальними громадами внаслідок переходу права власності від держави на підставі закону, однак, починаючи з цієї ж дати (27.05.2021) та на підставі цього ж Закону (№1423-ІХ) одночасно було заборонено перехід права власності на землі лісогосподарського призначення з державної в комунальну власність.

Враховуючи наведене, починаючи з 01.01.2013 року (дата набрання чинності Закону №5245-VІ) і до 27.05.2021 року (дата набрання чинності Закону №1423-IX), Антонівська селищна рада не набула права власності на спірні земельні ділянки, адже не були прийняті визначені ч.1 ст.117 ЗК України необхідні для передачі права власності рішення та вчинено необхідні дії, а з 21.05.2021 року законом було заборонено перехід і передачу права державної власності на землі лісогосподарського призначення в комунальну власність.

Отже, з огляду на встановлені у даній справі обставини щодо перебування спірних земельних ділянок у державній власності останні не перейшли з державної у комунальну власність в силу Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" (№5245-VІ).

Статтею 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

За приписами ст.5 вказаного Закону передбачена реєстрація у Державному реєстрі прав речових прав та їх обтяжень на земельні ділянки.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству та поданим документам.

Згідно з п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (у редакції, чинній на момент проведення спірної державної реєстрації), державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.

Зважаючи на викладені норми з урахуванням положень п.1 ча.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав виконує важливу функцію інформування третіх осіб про права та обтяження на майно. Хоча державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №48/340 (п. 6.30), від 12.03.2019 року у справі №11/3594/17 (п. 4.17), від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19 (п. 6.13)).

Отже, загальна спрямованість Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" полягає у забезпеченні достовірності та несуперечливості відомостей Державного реєстру прав.

Механізм реалізації цього підходу закріплений, зокрема, у п. 5 ч.1 ст.24 вказаного Закону, яким встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Отже, інші положення цього Закону повинні застосовуватись у сукупності з нормою цього пункту.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та не заперечується учасниками справи, щодо спірних земельних ділянок у період з 27.02.2023 по 06.03.2024 державним реєстратором було зареєстровано право комунальної власності за територіальною громадою в особі Антонівської селищної ради, що суперечить нормам чинного земельного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо доводів апелянта про обрання прокурором неналежного способу захисту порушених прав у спірних правовідносинах, апеляційний суд враховує наступне.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову.

Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору (постанова Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі № 6-2407цс15).

Предметом позову про витребування майна (ст.387, 388 ЦК України) є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у п.89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц).

Отже, з огляду на державну реєстрацію права комунальної власності за Антонінською селищною радою Хмельницького району Хмельницької області на спірні земельні ділянки, суд першої інстанції на підставі ст.387 ЦК України правомірно задоволив віндикаційну позовну вимогу прокурора, що діє в інтересах держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації як власника таких земельних ділянок.

Окрім того, колегія суддів враховує, що заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, оскільки воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа (п.64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі №359/3373/16-ц).

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц, від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19).

Із врахуванням вказаних правових позицій Верховного Суду, а також підстав та змісту позову, характеру спірних правовідносин, доводи апелянта про обрання прокурором неналежного способу захисту, зокрема, і в частині неоскарження рішень Антонінської селищної ради №12 від 22.08.2023, №5 від 14.09.2023 року, №8 від 21.03.2024, не заслуговують на увагу та не приймаються апеляційним судом.

Оцінюючи доводи апелянта про необхідність застосування строку позовної давності у даній справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3, 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право).

Отже, за змістом названих норм, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

В обґрунтування заяви про застосування строку позовної давності, відповідач вказує, що початком перебігу строку позовної давності у даному спорі є 01.01.2013 року, а саме набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності". Натомість, прокурор звернувся з даним позовом до суду лише 16.06.2025, тобто з пропуском строку, встановленого ст.257 ЦК України.

Апеляційний суд враховує, що державна реєстрація права комунальної власності на спірні земельні ділянки лісогосподарського призначення за Антонінською селищною радою здійснювалася протягом періоду з липня 2023 року по березень 2024 року (27.07.2023, 28.07.2023, 23.08.2023, 24.08.2023, 25.08.2023, 06.03.2024).

Відтак, колегія суддів вважає, що саме з цього моменту позивач дізнався або міг дізнатися про порушення свого права, а тому відповідно до ст.261 ЦК України розпочався перебіг позовної давності.

З огляду на те, що позов подано 16.06.2025, трирічний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, не сплив, у зв`язку з чим підстави для застосування наслідків його пропуску відсутні.

У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.10.2025 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Антонівської селищної ради задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.10.2025 у справі №924/615/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Антонінської селищної ради - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "25" лютого 2026 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Гудак А.В.