ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року Справа № 918/1131/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Хабарова М.В.,

суддя Мамченко Ю.А.

суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.01.2026 у справі № 918/1131/22 (суддя Качур А.М., повна ухвала складена 09.01.2026)

за позовом Керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави

до 1) Рівненської міської ради

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М"

про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та її повернення.

за участю:

прокурора - Гіліс І.В.

представника відповідача-1 - не з`явився

представника відповідача-2 - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.01.2026 у справі №918/1131/22 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" про визнання наказу Господарського суду Рівненської області від 24.03.2025 у справі №918/1131/22 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія - М" повернути Рівненській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га, яка знаходиться за адресою: місто Рівне на вул. Кн.Володимира, 72-Д таким, що не підлягає виконанню відмовлено. Поновлено виконання за вищезазначеним наказом.

В обґрунтування постановленої ухвали суд першої інстанції вказав, що направлення орендодавцю підписаного в односторонньому порядку акту без фактичної передачі земельної ділянки від орендаря власнику (орендодавцю) та без вчинення дій щодо фіксації поточного стану земельної ділянки, не може свідчити про виконання рішення суду позивачем, а наявність чи відсутність певного майна на вказаній земельній ділянці не спростовує його обов`язок здійснити таке виконання.

Відтак, встановивши відсутність доказів виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" зобов`язання з повернення Рівненській міській раді земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га, яка знаходиться за адресою: місто Рівне на вул. Кн.Володимира, 72-Д, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" про визнання наказу Господарського суду Рівненської області від 24.03.2025 у справі №918/1131/22 таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" звернулось з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та визнати наказ Господарського суду Рівненської області від 24.03.2025 року у справі №918/1131/22 таким, що не підлягає виконанню.

Апелянт зазначає про неможливість виконання наказу шляхом фізичного звільнення земельної ділянки, оскільки таке звільнення порушить його право на володіння нерухомим майном, на використання земельної ділянки на якій воно знаходиться, а також порушить принцип єдності долі нерухомого майна та земельної ділянки.

Водночас зазначає про відсутність можливості визначити площу земельної ділянки, на якій розміщене нерухоме майно товариства, оскільки останнє знаходиться на сформованій земельній ділянці.

Вказує, що застосування судом ст. 34 Закону України "Про оренду землі" є недоцільним, оскільки вказана норма не поширює свою дію на правовідносини щодо повернення майна, внаслідок визнання правочину недійсним.

Апелянт зазначає, що надіслання Рівненській міській раді одностороннього акту приймання-передачі земельної ділянки є єдиним способом виконання рішення поза процедурою його примусового виконання, однак добровільне його виконання залежить від волевиявлення міської ради.

Враховуючи, що акт приймання-передачі ділянки Рівненською міською радою не підписаний, дату огляду земельної ділянки міська рада не призначила, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дію договору оренди не припинила, Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" вважає наявними підстави для визнання наказу Господарського суду Рівненської області від 24.03.2025 у справі №918/1131/22 таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності до ст. 263 Господарського процесуального кодексу України Рівненська окружна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує, що у апелянта, який має у приватній власності об`єкт нерухомого майна: будівля прохідної літ. "А-1" загальною площею 3,5 кв.м., відсутнє право користуватись земельною ділянкою з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га, на якій такий об`єкт розміщено, в тому числі і встановлювати об`єкти благоустрою і гараж, право власності на які останнім, без повідомлення власника землі, було зареєстровано під час судового розгляду даної справи.

Зазначає, що Рівненською міською радою не вимагається звільнення земельної ділянки від будівлі прохідної площею 3,5 кв.м., яка належить апелянту, що свідчить про відсутність порушення його права на володіння нерухомим майном.

Прокуратура вказує, що договір оренди землі від 02.12.2022 визнано судом недійсним, а відтак земельна ділянка з кадастровим номером :01:008:0031 має бути повернута у комунальну власність Рівненської міської територіальної громади за актом приймання-передачі у стані не гіршому з тим, у якому орендар одержав її в оренду задля документального оформлення та засвідчення такого факту передачі та фіксації її стану та характеристик об`єкта на момент передачі.

Вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" уникає виконання обов`язку повернення земельної ділянки за актом приймання-передачі (підписуючи його одноособово поза межами виконавчого провадження) задля фіксації її стану, чим позбавляє Рівненську міську раду юридичних доказів передачі об`єкта в неналежному стані та їх використання в правовому полі в разі виникнення спорів, претензій та непорозумінь між сторонами.

Щодо доводів апелянта про неспівмірність розміру земельної ділянки та нерухомого майна, прокуратура зазначає, що Рівненська міська рада, як власник земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0031 загальною площею 0,41 га наділена правом здійснити її поділ, у випадку звернення апелянта та обґрунтування ним необхідного йому розміру земельної ділянки для обслуговування свого нерухомого майна.

З огляду на вищевикладене, Рівненська окружна прокуратура вважає відсутніми підстави для задоволення апеляційної скарги.

Рівненська міська рада правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалась.

17.02.2026 від апелянта надійшли додаткові пояснення, в яких останній зазначає про відсутність процесуального становища Рівненської окружної прокуратури, як сторони виконавчого провадження, у даній справі.

Вказує про неможливість застосування ст. 34 Закону України "Про оренду землі" до правовідносин з повернення земельної ділянки унаслідок визнання договору недійсним, оскільки такий договір не може бути одночасно недійсним та обов`язковим для виконання.

Апелянт також зазначає, що Рівненська міська рада не зверталась до нього з приводу фіксації стану об`єкта після направлення товариством акту приймання - передачі, а щодо застосування реституції - вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" було користувачем спірної земельної ділянки протягом 10 років на підставі договору суборенди земельної ділянки.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" вважає безпідставними посилання прокурора на необхідність розробки технічної документації із землеустрою, оскільки остання уже була здійснена 07.02.2012, а повторне її складання чинне законодавство не передбачає, як і не передбачає процедуру примусового поділу чи зміни цільового призначення земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомого майна.

У судове засідання, що відбулося 19.02.2026, з`явився прокурор, який надав свої пояснення щодо обставин справи. Інші учасники справи не забезпечили явку повноважних представників, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи приписи ст. 269, 273 Господарського процесуального кодексу України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників Рівненської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М".

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Рівненської області від 13.11.2024 у задоволенні позову Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави до Рівненської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та її повернення відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 апеляційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 13.11.2024 у справі №918/1131/22 задоволено частково, рішення Господарського суду Рівненської області від 13.11.2024 у справі №918/1131/22 скасовано. Позов задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди землі від 02.12.2022, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" повернути Рівненській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га, яка знаходиться за адресою: місто Рівне на вул. Кн.Володимира, 72-Д.

У задоволенні позовної вимоги, щодо визнання незаконним та скасування п.3 рішення Рівненської міської ради від 03.11.2022 № 2731 "Про припинення права оренди земельної ділянки, дії договору оренди землі та передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" в оренду земельної ділянки на вул. Князя Володимира, 72-Д, на якій розташований об`єкт нерухомого майна" відмовлено. Стягнуто судові витрати.

24.03.2025 Господарським судом Рівненської області на виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 видано відповідні накази.

25.05.2025 до Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" надійшла заява про визнання наказу Господарського суду Рівненської області від 24.03.2025 у справі 918/1131/22 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія- М" повернути Рівненській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га, яка знаходиться за адресою: місто Рівне на вул. Кн.Володимира, 72-Д таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи подану заяву, Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" вказувало, що 03.12.2025 державним виконавцем Відділу ДВС у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №79736134 з виконання наказу Господарського суду Рівненської області №918/1131/22 від 24.03.2025 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" повернути Рівненські міській раді земельну ділянку.

Натомість, Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" листом №12-09 від 12.09.2025 на виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 у справі №918/1131/22 направило на адресу Рівненської міської ради акт приймання передачі земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га, розташованої в м.Рівне на вул. Князя Володимира, 72-Д, просило його підписати та припинити дію договору у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також додатково проінформувало про наявність на земельній ділянці об`єкту нерухомого майна будівлі прохідної з воротами та огорожею, надало копії відповідних документів.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" вважає, що наказ Господарського суду Рівненської області від 24.03.2025 по справі №918/1131/22 не підлягає виконанню у зв`язку з виконанням ним свого обов`язку щодо повернення земельної ділянки за актом приймання-передачі, оскільки товариство підписало такий акт в односторонньому порядку та надіслало Рівненській міській раді.

Однак, фізично звільнити земельну ділянку Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" не може, оскільки це порушить його право на володіння нерухомим майном, яке знаходиться на земельній ділянці, а також порушить принцип єдності долі нерухомого майна та земельної ділянки.

Враховуючи відхилення Рівненською міською радою пропозиції щодо підписання акту приймання-передачі (повернення) земельної ділянки, з огляду на необхідність повернення такої ділянки у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому вона була передана в оренду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" звернулось до суду з проханням визнати наказ Господарського суду Рівненської області від 24.03.2025 у справі 918/1131/22 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" повернути Рівненській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га, яка знаходиться за адресою: місто Рівне на вул. Кн.Володимира, 72-Д таким, що не підлягає виконанню.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч.ч. 2,4 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Вказана норма кореспондується зі змістом статті 326 ГПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.

Статтею 327 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що перелік підстав для визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню не є вичерпним. При цьому, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:

- матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання);

- процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема, видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили; якщо виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після його видачі у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на його пред`явлення до виконання. (Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №910/8794/17).

Колегія суддів зазначає, що зміст процедури визнання наказу таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, який виник після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом наказу або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

При цьому, на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист (наказ) таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Апеляційним судом встановлено, що постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 у справі № 918/1132/22, яка залишена без змін Верховним Судом від 01.07.2025, у зв`язку з порушенням вимог ст.134 Земельного кодексу України щодо передачі земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" без проведення земельних торгів, визнано недійсним договір оренди землі від 02.12.2022, який укладений між Рівненською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га, яка знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Кн.Володимира, 72-Д та зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" повернути Рівненській міській раді вищевказану земельну ділянку.

24.03.2025 на виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2025, Господарським судом Рівненської міської ради було видано накази, зокрема наказ Господарського суду Рівненської області від 24.03.2025 у справі 918/1131/22 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія- М" повернути Рівненській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га, яка знаходиться за адресою: місто Рівне на вул. Кн.Володимира, 72-Д.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновок щодо застосування норм ст. 216 Цивільного кодексу України. Зокрема, у постанові від 18.09.2024 у справі №918/1043/21 зазначено, що за змістом абз.1 ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює для сторін тих прав та обов`язків, які зумовлені його вчиненням, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю. Одним з таких наслідків є реституція. Вона спрямована відновлення status quo ante у фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Тому кожна сторона зобов`язана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину.

За недійсності правочину взаємне повернення сторонами одержаного за ним (двостороння реституція) є юридичним обов`язком, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Таке поновлення сторін у попередньому становищі може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за відповідним правочином, залишається в його сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" зобов`язання щодо повернення спірної земельної ділянки останні не містять, відтак з урахуванням наслідків недійсності правочину, вказане товариство зобов`язане повернути Рівненській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га, яка знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Кн.Володимира, 72-Д та була передана йому в оренду.

Колегія суддів зазначає, що вищевказана земельна ділянка була передана Товариству з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" за актом приймання-передачі.

При цьому, її повернення мало здійснюватись за умовами, визначеними в договорі оренди землі від 02.12.2022, згідно з п.18 якого, після припинення дії договору орендар повертає орендодавцю земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Відтак, вищевказний пункт договору та повернення земельної ділянки за актом приймання- передачі свідчить про юридичне оформлення фактичної передачі такої земельної ділянки та фіксування її стану, про що вірно зроблено висновок судом першої інстанції.

Оцінюючи доводи апелянта про неможливість застосування п.18 договору оренди землі від 02.12.2022, у зв`язку з визнанням його недійсним, колегія суддів вказує, що факт недійсності правочину не звільняє сторону від обов`язку повернути одержане за ним майно, причому з приведенням його у стан, що відповідає первісному, оскільки такий обов`язок прямо випливає із закону та спрямований на відновлення становища сторін, яке існувало до укладення такого правочину.

Отже, незважаючи на визнання договору оренди землі від 02.12.2022 недійсним, Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" зобов`язане повернути надану йому земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га у належному стані, не гіршому порівняно з тим, у якому вона була отримана.

Матеріалами справи підтверджується, що з метою добровільного виконання рішення (до відкриття виконавчого провадження), Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" листом від 12.09.2025 №12-09 надіслало Рівненській міській раді підписаний одноособово акт приймання-передачі земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га. Також у вказаному листі товариство просило міську раду провести реєстрацію припинення дії договору оренди землі від 02.12.2022 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Однак, Рівненська міська рада вказаний акт повернула без підписання, зазначивши у листі №05-01-3750/25-9809/25 від 29.09.2025 про необхідність Товариству з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" повернути спірну земельну ділянки у стані, придатному для її подальшого використання.

Апеляційний суд зазначає, що передача та прийняття земельної ділянки до відкриття виконавчого провадження є добровільним правом сторін, що залежить від їх волевиявлення, відтак не прийняття Рівненською міською радою спірної земельної ділянки, у зв`язку з невідповідністю фактичного стану земельної ділянки, не позбавляло можливості апелянта привести її у належний стан, який існував на момент її отримання та повторно ініціювати передачу шляхом складання акту приймання-передачі за участю представників міської ради.

Щодо припинення державної реєстрації дії договору оренди землі від 02.12.2022 , колегія суддів зазначає, що згідно приписів Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно", за наявності судового рішення про визнання недійсним документа, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав (у даному випадку договору оренди землі, на підставі якого проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М") Рівненська міська рада мала провести реєстрацію внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно задля приведення відомостей у реєстрі у відповідність із фактичним станом права власності.

Однак, невнесення Рівненською міською радою змін до реєстру не звільняє орендодавця від обов`язку повернути орендовану ним земельну ділянку та, враховуючи наявність відкритого виконавчого провадження, виконати такий обов`язок щодо її повернення у його межах.

Оцінюючи доводи апелянта про неможливість виконання наказу, шляхом фізичного звільнення земельної ділянки через порушення права Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" на володіння його нерухомим майном, а також неможливості визначити площу земельної ділянки та нерухомого майна на яку він може претендувати, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із попередньо зроблених висновків судів у даній справі, спірна земельна ділянка загальною площею 0,4100 га, яка знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Кн.Володимира, 72-Д , була передана в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" в порушення вимог ст. 134 Земельного кодексу України, а саме без проведення земельних торгів, а наявність на ній нерухомого майна: будівля прохідної , літ "А" загальною площею 3,5 кв.м., яке належить на праві власності апелянта, не надає право останньому користуватись такою ділянкою на позаконкурентній основі.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Земельний кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч.2 ст.120 Земельного кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Відтак, власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Разом з тим, розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування розміщеного на ній майна, не є безмежним, оскільки у будь-якому випадку обумовлюється наявною у власника необхідністю використовувати майно за цільовим призначенням. Крім того, оскільки законодавство передбачало можливість передачі у користування земельної ділянки у разі розташування на ній об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, а щодо інших земельних ділянок право користування підлягало продажу окремими лотами на конкурентних засадах, отримання в оренду земельної ділянки у розмірах, що значно перевищують площу належного позивачу об`єкта нерухомості майна, передбачає дотримання процедури проведення земельних торгів у порядку, визначеному положеннями ст.134, 135 Земельного кодексу України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/5201/19).

Отже, право користування земельною ділянкою виникає виключно в межах, необхідних для використання належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" нерухомого майна, і не може поширюватися на інші частини земельної ділянки.

Відповідно до ч.ч. 2, 6 ст.79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок здійснюється шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Згідно з ст. 56 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за рішенням власників земельних ділянок за згодою заставодержателів, користувачів земельних ділянок.

Частиною 10 статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), розміщений на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки, площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 цього Кодексу (крім випадків, якщо формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим або не відповідає нормам законодавства).

Таким чином, задля обслуговування належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" нерухомого майна на земельній ділянці з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,41 га, останнє може звернутись до Рівненської міської ради із заявою про її поділ, обґрунтувавши необхідний йому розмір такої земельної ділянки для користування.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність обґрунтованих підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, а тому оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню.

У силу приписів ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення ухвали Господарського суду Рівненської області від 06.01.2026 у справі № 918/1131/22 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд зазначає, що ухвалою від 03.02.2026, з урахуванням статті 328 Господарського процесуального кодексу України, зупинено виконання наказу Господарського суду Рівненської області від 24.03.2025 у справі №918/1131/22 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" повернути Рівненській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га, яка знаходиться за адресою: місто Рівне на вул. Кн.Володимира, 72-Д до розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.01.2026 у справі №918/1131/22 щодо визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" визнані судом необґрунтованими та такими, що не підтверджені доказами, колегія суддів вважає за необхідне поновити виконання за вищевказаним наказом.

Оскільки відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно з ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.01.2026 у справі №918/1131/22 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія-М" - без задоволення.

2. Поновити виконання за наказом Господарського суду Рівненської області від 24.03.2025 №918/1131/22 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоімперія - М" повернути Рівненській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0031 площею 0,4100 га, яка знаходиться за адресою: місто Рівне на вул. Кн.Володимира, 72-Д.

3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "24" лютого 2026 р.

Головуючий суддя Хабарова М.В.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Гудак А.В.