РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.02.2026Справа № 759/13935/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участю секретаря судового засідання Вілінської О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом керівника Святошинської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до 1) ОСОБА_1

2) ОСОБА_2

3) ОСОБА_3

4)Товариства з обмеженою відповідальністю "Борисфен-Інвест Д"

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання недійсними правочинів, скасування рішень про державну реєстрацію прав та її повернення,

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Постановою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року рішення Святошинського районного суду від 25 жовтня 2024 року скасовано.

Закрито провадження у справі в частині позовних вимог керівника Святошинської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства обмеженою відповідальністю "Борисфен-Інвест Д" про:

усунення перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради () у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0669 га (кадастровий номер :75:411:0043), шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сташкової А. Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.05.2017 (індексний номер рішення: 35124029) та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Борисфен-Інвест Д" () на 1/2 частини нежитлової будівлі в літ. "А" загальною площею 232,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) з одночасним припиненням права власності на нього;

усунення перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради () у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0669 га (кадастровий номер :75:411:0043), шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сташкової А. Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.05.2017 (індексний номер рішення: 35169663) та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Борисфен-Інвест Д" () на 1/2 частини нежитлової будівлі в літ. "А" загальною площею 232,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) з одночасним припиненням права власності на нього та усунення перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради () у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0669 га (кадастровий номер :75:411:0043), зобов`язавши Товариство з обмеженою відповідальністю "Борисфен-Інвест Д" (вул. Миколи Ушакова, буд. 3-Е, м. Київ, 03179, ) повернути Київській міській раді (вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044, ) земельну ділянку площею 0,0669 га кадастровий номер :75:411:0043, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у придатному для використання стані, шляхом знесення нежитлової будівлі загальною площею 232,0 кв.м, тимчасових споруд та оздоблення: металевої споруди, бетонної плитки, бетонних блоків, літньої тераси, тротуарної плитки.

Повідомлено керівника Святошинської окружної прокуратури м. Києва про віднесення розгляду справи за його позовом в частині його пред`явлення до Товариства з обмеженою відповідальністю "Борисфен-Інвест Д" до юрисдикції господарських судів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року справу передано до Господарського суду міста Києва, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.

Справу направлено для продовження розгляду до Господарського суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2024, справу № 759/13935/23 передано на розгляд судді Ягічевій Н.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 суддя Ягічева Н.І. відкрила провадження по справі та призначила підготовче засідання на 06.01.2026.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2026 відкладено розгляд справи на 27.01.2026.

23.01.2026 через канцелярію суду від керівника Святошинської окружної прокуратури міста Києва надійшли пояснення по справі.

27.01.2026 в системі "Електронний суд" відповідачем 2 сформовано клопотання про відкладення судового засідання.

У судовому засіданні 27.01.2026 протокольною ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача 2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 24.02.2026.

В судовому засіданні 24.02.2026 представник прокурора та позивача підтримали позовні вимоги, представник відповідача 4 заперечив проти задоволення позовних вимог, представники відповідачів 1,2,3 в засідання суду не з`явилися про розгляд справи повідомлені належним чином.

Також в судовому засіданні 24.02.2026 представником відповідача 4 заявлено усно клопотання про відкладення розгляду справи, в якому протокольною ухвалою від 24.02.2026, відмовлено.

У судовому засіданні 24.02.2026 було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Керівник Святошинської окружної прокуратури міста Києва Тимошенко М. звернувся до суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить усунути перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0669 га з кадастровим номером :75:411:0043, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом скасування рішень приватних нотаріусів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно - нежитлову будівлю літ. «А» загальною площею 232,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00); визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також договорів дарування, укладених між ОСОБА_2 та ТОВ «Борисфен-Інвест Д» щодо спірного об`єкту нерухомості; зобов`язання ТОВ «Борисфен-Інвест Д» повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 0,0669 га кадастровий номер :75:411:0043, що розташована за адресою: АДРЕСА_1,, у придатний для використання стан шляхом знесення нежитлової будівлі загальною площею 232,0 кв.м, тимчасових споруд та оздоблення.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконною реєстрацією права власності на об`єкт самочинного будівництва загальною площею 232,0 кв.м по АДРЕСА_1, яке наразі зареєстровано за ТОВ «Борисфен-Інвест Д», а також використанням відповідачами земельної ділянки водного фонду загальною площею 0,0669 га кадастровий номер :75:411:0043, що розташована по АДРЕСА_1, без правовстановлюючих документів.

Київська міська рада підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

В матеріалах справи міститься відзив від представника ТОВ «Борисфен-Інвест Д», в якому просить позовні вимоги прокуратури залишити без задоволення. Вказує, що товариство є добросовісним набувачем нежитлової будівлі літери «А» загальною площею 232,0 кв.м по АДРЕСА_1, право власності на яке зареєстровано на підставі рішень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сташкової А.Г. № 35124029 від 11.05.2017, № 35169663 від 15.05.2017 та договорів дарування 1/2 частини нежитлової будівлі № 1418 від 11.05.2017, № 1451 від 15.05.2017, укладених між ОСОБА_2 та товариством в особі директора Ткаченка І.Л. Стверджує, що товариство не знало та не могло знати про наявність перешкод до вчинення правочинів щодо вказаного об`єкту нерухомості. Посилається на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження підробки рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.02.2012 по справі №2-5318/11, а також на неналежно обраний прокурором спосіб захисту інтересів держави. Крім того, вказує, що на замовлення товариства розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування об`єкта рекреаційного призначення на АДРЕСА_1, а Київською міською радою за поданням Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) підготовлено проект рішення № 8/231-1011/ПР «Про передачу ТОВ «Борисфен-Інвест Д» земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування об`єкта за адресою: АДРЕСА_1.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідності до п. 7 ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Згідно зі ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.

Пунктом а частини 2 ст. 83 Земельного кодексу України визначено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, зокрема, на землю.

Правомочності власника землі на території міста Києва від імені територіальної громади здійснює Київська міська рада, яка відповідно до ст. ст. 9, 12 Земельного кодексу України наділена державою повноваженнями (ст. 122 Земельного кодексу України) щодо розпорядження землями територіальної громади міста Києва, зокрема, щодо передачі комунальних земельних ділянок у власність чи користування громадянам та юридичним особам відповідно до Земельного кодексу України.

Оскільки, спірна земельна ділянка розташована на території міста Києва, а тому, належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва в силу норм Закону (ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України) через її територіальне розташування в межах цього населеного пункту, а відтак, право власності на земельну ділянку, а відповідно і право розпорядження нею, в тому числі щодо розгляду та вирішення питання про передачу її у власність або користування, відповідно до ст.12, 122 Земельного кодексу України належить саме Київській міській раді як особі, яка діє у відповідних правовідносинах від імені територіальної громади міста Києва.

За змістом ст. 116, 125, 126 Земельного кодексу України право на землю реалізується шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Визначений законодавством порядок набуття права на землю передбачає, зокрема, рішення компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність чи користування (оренду), отримання документів, що посвідчують право на визначену земельну ділянку та державну реєстрацію відповідного права.

Отже, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права власності на земельні ділянки із земель державної та комунальної власності є рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно зі ч. 1,2 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрацій.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Статтею 331 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованості активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Судом встановлено, первинна реєстрація права власності на нежитлову будівлю (Кафе) літеру «А», загальною площею 232,0 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) проведена за ОСОБА_1 на підставі рішення приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щура О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 26.06.2015 № 22433287 та рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27.02.2012 у справі № 2-5318/11, пр. № 2/2608/864/12.

Надалі право власності на зазначену нежитлову будівлю зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новицької Т.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.07.2015 № 22826552, від 15.07.2015 № 22861664 та договорів купівлі-продажу 1/2 частини нежитлової будівлі № 1006 від 14.07.2015, № 1022 від 15.07.2015, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

У подальшому право власності на нежитлову будівлю ( Кафе ) зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Смолянінової О.Я. № 24276654 від 09.09.2015, № 24345703 від 11.09.2015 та договорів купівлі-продажу 1/2 частки нежитлової будівлі № 2822 від 09.09.2015, № 2860 від 11.09.2015, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

На підставі рішень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сташкової А.Г. № 35124029 від 11.05.2017, № 35169663 від 15.05.2017 та договорів дарування 1/2 частини нежитлової будівлі № 1418 від 11.05.2017, № 1451 від 15.05.2017, укладених між ОСОБА_2 та ТОВ «Борисфен-Інвест Д» в особі Ткаченка І.Л. , право власності на спірний об`єкт нерухомості зареєстровано за ТОВ «Борисфен-Інвест Д».

Згідно наявної в матеріалах справи копії рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27.02.2012 у справі № 2-5318/11, у провадженні суду перебувала цивільна справа № 2-5318/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання права власності на нежитлову будівлю (кафе), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . загальною площею 232,0 кв. м. За результатами судового розгляду позовну заяву задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю (кафе), що знаходиться за вказаною адресою.

При цьому, листом від 28.02.2022 № 06/11/2023 Святошинський районний суд міста Києва на запит прокуратури повідомив, що згідно автоматизованої системи документообігу суду та журналу розгляду судових справ судді Лопатюк Н.Г. за 2012 рік, рішення від 27.02.2012 по справі № 2-5318/11 суддею Лопатюк Н.Г. не ухвалювалось. За унікальним номером справи 2-5318/11 присвоєно номер провадження 2/2608/875/12, рішення суду від 27.09.2012 (головуючий суддя Мазур І.В.) та зареєстровані інші сторони по справі. За номером провадження справи 2/2608/864/12 присвоєно унікальний номер 2-5298/11, рішення суду від 06.02.2012 (головуючий суддя Чала А.П.) та зареєстровано інші сторони по справі. По вищевказаних справах суть позову не пов`язана зі встановленням права власності на об`єкт нерухомості - нежитлове приміщення за літерою «А» по АДРЕСА_1.

З наявних в матеріалах справи документів, а саме: проекту рішення Київської міської ради «Про передачу ТОВ «Борисфен-Інвест Д» земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування об`єкта рекреаційного призначення на АДРЕСА_1, від 18.08.2022, Довідки з державної статистичної звітності від 07.12.2018, листа Департаменту містобудування та архітектури (КМДА) від 07.04.2017, листа ДП «Інститут Генерального плану міста Києва» від 21.03.2017, листа Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища (КМДА) від 15.05.2017, пояснювальної записки до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Борисфен-Інвест Д», висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 12.02.2019, висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 06.03.2019 № 1449/82-19, виданого ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, висновку державної експертизи землевпорядної документації від 23.04.2019 № 915-10 Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, протоколу огляду місця події від 26.04.2023, витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.06.2019, від 06.03.2023 та ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 16.03.2018 у справі № 759/3069/18 встановлено, що спірне нерухоме майно розташоване на земельній ділянці комунальної власності, в межах водоохоронної зони водойми (ставка) та частково площею 0,0646 га в межах прибережної захисної смуги водойми (ставка).

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на 26 червня 2015 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однією з загальних засад державної реєстрації прав є гарантування державою достовірності зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 2 ст. 3 Закону).

Згідно ч.2 ст.9 вказаного Закону державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч.2 ст. 15 вказаного Закону).

Пунктом 49 вказаного Порядку (в редакції станом на 26 червня 2015 року) передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає : документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта ; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна , а також документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

За таких обставин, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, первинна державна реєстрація права власності спірної нежитлової будівлі за ОСОБА_1 проведена лише на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27.02.2012 у справі № 2-5318/11, пр. № 2/2608/864/12.

Водночас згідно листа Святошинського районного суду міста Києва від 28.02.2022 № 06/11/2023 суддею Лопатюк Н.Г. рішення від 27.02.2012 по справі № 2-5318/11 не ухвалювалось.

Крім того, будь-які документи, які б підтверджували виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, а також технічний паспорт на нерухомого майна - відсутні.

Також, з наявних в матеріалах справи листів Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10.03.2023, від 12.05.2023 судом встановлено, що за поданням Департаменту земельних ресурсів рішення щодо передачі (надання) земельної ділянки у АДРЕСА_1., Київська міська рада до 2023 року не приймала. Однак, розглянувши проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1,. (кадастровий номер :75:411:0043, площею 0,0669 га) та заяву ТОВ «Борисфен-Інвест Д» від 07.07.2022, Департаментом підготовлено та в установленому порядку 18.08.2022 передано на розгляд до Київської міської ради проєкт рішення «Про передачу ТОВ «Борисфен-Інвест Д» земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування об`єкта рекреаційного призначення у АДРЕСА_1.» (справа 560739035).

Згідно з наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 18.10.2019 № 1294 про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомості у місті Києві, поштова адреса нежитловій будівлі на АДРЕСА_1, що належить ТОВ «Борисфен-Інвест Д» була присвоєна лише в жовтні 2019 року.

Відповідно до листа КП КМР «КМ БТІ» від 02.03.2023 № 062/14-2668 (И-2023) по нежитловому фонду за адресою АДРЕСА_1 нерухоме майно на праві власності не реєструвалось, звернень щодо видачі будь-яких документів на нежитлову будівлю літеру «А» загальною площею 232,0 кв.м по АДРЕСА_1, не було, бюро не видавало документів за вказаною адресою.

З наявного в матеріалах справи листа Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 04.05.2023 також встановлено, що Департамент не видавав, не реєстрував документів, які дають право виконувати підготовчі/будівельні роботи і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - нежитлової будівлі літ. «А» загальною площею 232,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, Департамент зареєстрував замовникові будівництва ТОВ «Борисфен-Інвест Д» декларацію про початок виконання будівельних робіт «Капітальний ремонт покрівлі будівлі за адресою: АДРЕСА_1.» від 23.11.2016 та декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до I-III категорії складності за цією адресою від 16.02.2017, тобто вже після проведення первинної державної реєстрації права власності на вказане майно.

Отже, за обставин ненадання ОСОБА_1 документів, які б підтверджували виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкт, технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна, а також документу, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, реєстрацію права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 232,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.02.2012 по справі № 2-5318/11, яке в дійсності не ухвалювалось, здійснено у порушення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження та за відсутності обов`язкових документів, визначених п.49 Порядку №1127 (в редакції станом на 26 червня 2015 року).

Статтею 9 Земельного кодексу України визначено, що розпорядження землями територіальної громади міста Києва відноситься до повноважень Київської міської ради.

Згідно ч. 1 ст. 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст.ст. 116, 124, 125, 126 Земельного кодексу України право на землю реалізується шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Визначений законодавством порядок набуття права на землю передбачає, зокрема, рішення компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність чи користування (оренду), отримання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та державну реєстрацію відповідного права.

Враховуючи, що вказана земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва виключно Київська міська рада має право розпоряджатись нею.

Оскільки Київська міська рада, як власник спірної земельної ділянки в установленому порядку фізичним чи юридичним особам, у тому числі ОСОБА_1 , у власність чи користування до 2023 року її не передавала, правовстановлюючі документи на неї не отримувались, а тому державна реєстрація спірного нерухомого майна на земельній ділянці, власником якої є Київська міська рада, істотно обмежує права власника землі.

Згідно положень ст. 89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій, майданчиків для занять спортом на відкритому повітрі, об`єктів фізичної культури і спорту, які не є об`єктами нерухомості), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Таким чином, використання спірної земельної ділянки всупереч положень ст. 89 Водного кодексу України, зокрема для будівництва кафе, не допускається.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Статтею 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо) які були використані в процесі цього будівництва (створення майна)

За правилом ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 376 ЦК України визначено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 301/1460/18-ц та від 21.03.2018 у справі № 509/1784/17 у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

При цьому, згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, в силу наведених вище положень законодавства та приписів ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції станом на 26 червня 2015 року) право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

За змістом вищенаведеної частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

З листів Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10.03.2023 та від 12.05.2023 судом встановлено, що за поданням Департаменту земельних ресурсів рішення щодо передачі (надання) земельної ділянки у АДРЕСА_1. фізичним чи юридичним особам, Київська міська рада до 2023 року не приймала.

З наявної в матеріалах справи ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 16.03.2018 у справі №759/3069/18 встановлено, що Ткаченко І.Л. , працюючи директором ТОВ «Борисфен-Інвест Д», достовірно знаючи і усвідомлюючи, що земельна ділянка на АДРЕСА_1, яка обліковується як рекреаційна зона площею 16976,47 кв.м (код ділянки 75:411:0008), йому рішенням Київської міської ради чи інших компетентних органів не передавалась, в березні 2011 року (точного часу органом досудового розслідування не встановлено), організував будівництво закладу харчування, яке після завершення будівництва було розміщено на відстані 7 метрів 10 сантиметрів від озера (ставка) № 15, що на території Святошинського району м. Києва, тим самим порушив норми розміщення капітальних будівель на прибережних смугах річок та навколо водоймищ вздовж зрізу води, а саме норми ст. 88 Водного кодексу України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що нежитлова будівля літ. «А» загальною площею 232,0 кв.м по АДРЕСА_1, право власності на яке 26.06.2015 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щура О.І. є самочинним будівництвом.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час ухвалення судового рішення) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

За змістом наведеної норми у чинній редакцій наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є: 1) скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3)скасування державної реєстрації прав.

У спорі, який розглядається, реальне поновлення права територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради щодо спірної земельної ділянки можливо лише шляхом скасування на підставі рішення суду рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію права власності на об`єкт самочинного будівництва та державної реєстрації прав на вказаний об`єкт за відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ТОВ «Борисфен-Інвест Д» як таких, що суперечать вимогам чинного законодавства та порушують право територіальної громади міста Києва на користування і розпорядження земельною ділянкою.

Щодо позовної вимоги прокурора про повернення земельної ділянки територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради суд зазначає наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом , зокрема відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Отже, особа, яка використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт.

Оскільки, в результаті неправомірних дій відповідачів за ними зареєстровано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, що розташоване на земельній ділянці, яка належить Київській міській раді, то такі дії спрямовані на незаконне заволодіння земельною ділянкою, яка належить територіальній громаді міста Києва.

Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.

Частинами третьою - п`ятою статті 376 ЦК України встановлено наступне. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Отже, знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво.

Зазначене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.11.2023 у справі №916/1174/22 (провадження № 12-39гс23).

В свою чергу, невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можуть бути витлумачені у відповідності до належного способу захисту прав, і якщо таке тлумачення не призводить до порушення процесуальних прав відповідача (зокрема, щодо подання заперечень, надання відповідних доказів тощо).

Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 01.11.2023 у справі №910/7987/22, від 19.04.2023 у справі № 904/7803/21, від 20.09.2023 у справі № 910/3453/22.

У зв`язку з чим суд зазначає, що у вказаній справі прагнення позивача в частині усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної власності шляхом її повернення не викликає сумніву, а позовна вимога може бути витлумачена у відповідності до належного способу захисту прав.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять, а Довженком О.І. не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 77, 78, 79 ЦПК України набуття права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в порядку ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України.

Судом враховано, що Київською міською радою прийнято рішення №7058/7099 «Про передачу ТОВ «Борисфен-Інвест Д» земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування об`єкта рекреаційного призначення на АДРЕСА_1, яким вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Борисфен-Інвест Д», передати товариству, за умови виконання пункту 3 цього рішення, в оренду на 15 років земельну ділянку площею 0,0669 га (кадастровий номер :75:411:0043) для експлуатації та обслуговування об`єкта рекреаційного призначення на АДРЕСА_1, із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.05.2017, номер запису про право власності 20384793.

При цьому, відповідачем ТОВ «Борисфен-Інвест Д» також не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 77, 78, 79 ЦПК України набуття права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в порядку ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України, укладення договору оренди вказаної земельної ділянки з Київською міською радою та його реєстрації у передбаченому законодавством порядку. В той же час з наявних в матеріалах справи письмових пояснень представника Київської міської ради Буханистого О. встановлено, що Київська міська рада заперечує щодо використання ТОВ «Борисфен-Інвест Д» спірної земельної ділянки, позов Святошинської окружної прокуратури м. Києва підтримує та просить задовольнити.

Судом відхиляються доводи ТОВ «Борисфен-Інвест Д» про добросовісність набуття у власність об`єкту самочинного будівництва площею 232,00 кв.м по АДРЕСА_1, з огляду на їх безпідставність, та враховуючи обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

Щодо наявності в керівника Святошинської окружної прокуратури міста Києва представляти інтереси держави в особі Київської міської ради в межах даного спору, суд зазначає таке.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України унормовано, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Підстави представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано положеннями Господарського процесуального кодексу України та статтею 23 Законом України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру".

Відповідно до частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.

Згідно з частиною 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами.

Частиною 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох "виключних" випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтування підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, а також у постановах Верховного Суду від 02.02.2022 у справі №927/1099/20, від 16.07.2021 у справі №917/644/18 та від 09.02.2022 у справі №922/2399/21.

Встановлюючи підстави для представництва прокурором інтересів держави у суді, суд повинен здійснити оцінку не тільки щодо виконання прокурором обов`язку попереднього (до звернення до суду) повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, яке є останнім перед безпосереднім поданням позову до суду, а й наявні у справі інші докази, щодо обставин які йому передували, зокрема, попереднього листування між прокурором та зазначеним органом, яке за своїм змістом може мати різний характер.

Зокрема, такі документи (незалежно від їх назви) можуть бути спрямовані на:

а) отримання інформації з метою встановлення наявності або відсутності порушення інтересів держави у випадку виявлення прокурором ознак такого порушення на підставі абзацу 4 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру";

б) інформування відповідного органу про виявлені прокурором порушення інтересів держави та отримання інформації щодо обізнаності такого органу про вказане порушення та вжиття або невжиття відповідних заходів;

в) отримання від відповідного органу інформації (матеріалів та копій), необхідних для здійснення представництва в суді.

У позовній заяві прокурор зазначає, що Київська міська рада неналежно здійснює захист інтересів територіальної громади на належне їй комунальне майно. Так, з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді, окружною прокуратурою на адресу Київської міської ради направлявся лист від 05.05.2023 № 44-2532вих-23 щодо вжитих заходів цивільно-правового характеру, спрямованих на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0669 га кадастровий номер :75:411:0043, що розташована по АДРЕСА_1.

За інформацією Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.05.2023 № 0570202/2-6160 Київська міська рада не вживала заходи цивільно-правового характеру щодо захисту майнових інтересів територіальної громади за вказаним фактом. Також, з метою захисту інтересів територіальної громади м. Києва Департамент просив прокуратуру звернутись з позовною заявою до суду в інтересах Київської міської ради.

19 липня 2023 року керівник Святошинської окружної прокуратури м. Києва Тимошенко М. листом №44-4046вих-23 повідомив Київську міську раду про прийняте рішення звернутися до Святошинського районного суду м. Києва з вказаним позовом.

Київська міська рада отримала вказане повідомлення прокурора, проте у процесі розгляду справи не скористалась своїм правом на судовий захист порушеного права територіальної громади стосовного спірної земельної ділянки, не спростувала в подальшому наявність обставин, на які посилається прокурор у позові, та навпаки, підтримала заявлені позовні вимоги, а тому визнала правомірність дій прокуратури.

Отже, незважаючи на факт проведення незаконної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, Київською міською радою жодних заходів, у тому числі позовного характеру не вжито, що свідчить про невиконання останньою як уповноваженим органом покладених на неї функцій по захисту інтересів держави.

Нездійснення Київською міською радою захисту порушених інтересів держави у даному спорі є очевидним.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що при зверненні до суду з позовом у даній справі прокурором належним чином було підтверджено бездіяльність компетентного органу, який знав про порушення інтересів держави, однак не звертався до суду з відповідним позовом з невідомих причин.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги прокуратури.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 236 ГПК України).

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

На підставі викладеного, враховуючи доведення прокурором позовних вимог, а відповідачем 4 не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані прокуратурою та позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача 4.

Керуючись статтями 74, 76-80, 86, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Усунути перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0669 га (кадастровий номер :75:411:0043) шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сташкової А. Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.05.2017 (індексний номер рішення: 35124029) та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Борисфен-Інвест Д» на 1/2 частини нежитлової будівлі в літ. «А» загальною площею 232,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) з одночасним припиненням права власності на нього.

3. Усунути перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0669 га (кадастровий номер :75:411:0043) шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сташкової А. Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.05.2017 (індексний номер рішення: 35169663) та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Борисфен-Інвест Д» на 1/2 частини нежитлової будівлі в літ. «А» загальною площею 232,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) з одночасним припиненням права власності на нього;

4. Усунути перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0669 га (кадастровий номер :75:411:0043), зобов`язавши Товариство з обмеженою відповідальністю «Борисфен-Інвест Д» повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 0,0669 га кадастровий номер :75:411:0043, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, у придатному для використання стані, шляхом знесення нежитлової будівлі загальною площею 232,0 кв.м, тимчасових споруд та оздоблення: металевої споруди, бетонної плитки, бетонних блоків, літньої тераси, тротуарної плитки.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Борисфен-Інвест Д» (вул. Миколи Ушакова, буд. 3-Е, м. Київ, 03179, ) на користь Київської міської прокуратури (вул. Предславинська, 45/9, м. Київ, 03150, ) судовий збір у розмірі 8052 (вісім тисяч п`ятдесят дві) грн 00 коп.

6.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 02.03.2026.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА