ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 лютого 2026 року Справа № 903/980/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Ведмедюка М.П.,

за участю представників:

від позивача-1: н/з,

від позивача-2: Денісов С.П. діє в порядку самопредставництва,

від відповідача-1: н/з,

від відповідача-2: н/з,

в судовому засіданні взяв участь Гудков М.В. прокурор відділу Волинської обласної прокуратури (службове посвідчення № 071757 від 01.03.2023),

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Городищенської сільської ради, Західного офісу Держаудитслужби

до відповідача-1: Гуманітарного відділу Городищенської сільської ради, Волинська область, Луцький район, с. Городище

до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Мужика Євгенія Петровича, Волинська область, Луцький район, м. Горохів

про визнання недійсним договору підряду № 66 від 09.04.2024, стягнення 399599 грн.,

в с т а н о в и в:

10.10.2025 документ сформовано в системі Електронний суд, 13.10.2025 зареєстровано в Господарському суді Волинської області позовну заяву заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Городищенської сільської ради, Західного офісу Держаудитслужби до Гуманітарного відділу Городищенської сільської ради, Фізичної особи-підприємця Мужика Євгенія Петровича про визнання недійсним договору підряду № 66 від 09.04.2024, укладеного між Гуманітарним відділом Городищенської сільської ради та ФОП Мужиком Євгенієм Петровичем (процедура закупівлі №UA-2024-03-13-003626-а); стягнення із Фізичної особи-підприємця Мужика Євгенія Петровича на користь Гуманітарного відділу Городищенської сільської ради 399599 грн., а із Гуманітарного відділу Городищенської сільської ради одержані за рішенням суду грошові кошти в сумі 399 599 грн. стягнути у дохід держави.

Також прокурор заявив клопотання про залучення до участі у розгляді справи третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України.

Клопотання обґрунтовує тим, що рішенням Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.05.2025 №63/64-р/к у справі №63/7-01-82-2024 дії відповідача-2 під час проведення закупівлі кваліфіковано як антиконкурентну узгоджену поведінку, що спотворила результати торгів, рішення суду, ухвалене за результатами розгляду цього позову, може вплинути на права та обов`язки органу, уповноваженого державою на забезпечення дотримання законодавства про захист економічної конкуренції.

Також прокурор заявив клопотання про витребування у Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України документів, які слугували підставою для прийняття його Адміністративною колегією рішення від 12.05.2025 № 63/64-р/к у справі № 63/7-01-82-2024.

Клопотання обґрунтоване тим, що такі докази підтверджують обставини вчинення відповідачем-2 порушення законодавства про захист економічної конкуренції і саме Західним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України здійснювалося відповідне розслідування, розгляд справи № 63/7-01-82-2024 і приймалося рішення від 12.05.2025 № 63/64-р/к.

Як зазначає заступник керівника Луцької окружної прокуратури, на лист від 04.08.2025 №53-5474вих-25 Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України не надало прокурору вищевказаних запитуваних документів, а тому прокурор не може самостійно отримати документи, які слугували підставою для прийняття рішення № 63/64-р/к у справі № 63/7-01-82-2024.

Ухвалою суду від 17.10.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 19.11.2025; постановлено клопотання прокурора про залучення третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України розглянути в судовому засіданні 19.11.2025; постановлено витребувати у Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України документи, які слугували підставою для прийняття Адміністративною колегією рішення від 12.05.2025 № 63/64-р/к у справі № 63/7-01-82-2024; витребувані документи Західному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України подати суду до 17.11.2025; встановлено строк відповідачам до 17.11.2025 подати суду відзив на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України.

31.10.2025 до Господарського суду Волинської області від Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області надійшли пояснення по справі, в яких Управління просить задовольнити позовну заяву заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Городищенської сільської ради, Західного офісу Держаудитслужби.

Також у поясненнях Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області просить розгляд справи в усіх засіданнях проводити за відсутності представника.

13.11.2025 через систему Електронний суд від Гуманітарного відділу Городищенської сільської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 повідомив, що додатковою угодою №1 від 11.06.2024 сторони домовились розірвати (припинити) дію договору №66 від 09.04.2024 за взаємною згодою сторін; цією ж додатковою угодою сторони констатували факт попереднього прийняття послуг з поточного ремонту захисних споруд цивільного захисту (укриття). Відповідач-1 зазначає, що до порушень, які встановлені у процедурі закупівлі, Гуманітарний відділ Городищенської сільської ради ніякого відношення не має і відповідальність за них має нести виключно підрядник. Також відповідач-1 вважає, що підстав для визнання недійсним договору підряду та повернення коштів немає.

18.11.2024 через систему Електронний суд від заступника керівника Луцької окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідача-1.

В судове засідання 19.11.2025 представники позивачів та відповідачів не з`явилися.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 17.10.2025 була надіслана позивачам до їх електронних кабінетів.

Факт належного повідомлення відповідача-1 та відповідача-2 підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення 22.10.2025 поштових відправлень суду №R30, №R91.

19.11.2025 в судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про залучення до участі у розгляді справи третьою особою на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Як роз`яснив Пленум Вищого господарського суду України в абзаці 5 п. 1.6. постанови № 18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції щодо наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Клопотання заступника керівника Луцької окружної прокуратури про залучення до участі у справі третьою особою на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, залишено судом без задоволення з огляду на те, що судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що у разі прийняттям рішення у справі цю особу буде наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

У процесі проведення підготовчого засідання суд встановив, що станом на 10 год. 19.11.2025 в матеріалах справи були відсутні докази виконання Західним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України ухвали суду від 17.10.2025 про надіслання документів.

Ухвалою суду від 19.11.2025 було відкладено підготовче засідання на 17.12.2025; постановлено повторно витребувати у Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України документи, які слугували підставою для прийняття Адміністративною колегією рішення від 12.05.2025 № 63/64-р/к у справі № 63/7-01-82-2024. Витребувані документи Західному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України подати суду до 15.12.2025.

19.11.2025 (після закінчення судового засідання) до суду надійшли витребувані документи від Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

17.12.2025 в судове засідання представники позивачів та відповідачів не з`явилися.

Ухвала суду від 19.11.2025 була надіслана позивачам, вдіповідачу-1 до їх електронних кабінетів.

Факт належного повідомлення про судовий розгляд відповідача-2 підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 27.11.2025 поштового відправлення суду №R52.

17.12.2025 в судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 17.12.2026 було закрито підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті на 14.01.2026.

14.01.2026 відповідач-2 надіслав письмові пояснення, у яких просить відмовити у задоволенні позову, звертає увагу суду на постанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23.

Із змісту письмових пояснень відповідача-2 випливає, що фактично відповідач-2 заперечує проти позовних вимог.

Як передбачено ч.1 ст.165 ГПК України у відзиві на позов відповідач викладає заперечення проти позову.

Фактично подані відповідачем-2 письмові пояснення від 14.02.2026 є відзивом на позов.

Ухвалою господарського суду від 17.10.2025 відповідачам було встановлено строк до 17.11.2025 подати відзиви на позов.

Таким чином, відповідач-2 пропустив строк подачі відзиву на позов, клопотання про поновлення строку не подавав.

Відповідно до ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.161 ГПК України відзив на позов є заявою по суті справи.

На підставі викладеного письмові пояснення відповідача-2 від 14.01.2026, які є фактично відзивом на позов, залишено судом без розгляду.

У судовому засіданні 14.01.2026 було оголошено перерву до 19.02.2026.

Судове засідання 19.02.2026 проведено за відсутності представників позивача-1, відповідача-1, відповідача-2 з огляду на те, що ці учасники справи були належним чином повідомлені про судовий розгляд справи, явка цих учасників справи у судове засідання 19.02.2026 не визнавалась обов`язковою.

Вимоги заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Городищенської сільської ради, Західного офісу Держаудитслужби до Гуманітарного відділу Городищенської сільської ради, Фізичної особи-підприємця Мужика Євгенія Петровича про визнання недійсним договору підряду № 66 від 09.04.2024, укладеного між Гуманітарним відділом Городищенської сільської ради та ФОП Мужиком Євгенієм Петровичем (процедура закупівлі №UA-2024-03-13-003626-а); стягнення із Фізичної особи-підприємця Мужика Євгенія Петровича на користь Гуманітарного відділу Городищенської сільської ради 399599 грн., а із Гуманітарного відділу Городищенської сільської ради одержані за рішенням суду грошові кошти в сумі 399 599 грн. у дохід держави не підлягають до задоволення.

На обгрунтування вимоги про визнання недійсним договору підряду № 66 від 09.04.2024 прокурор посилається на те, що цей договір укладений за підсумками тендеру, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями його учасників, а тому він на підставі ст.ст.203, 215, 228 ЦК України підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Вимога про стягнення стягнення із Фізичної особи-підприємця Мужика Євгенія Петровича на користь Гуманітарного відділу Городищенської сільської ради 399599 грн., а із Гуманітарного відділу Городищенської сільської ради одержані за рішенням суду грошові кошти в сумі 399 599 грн. у дохід держави заявлена прокурором як вимога про застосування наслідків недійсності договору підряду № 66 від 09.04.2024.

Відповідно до ч.3 ст.228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Аналогічна за змістом норма містилася у ч.1 ст.208 ГК України, яка була чинною у період існування спірних відносин.

Стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом

Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч.3 ст.228 ЦК України, неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року - і Верховний Суд у постанові від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі №2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21 від 13.11.2024 у справі №911/934/23.

Наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч.3 ст.228 ЦК України, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин.

За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін у стан, що передував укладенню правочину (абз.2 ч.1 ст.216 ЦК України). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.

Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.

Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно- правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.

У ч.3 ст.228 ЦК України передбачаються зовсім інші правові наслідки:

-які спрямовані не на вказане вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;

-ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;

-ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;

-наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;

-ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.

Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.

Вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК України суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК України, ч.1 ст.208 ГК України, є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.

Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК України, є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.

Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч.3 ст.228 ЦК України, можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК України прокурор у справі №903/980/25 мав довести, що сам правочин про надання послуг з поточного ремонту захисних споруд цивільного захисту (укриття) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства.

Однак, прокурор цього не доводив, а лише посилався на порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі.

Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 ЦК України.

Прокурор не посилався на те, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості.

За таких обставин відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенням майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 дійшов висновку про те, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

Об`єднана палата звернула увагу на невідповідність норми ч.3 ст.228 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 ст.228 ЦК України, які встановлюють, що нікчемним є правочин, який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та ч.3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави.

У відповідності із ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведених висновків щодо застосування норми права ч.3 ст.228 ЦК України, викладених у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, застосування ч.3 ст.228 ЦК України до спірних відносин призведе до порушення визначеного у рішеннях ЄСПЛ принципу пропорційності втручання держави у мирне володіння майном (ст.1 Протоколу першого до Конвенції).

За таких обставин не підлягають до задоволення вимоги заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Городищенської сільської ради, Західного офісу Держаудитслужби до Гуманітарного відділу Городищенської сільської ради, Фізичної особи-підприємця Мужика Євгенія Петровича про визнання недійсним договору підряду № 66 від 09.04.2024, укладеного між Гуманітарним відділом Городищенської сільської ради та ФОП Мужиком Євгенієм Петровичем (процедура закупівлі №UA-2024-03-13-003626-а); стягнення з Фізичної особи-підприємця Мужика Євгенія Петровича на користь Гуманітарного відділу Городищенської сільської ради 399599 грн., а із Гуманітарного відділу Городищенської сільської ради одержані за рішенням суду грошові кошти в сумі 399 599 грн. у дохід держави.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову на підставі ст.129 ГПК України судові витрати у справі у розмірі сплаченого Волинською обласною прокуратурою судового збору 7217,60 грн. слід покласти на Волинську обласну прокуратуру.

Керуючись ст.ст.73, 74, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне рішення виготовлено і підписано 26.02.2026

Суддя І. О. Якушева