ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2026 р. Справа№ 910/10006/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Інженерно монтажна компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2025

у справі № 910/10006/25 (суддя Є.В. Павленко)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Енерджі"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Інженерно монтажна компанія"

про стягнення 156 579,75 грн,

УСТАНОВИВ :

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка Енерджі" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Інженерно монтажна компанія" (далі - Компанія) 256 579,75 грн, з яких: 200 000,00 грн - основна заборгованість, 5 108,20 грн - три проценти річних, 27 498,15 грн - пеня, 23 973,40 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем покладених на нього зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки від 19.03.2024 № 190324 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

17.09.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. У вказаній заяві позивач, у зв`язку з частковою оплатою відповідачем 13.08.2025 суми основної заборгованості в розмірі 100 000,00 грн, просив суд стягнути на його користь з Компанії 156 579,75 грн, з яких: 100 000,00 грн - основна заборгованість, 5 108,20 грн - три проценти річних, 27 498,15 грн - пеня, 23 973,40 грн - інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 18.09.2025 вказану заяву Товариства прийнято до розгляду судом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 по справі № 910/10006/25 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду 03.11.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «БК «Інженерно монтажна компанія», звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 у справі № 910/10006/25 скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Інженерно монтажна компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Енерджі" 5 108,20 грн - три проценти річних, 27 498,15 грн - пені та 23 973,40 грн - інфляційних втрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при винесені рішення судом першої інстанції не досліджено та не встановлено обставин несвоєчасного виконання позивачем зобов`язань по відношенню до відповідача; вважає чинне рішення незаконним та несправедливим по відношенню до відповідача, оскільки позивач, незважаючи на всі можливі спроби врегулювати конфліктну ситуацію мирним шляхом всіляко ухилявся від виходу в площину перемовин та взаємопорозуміння.

Так, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що Господарським судом міста Києва не були з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Одночасно з тим, на думку скаржника. до суду не було подано всіх письмових доказів, з яких випливає намагання відповідача врегулювати спірну ситуацію, оскільки до моменту винесення судом першої інстанції рішення, відповідач очікував на реакцію позивача у відповідь на його письмове звернення чи вирішення питання шляхом укладання мирової угоди і тому не встиг подати вищезазначені письмові докази на розгляд Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2025, матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Інженерно монтажна компанія» у справі № 910/10006/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Андрієнко В.В., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Інженерно монтажна компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 по справі № 910/10006/25, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

24.11.2025 через систему «Електронний суд» позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу у якому він просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 19.03.2024 між Компанією та Товариством було укладено договір поставки № 190324, за умовами якого останнє зобов`язалось у порядку й строки, встановлені цим правочином, передати товар у власність відповідача (у певній кількості, що відповідає якості і за погодженою ціною), виконати роботи з його монтажу та введення в експлуатацію на об`єкті за адресою: місто Вишневе, вулиця Остапа Вишні, будинок 1, а Компанія - прийняти й оплатити товар і виконані роботи на умовах цієї угоди.

Даний правочин підписаний уповноваженими представникам сторін та скріплений їх печатками.

Відповідно до пунктів 1.2., 1.3. договору асортимент товару, строки й умови його поставки, ціни, обумовлюються сторонами в специфікації, яка додається до договору і є його невід`ємною частиною. Загальна вартість договору складається із загальної вартості товару, поставка якого визначається відповідно до специфікації, виконання робіт з його монтажу та введення в експлуатацію.

Умови поставки товару визначаються сторонами в специфікації. Постачальник здійснює поставку товару протягом терміну, який передбачається в специфікації, після погодженої сторонами необхідної технічної документації, одержання попередньої оплати, передбаченої пунктом 3.2. договору, заявки покупця на відвантаження партії товару. Право власності на товар і ризик випадкового його ушкодження (псування) переходить від постачальника до покупця з моменту складання видаткової накладної, підписаної уповноваженими представниками сторін, або акту прийому-передачі товару. Поставка вважається завершеною з моменту передачі партії товару покупцеві у власність, що засвідчує видаткова накладна, підписана вповноваженими представниками сторін, або актом прийому-передачі й необхідних документів, визначених цим правочином (пункти 2.1.-2.4. договору).

За пунктами 3.1.-3.6. вказаної угоди ціна товару, що поставляється покупцю за відповідною специфікацією, є договірною та визначається у гривні на дату укладання такої специфікації. Покупець здійснює оплату за товар у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5-ти банківських днів з дати виписки рахунку за умовами, обумовленими в специфікації. Ціна та вартість товару визначається постачальником й узгоджується сторонами. Враховуючи те, що обладнання, яке постачається, містить значну кількість імпортованих комплектуючих та у повній мірі залежить від курсу валют, сторони домовилися про те, що у разі суттєвого зміни курсу євро (більше ніж 3%) на дату здійснення будь-якої частини оплати чи на дату відвантаження обладнання, ціна на останнє може бути скорегована відповідно до змін курсу євро підписання додаткових угод про зміну ціни та загальної вартості договору. Для визначення курсу сторони домовилися використовувати офіційний курс гривні щодо іноземних валют, встановлених комерційним банком постачальника. Сторони погодили, що коригуванню не підлягає оплачена частина обладнання.

Приймання товару по кількості здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення й товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15 червня 1965 року № П-6. Приймання товару по якості здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25 квітня 1966 року № П-7 (пункти 7.1., 7.2. договору).

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання й діє по 31 грудня 2024 року. При відсутності повідомлень про розірвання від обох сторін до 20 грудня поточного року, цей договір пролонгується на той же термін (до кінця наступного року) автоматично (пункт 9.1. вказаного правочину).

У специфікації (додаткова угода № 1) до договору сторони погодили вартість обладнання, умови його оплати та поставки, зокрема: загальна вартість комплекту бетонної трансформаторної підстанції блочно-модульного виконання, напругою 10/0,4 кВ з кабельними вводами та виводами обладнання - 2 500 000,00 грн з ПДВ. Оплата здійснюється у три етапи: аванс у розмірі 1 000 000,00 грн - на умовах передоплати протягом 5 -ти календарних днів з дати підписання договору та виставлення рахунку-фактури; проміжний платіж у розмірі 500 000,00 грн - протягом 3-х календарних днів з моменту письмового повідомлення від постачальника про готовність відвантаження обладнання покупцю; кінцевий розрахунок - 1 000 000,00 грн. Строк виробництва комплекту - 90 календарних днів з моменту отримання передоплати від покупця, з правом дострокової поставки. Постачальник своїми власними силами здійснює поставку комплекту обладнання за адресою: Київська область, місто Буча, вулиця Бориса Гмирі, 7, 7-А "Житлові будинки з вбудовано-прибудованими приміщеннями дошкільного закладу короткочасного утримання дітей на 30 місць та будівництвом підземного паркінгу на 170 паркомісць Романенко О.О.". Покупець повинен своїми силами та власними коштами підготувати котлован під фундаментну плиту та збудувати фундаментну плиту для встановлення обладнання згідно технічного завдання, яке визначене в додатку № 1 до цієї додаткової угоди. Замовлення та оплату послуг спеціальної техніка (розвантажувального крану) - виконує покупець, доставку обладнання на об`єкт - постачальник, за участю повноважних представників покупця.

На виконання умов вказаного правочину Товариство виставило Компанії 19 березня 2024 року рахунок на оплату від вказаної дати № 8 на загальну суму 2 500 000,00 грн (копія вказаного рахунку міститься в матеріалах справи), на підставі якого відповідач перерахував на рахунок позивача аванс на суму 1 000 000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями заключної виписки по рахунку Товариства в АТ КБ "ПриватБанк" за 20 березня 2024 року та платіжної інструкції від 20 березня 2024 року № 794 на вищевказану суму з призначенням платежу: "плата за трансформаторну пiдстанцiю зг. рах.№8 вiд 19,03,2024 в т. ч. ПДВ 20% 166666.67 грн.".

З матеріалів справи вбачається, що листом від 2 липня 2024 року вих. № 16/07/24 Товариство повідомило відповідача про готовність до відвантаження обумовленого товару та про необхідність на підставі пунктів 6.1. та 6.2. специфікації (додаткової угоди № 1 до договору) забезпечити належні умови для прийняття та розвантаження відповідного обладнання. Цим же листом позивач запропонував відповідачу підтвердити готовність прийняття обладнання на 9 липня 2024 року та необхідність оплатити передбачений додатковою угодою № 1 платіж у розмірі 500 000,00 грн протягом 3-х календарних днів з моменту цього повідомлення. Копія вказаного листа наявна в матеріалах даної справи. Однак, відповідач в установленому договором порядку відповіді на зазначений лист та підтвердження про готовність до прийняття обумовленого товару не надав. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

26 липня 2024 року відповідач перерахував на рахунок позивача 50 000,00 грн в якості плати за обумовлений договором товар. Дана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи копіями заключної виписки по рахунку Товариства в АТ КБ "ПриватБанк" за 26 липня 2024 року та платіжної інструкції від вказаної дати № 1513 на суму 50 000,00 грн з призначенням платежу: "Оплата за трансформаторну пiдстанцiю зг. рах.№8 вiд 19,03,2024 в т. ч. ПДВ 20% 8333.33 грн.".

Як зазначав позивач у своєму позові, після усного підтвердження відповідачем готовності до прийняття та розвантаження обумовленого обладнання відповідно до умов договору та додаткової угоди № 1 Товариство 2 вересня 2024 року поставило, а Компанія - без жодних заперечень і зауважень прийняла зазначений товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: видаткової накладної від 2 вересня 2024 року № 24, товарно-транспортної накладної від 2 вересня 2024 року № 0209. Ці документи підписані повноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками. Судом також встановлено, що вищенаведені документи не містять жодних заперечень Компанії щодо кількості, асортименту та якості переданого позивачем товару.

13.09.2024 відповідач перерахував на рахунок позивача 1 000 000,00 грн плати за поставлене останнім обладнання. Дана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи копіями заключної виписки по рахунку Товариства в АТ КБ "ПриватБанк" за 13.09.2024 року та платіжної інструкції від вказаної дати № 1715 на суму 1 000 000,00 грн з призначенням платежу: "Оплата за трансформаторну пiдстанцiю зг. рах.№8 вiд 19,03,2024 в т. ч. ПДВ 20% 166666.67 грн.".

У подальшому Товариство зверталося до відповідача з листами (претензіями): від 24.09.2024 року вих. № 29/09/24, від 02.10.2024 вих. № 34/10/24, від 20.11. 2024 вих. № 43/11/24, від 27.01.2025 вих. № 02/01/25 та від 13.03.2025 та вих. № 07/03/25 (копії вказаних листів наявні в матеріалах справи), - у яких позивач просив Компанію здійснити остаточний розрахунок за поставлений товар та погасити спірну заборгованість.

Також судом встановлено, що 13.08.2025 відповідач сплатив позивачу 100 000,00 грн основної заборгованості, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції від 13.08.2025 № 3942 та копією банківської виписки від вказаної дати.

Однак, відповідач, у порушення умов договору та додаткової угоди № 1, вартість обладнання на суму 100 000,00 грн (з урахування заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог від 17.09.2025) не оплатив. Докази протилежного на час вирішення даного спору судом у матеріалах справи відсутні й сторонами подані не були.

Статтями 610 та 611 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки. Згідно з положеннями статей 546 та 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидами якої є штраф та пеня.

Відповідно до частини другої статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За таких обставин судова колегія вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача зазначених сум підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у загальному розмірі 27 498,15 грн, що нарахована за період з 01.10.2024 по 31.03.2025 на суму боргу в розмірі 200 000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (далі - Закон) передбачено, що цей закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 8.2. договору, у випадку порушення покупцем строків оплати поставленого товару, визначених цим правочином та специфікацією, останній зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, від неоплаченої суми за кожний день прострочення до моменту фактичної оплати.

За таких обставин судова колегія вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача вказаної суми підлягає задоволенню.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 по справі № 910/10006/25 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Інженерно монтажна компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 по справі № 910/10006/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 по справі № 910/10006/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «БК «Інженерно монтажна компанія».

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов