УХВАЛА

25 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 906/846/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "АРКОН"

на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2026 про відмову у відкритті апеляційного провадження (у складі колегії суддів: Філіпова Т.Л. (головуючий), Маціщук А.В., Бучинська Г.Б.)

за позовом Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах Малинської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "АРКОН"

про стягнення 2 485 022 грн. 97 коп.,

ВСТАНОВИВ:

06.02.2026 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "АРКОН" на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2026 про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі № 906/846/18, подана 06.02.2026 безпосередньо до суду касаційної інстанції засобами поштового зв`язку.

У касаційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "АРКОН" зазначено про те, що оскаржуване судове рішення у цій справі прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права, оскільки суд попередньої інстанції дійшов передчасного висновку про визнання причин пропуску строку неповажними та відмову у відкритті апеляційного провадження. Заявник вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлено, оскільки про наявність рішення суду першої інстанції та його повного тексту скаржнику стало відомо лише 18 серпня 2025 року, що унеможливило вчинення процесуальних дій у визначений законом строк.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з наступного.

У цій справі керівник Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Малинської міської ради (надалі - Рада, Позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "АРКОН" (надалі - ТОВ "Виробниче об`єднання "АРКОН", Відповідач, Скаржник) 2 485 022,97 грн збитків, які спричинені Раді внаслідок неодержання нею доходів за час тимчасового використання земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 05.12.2018 позов задоволено, стягнуто з ТОВ "Виробниче об`єднання "АРКОН" на користь Ради 2 485 022,97 грн збитків та стягнуто з ТОВ "Виробниче об`єднання "АРКОН" на користь прокуратури Житомирської області 37 275,34 грн витрат по оплаті судового збору.

16.01.2019 господарським судом Житомирської області було видано наказ на примусове виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 05.12.2018 у справі №906/846/18.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ "Виробниче об`єднання "АРКОН" 08.09.2025 звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою. Разом із матеріалами апеляційної скарги Відповідач подав клопотання про поновлення процесуального строку.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "Виробниче об`єднання "АРКОН" про поновлення строку на апеляційне оскарження та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Виробниче об`єднання "АРКОН" на рішення Господарського суду Житомирської області від 05.12.2018 у справі № 906/846/18.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.12.2025, ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 скасовано, а справу № 906/846/18 направлено до Північно-західного апеляційного господарського суду для продовження розгляду на стадію вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження. Вказану постанову мотивовано тим, що за наведених обставин, з огляду на статус Відповідача як особи, яка не була повідомлена про розгляд справи під час ухвалення оскаржуваного рішення місцевим господарським судом, а також з урахуванням того, що суд апеляційної інстанції розглянув та оцінив клопотання про визнання поважними причин пропуску строку на апеляційне оскарження й визнав його необґрунтованим, належними (необхідними) діями у розумінні господарського процесуального законодавства є залишення апеляційної скарги без руху з наданням такій особі права звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку із зазначенням інших підстав для його поновлення відповідно до частини третьої статті 260 Господарського процесуального кодексу України. Лише у разі якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, у суду апеляційної інстанції наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому Верховний Суд зазначив, що оцінка заяви про поновлення строку із зазначенням інших підстав для його поновлення, поданої відповідно до частини третьої статті 260 Господарського процесуального кодексу України, має бути здійснена також у контексті заперечень Ради, зокрема з урахуванням обставин відкриття виконавчих проваджень ВП № НОМЕР_1 та ВП № НОМЕР_2, у межах яких державним виконавцем, зокрема 28.06.2022, було винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника, а також постанов начальника Малинського відділу державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 10.02.2023 та 13.02.2023, відповідно до яких, за вказаними виконавчими провадженнями борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачені в повному обсязі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.01.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "АРКОН" на рішення господарського суду Житомирської області від 05.12.2018 у справі №906/846/18 - залишено без руху. Запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "АРКОН" подати обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Житомирської області від 05.12.2018 у справі № 906/846/18.

14.01.2026 до апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "АРКОН" надійшло клопотання про поновлення процесуального строку.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2026, яка наразі є предметом оскарження, було визнано причини пропуску строку на апеляційне провадження неповажними та відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "АРКОН" на рішення Господарського суду Житомирської області від 05.12.2018 у справі №906/846/18.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, як і у касаційній скарзі заявник зазначає, що судові повістки поверталися до господарського суду з поміткою "за закінченням встановленого строку зберігання", що свідчить, на думку скаржника, про його неналежне повідомлення як сторони у справі і є самостійною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вже висловлювався з цього приводу у своїй постанові від 16.12.2025 по цій справі:

"4.25. Поряд з цим варто зазначити, що системний аналіз процесуальних норм свідчить про те, що подання апеляційної скарги особою, неповідомленою про розгляд справи або незалученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, захищає її саме від передбаченої частиною другою статті 261 Господарського процесуального кодексу України безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження (якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення), тобто, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, проте, не звільняє вказану особу від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого іншими вищенаведеними нормами Господарського процесуального кодексу України (аналогічний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.05.2022 у справі № 904/1875/19, від 21.07.2022 у cправі № 904/158/20, від 20.04.2023 у cправі № 9/41)."

Тобто, як вже вказував раніше Верховний Суд, ТОВ "Виробниче об`єднання "АРКОН", звертаючись до суду апеляційної інстанції після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення як особа, яка не була повідомлена про розгляд справи, не звільняється від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого іншими наведеними нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема обґрунтувати та надати докази на підтвердження моменту, з якого така особа фактично дізналася про існування відповідного судового провадження та ухвалене в ньому судове рішення.

Окрім цього, з метою обґрунтування поважності причин пропуску у відповідному клопотанні та касаційній скарзі, скаржник вказує, що він не міг дізнатися про наявне рішення суду щодо нього, адже з 2018 року він не здійснює господарської діяльності, з 12.03.2020 на усій території України був оголошений карантин, а з 24.02.2022 в Україні оголошено воєнний стан.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд обґрунтовано відхилив посилання скаржника на вказані обставини. Верховний Суд неодноразово висловлювався щодо того, що саме по собі посилання на оголошення загальнодержавного карантину та воєнного стану не можуть бути самостійними обставинами поважності пропущених процесуальних строків. Здійснення ж чи нездійснення господарської діяльності товариством залежить виключно від нього самого, а тому не може свідчити про об`єктивну неможливість скаржника у розумний строк дізнатися про існування судового рішення щодо нього та його оскаржити.

При оцінці поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд також підставно взяв до уваги наявність закінчених виконавчих проваджень (№58236589 та №58712724) щодо скаржника на підставі наказу на примусове виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 05 грудня 2018 року у справі №906/846/18, оскільки вказані обставини свідчать про те, що скаржник протягом більше ніж шести років не перевіряв наявність не лише судових рішень щодо нього, а й наявністю виконавчих проваджень та долею свого майна, на яке зверталося стягнення з метою виконання рішення суду.

Також судом апеляційної інстанції було надано оцінку посиланню скаржника на недобросовісну поведінку адвоката Войтовича М.С., який знав, але, начебто, не повідомляв клієнта про хід судового розгляду та перебіг виконавчого провадження. Зокрема, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок, що відносини адвокат-клієнт регулюються чинним законодавством України, Правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, а суд втручається лише в разі порушення цих норм, зокрема через дисциплінарні провадження за скаргами клієнтів, де адвокат несе відповідальність за порушення конфіденційності, несумлінність або незабезпечення інтересів клієнта. Суд не регулює щоденні відносини, але гарантує дотримання етичних стандартів та законності в адвокатській діяльності, розглядаючи спори щодо невиконання зобов`язань або порушень прав клієнта. Таким чином, суд не втручається в саму суть відносин, а забезпечує їхню законність та етичність на вимогу сторін або у разі явних порушень.

Відповідно до частини першої статті 61 Господарського процесуального кодексу України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Водночас Господарський процесуальний кодекс України гарантує сторонам право брати участь у справі не лише особисто, а й через представника. У такому разі представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки, в тому числі право одержувати копії судових рішень, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Таким чином, в оскаржуваній ухвалі зроблено обґрунтований висновок, що посилання скаржника на недобросовісне виконання адвокатом своїх обов`язків представника у даній справі не є підставою для поновлення пропущеного процесуального строку, оскільки вибір представника, контроль за його діями під час представництва інтересів здійснюється виключно клієнтом, а також у зв`язку із ненаданням достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження цієї обставини.

Отже, оцінюючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали про визнання неповажними причин пропуску строку на апеляційне оскарження та відмову у відкритті апеляційного провадження, колегія суддів враховує, що, як підтверджує сам скаржник у своїй касаційній скарзі, представник скаржника безумовно був обізнаний про існування судового провадження ще з 2023 року, оскільки саме тоді ознайомлювався із матеріалами виконавчих проваджень ВП № НОМЕР_1 та ВП № НОМЕР_2.

Відповідно до частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, частиною першою статті 119 Господарського процесуального кодексу України не передбачено обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником та чи підлягає він поновленню.

З огляду на зміст частин другої, третьої статті 256 Господарського процесуального кодексу України клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску цього строку. При цьому поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, зважаючи на конкретні обставини пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 04.11.2024 у справі № 910/2552/23, від 10.04.2018 у справі № 918/115/16, від 19.06.2018 у справі № 912/2325/17, від 18.01.2019 у справі № 921/396/17-г.

Окрім цього, у пункті 41 рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" ЄСПЛ вказав, що "… у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata…".

Отже, підстави пропуску строку на апеляційне оскарження рішень суду можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише в разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи й унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, звернення з апеляційною скаргою та підтверджені належними доказами.

Водночас, у разі якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому пунктом 4 частини першої статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з позицією суду апеляційної інстанції про те, що пропуск строку не зумовлений об`єктивною неможливістю дізнатися про наявність судового спору та ухвалене рішення суду. Вказане, на переконання Суду, з урахуванням обставин ознайомлення з матеріалами справи, свідчить, що поведінка скаржника та його зволікання із поданням апеляційної скарги залежали виключно від його власного волевиявлення, тобто мали суб`єктивний характер. При цьому заявником не надано належних доказів існування обставин, які об`єктивно перешкоджали подати апеляційну скаргу у строк, визначений Господарським процесуальним кодексом України.

У такий спосіб зазначені доводи скаржника не спростовують обґрунтованості процесуальних дій суду апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм процесуального права, а тому колегія суддів вважає очевидним правильність застосування судом норм процесуального права, внаслідок якого причини пропуску строку на апеляційне оскарження були визнані неповажними та було відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви (див. mutatis mutandis рішення у справах "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France) від 23.10.1996; № 21920/93, "Бруалья Гомез де ла Торре проти Іспанії" (Brualla Gomes de la Torre v. Spain) від 19.12.1997, № 26737/95).

Згідно з частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені в частині другій статті 293 Господарського процесуального кодексу України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою ЄСПЛ, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "АРКОН" на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2026 про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі № 906/846/18 і наявність правових підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки в оскаржуваному судовому рішенні правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 288, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "АРКОН" на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2026 про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі № 906/846/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко