РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.01.2026Справа № 910/12485/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будіндустрія-сервіс ЛТД»

до товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «БМТ»

про зобов`язання вчинити дії,

Представники:

від позивача Бузівська Н.М.

від відповідача не прибули

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Будіндустрія-сервіс ЛТД» з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ТД «БМТ» про стягнення 7847837,66 грн.

Суд своєю ухвалою від 14.10.2025 відкрив провадження у справі № 910/12485/25, постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем обов`язку за договором № 969 відповідального зберігання, який укладено між товариством з обмеженою відповідальністю «Будіндустрія-сервіс ЛТД» та товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «БМТ» (далі - Договір). Позивач стверджує, що в межах Договору він передав відповідачу на відповідальне зберігання щебінь на загальну суму 7847837,66 грн (фракції 5-20 у кількості 11119,19 т, фракції 5-10 у кількості 296,29 т, фракції 40-70 у кількості 1383,45 т). Відповідач на вимогу позивача щебінь не повернув, а тому, як вважає позивач, майно є втраченим, що є підставою для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування збитків, які визначаються вартістю майна (щебня).

До закінчення підготовчого провадження позивач двічі (13.11.2025 та 05.12.2025) змінював предмет позову шляхом подачі заяв про «уточненння позовних вимог», які за своєю правовою природою є заявами про зміну предмету позову. Остаточна редакція позовних вимог сформована позивачем у заяві від 05.12.2025, відповідно до якої позивач просить:

зобов`язати ТОВ «ТД «БМТ» повернути ТОВ «Будіндустрія-сервіс лтд» майно на загальну суму 7847837,66 грн, яке було передане ТОВ «ТД «БМТ» за договором на відповідальне зберігання № 969 від 09.05.2023 на підставі акту № 1 від 09.05.2023 на приймання ТМЦ на відповідальне зберігання до договору№ 969 від 09.05.2023 на суму 4001550,00 грн (щебінь фракції 5-20 у кількості 6475 т вартістю 618,00 грн (ціна з ПДВ)) та акту № 2 від 10.05.2023 на приймання ТМЦ на відповідальне зберігання до договору № 969 від 09.05.2023 на суму 3846287,66 грн (щебінь фракції 5-10 у кількості 296,29 т вартістю 627,00 грн (ціна з ПДВ) на суму 185951,60 грн, щебінь фракції 5-20 у кількості 4644,19 т вартістю 618,00 грн. ( ціна з ПДВ) на суму 2870109,42 грн, щебінь фракції 40-70 у кількості 1383,45 т вартістю 571,20 грн (ціна з ПДВ) на суму 790226,64 грн).

Суд прийняв цю заяву, з огляду на що суд розглядає позов виходячи з викладених у заяві від 05.12.2025 вимог.

Відповідач відхилив позов. Відповідач вважає, що умовами Договору не передбачено заміну переданого майна на аналогічне майно. Позивач не надав доказів як відмови зберігача від повернення прийнятого на зберігання майна так і доказів втрати такого майна.

Крім того позивач не виконував обов`язок по оплаті вартості зберігання, що стало підставою для застосування відповідачем притримання майна. Починаючи з січня 2024 року позивач заборгував 12600,00 грн. Відповідач своїм листом № 1 від 08.10.2025 повідомив позивачеві про притримання майна.

Позивач, не заперечуючи обставини платного надання послуг ТОВ «ТД «БМТ» зберігання майна (щебня) за Договором, вважає, що строк їх оплати Договором не встановлений і відповідач не вчинив дій для його визначення. Внаслідок зміни відповідачем платіжних реквізитів намагання позивача здійснити оплату були не результативними, а тому має місце недобросовісна поведінка відповідача, що унеможливлює застосування ним притримання.

05 грудня 2025 року позивач подав клопотання про зобов`язання відповідача надати:

1. Бухгалтерську довідку про відображення в бухгалтерському обліку підприємства відповідача (станом на дату надання інформацію) майна на загальну суму 7847837,66 грн, яке було передане відповідачу за Договором на підставі акту № 1 від 09.05.2023 на приймання ТМЦ на відповідальне зберігання до Договору на суму 4001550,00 грн та акту № 2 від 10.05.2023 на приймання ТМЦ на відповідальне зберігання до Договору на суму 3846287,66 грн;

2. Довідку про фактичну наявність на складі майна на загальну суму 7847837,66 грн та його фактичне місце зберігання, яке було передане відповідачу за Договором на підставі акту № 1 від 09.05.2023 на приймання ТМЦ на відповідальне зберігання до Договору на суму 4001550,00 грн та акту № 2 від 10.05.2023 на приймання ТМЦ на відповідальне зберігання до Договору на суму 3846287,66 грн.

Суд відмовив у задоволенні клопотання, про що 08.12.2025 постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Вирішуючи клопотання суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 ГПК України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять інформацію про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 91 ГПК України).

Отже, у розумінні закону, доказ, стосовно якого подано клопотання про його витребування, повинен існувати як предмет матеріального світу.

Клопотання позивача є необґрунтованим з підстав відсутності даних про те, що ці докази має відповідна особа. Також позивач не вказав, яких заходів він вжив для отримання цих доказів самостійно.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

09 травня 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «БМТ» (зберігач) та товариство з обмеженою відповідальністю «Будіндустрія-сервіс ЛТД» (поклажодавець) уклали договір № 969 відповідального зберігання (далі - Договір), відповідно до умов якого поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання щебінь фракції 40-70, щебінь фракції 5-10 та щебінь фракції 5-20 (далі - майно).

Передача зберігачу майна на зберігання, так само як і повернення майна поклажодавцю здійснюється сторонами з обов`язковим підписанням відповідного акту приймання-передачі (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 1.3 Договору сума за зберігання за цим договором становить 600,00 грн з ПДВ на місяць.

Відповідно до 2 розділу Договору зберігач зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності майна протягом строку зберігання; повернути майно поклажодавця за першою вимогою останнього.

Зберігач не зобов`язаний повертати поклажодавцю те саме майно, яке було передано йому на зберігання, а має право повернути майно такого самого роду у відповідній кількості та такої самої якості (п. 2.1.3 Договору).

Згідно з п. 3.2 Договору поклажодавець має право в будь-який час вимагати у зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини).

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність майна з моменту передання майна на зберігання і до моменту його повернення поклажодавцю. У випадку втрати (нестачі) або пошкодження майна, яке передане на зберігання, або його частини, зберігач повинен за свій рахунок повернути поклажодавцю рівну кількість аналогічного майна в належному стані.

На виконання умов Договору позивач передав на відповідальне зберігання, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання:

- щебінь фракції 5-20 у кількості 6475 т вартістю 618,00 грн (ціна з ПДВ) на загальну суму 4001550,00 грн, про що був складений акт № 1 від 09.05.2023 на приймання ТМЦ на відповідальне зберігання до Договору (далі - Акт № 1);

- щебінь фракції 5-10 у кількості 296,29 т вартістю 627,00 грн (ціна з ПДВ) на суму 185951,60 грн, щебінь фракції 5-20 у кількості 4644,19 т вартістю 618,00 грн (ціна з ПДВ) на суму 2870109,42 грн, щебінь фракції 40-70 у кількості 1383,45 т вартістю 571,20 грн (ціна з ПДВ) на суму 790226,64 грн, на загальну суму 3846287,66 грн, про що був складений акт № 2 від 10.05.2023 на приймання ТМЦ на відповідальне зберігання до Договору (далі - Акт № 2).

Ці обставини визнаються сторонами.

24.09.2025 позивач звернувся до відповідача з вимогою № 55 від 22.09.2025 з проханням розглянути цю вимогу у 7-денний термін від дня пред`явлення вимоги та повернути позивачеві майно на загальну суму 7847837,66 грн, яке було передано відповідачу за Актом № 1 (4001550,00 грн) та за Актом № 2 (3846287,66 грн).

Відповідач вимогу не задовольнив.

Станом на дату звернення з позовом до суду (06.10.2025) відповідач не повернув позивачеві майно на суму 7847837,66 грн.

Натомість відповідач 16.10.2025 надіслав на адресу позивача повідомлення № 01 від 08.10.2025 про застосування притримання у зв`язку з наявністю у позивача перед відповідачем 12600,00 грн боргу за зберігання майна.

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, що передається їй другою стороною (поклажедавцем), і повернути її відповідно до умов схоронності (ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України).

Умови визначення періоду часу, протягом якого зберігач зобов`язаний виконувати обов`язок зі зберігання прийнятої від поклажедавця річ, встановлені ст. 938 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України. За ч. 1 цієї норми сторонам надається право за взаємною згодою визначати строк зберігання будь-якої тривалості.

Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (ч. 2 ст. 938 ЦК України).

Наслідком пред`явлення вимоги про повернення речі є виникненням у зберігача обов`язку з її повернення, навіть, якщо строк зберігання не закінчився (ст. 953 ЦК України). Якщо річ наділена родовими ознаками, зберігач повинен повернути відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості (ч. 1 ст. 949 ЦК України).

Договір зберігання, за загальним правилом, є оплатним договором, якщо в ньому не встановлено інше. Такий висновок суду ґрунтується на презумпції оплатності всіх цивільно-правових договорів (ст. 626 ЦК України), а також на вказівці законодавця про оплатність договорів про надання послуг (ст. 901 ЦК України), якщо в них не передбачено інше.

За умовами Договору, як зазначено вище, плата встановлена у розмірі 600,00 грн з ПДВ на місяць.

Водночас, оскільки Договір не врегульовує строк виконання поклажодавцем обов`язку щодо внесення плати за зберігання, при визначенні строку її внесення слід керуватись правилами, врегульованими ч. 2 ст. 530 ЦК України - семиденний строк від дня пред`явлення відповідної вимоги зберігачем.

Доведення надсилання вимоги та настання прострочення позивача з оплати зберігання є обов`язком відповідача (ст. 73 Господарського процесуального кодексу України). Останній не надав доказів існування станом на час звернення позивача з вимогою № 55 від 22.09.2025 вимоги про сплату послуги зберігання, яка б була прострочена.

Крім того надані позивачем докази свідчать про зміну відповідачем платіжних реквізитів, і невчинення останнім дій щодо надання позивачу актуальних таких реквізитів. Це дає підстави вважати саме товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «БМТ» таким, що прострочило (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно із ст. 594 Цивільного кодексу України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання.

Метою здійснення правочину притримання є вимога кредитора до боржника про притримання майна до виконання ним своїх зобов`язань за договором (у даному випадку сплати суми за зберігання (яка є простроченою на момент направлення повідомлення кредитором боржнику), після сплати якої кредитор повинен припинити притримання майна та повернути боржнику майно, яким володіє кредитор.

Отже, оскільки позивач не є таким, що прострочив обов`язок щодо оплати послуг за зберігання, притримання майна зі сторони відповідача є неправомірним.

Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд покладає на відповідача судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю «Будіндустрія-сервіс ЛТД» до товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «БМТ».

Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «БМТ» повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Будіндустрія-сервіс ЛТД» майно на загальну суму 7847837,66 грн, яке було передане товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «БМТ» за договором на відповідальне зберігання № 969 від 09.05.2023 на підставі акту № 1 від 09.05.2023 на приймання ТМЦ на відповідальне зберігання до договору № 969 від 09.05.2023 на суму 4001550,00 грн (щебінь фракції 5-20 у кількості 6475 т вартістю 618,00 грн (ціна з ПДВ)) та акту № 2 від 10.05.2023 на приймання ТМЦ на відповідальне зберігання до договору № 969 від 09.05.2023 на суму 3846287,66 грн (щебінь фракції 5-10 у кількості 296,29 т вартістю 627,00 грн (ціна з ПДВ) на суму 185951,60 грн, щебінь фракції 5-20 у кількості 4644,19 т вартістю 618,00 грн (ціна з ПДВ) на суму 2870109,42 грн, щебінь фракції 40-70 у кількості 1383,45 т вартістю 571,20 грн (ціна з ПДВ) на суму 790226,64 грн).

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «БМТ» (вул. Олександра Довженка, 18, м. Київ, 03057, код 36946444) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Будіндустрія-сервіс ЛТД» (пр. Слобожанський, 40-А, м. Дніпро, 49083, код 32658487) 94174,05 грн судового збору.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складений 10.03.2026.

Суддя С. А. Ковтун