ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.03.2026м. ДніпроСправа № 904/3692/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Фінвест Груп" (49060, м.Дніпро, вул. Подолинського Сергія, 31Г, оф.103, ідентифікаційний номер юридичної особи 42323667)

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (49083, м.Дніпро, вул.Чикаленка Євгена, буд.2, офіс 28, ідентифікаційний номер юридичної особи 25585987)

про визнання банкрутом

Суддя Суховаров А.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №904/3692/24 про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" у процедурі ліквідації; повноваження ліквідатора банкрута Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (49083, м.Дніпро, вул.Чикаленка Євгена, буд.2, офіс 28, ідентифікаційний номер юридичної особи 25585987) виконує арбітражний керуючий Ковеза Андрій Іванович (свідоцтво №129 від 30.01.2013).

12.01.2026 від ОСОБА_1 надійшла скарга на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" арбітражного керуючого Ковези А.І. щодо прийнятого рішення про скасування аукціону BRD001-UA-364, за змістом якої заявник просить суд:

- визнати неправомірними дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (, адреса: 49083, м. Дніпро, вул. Чикаленка Євгена, буд.2, офіс 28) арбітражного керуючого Ковези Андрія Івановича щодо прийнятого ним рішення 08.01.2025 про скасування аукціону BRD001-UA-364;

- скасувати рішення ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (, адреса: 49083, м. Дніпро, вул. Чикаленка Євгена, буд.2, офіс 28) арбітражного керуючого Ковези Андрія Івановича щодо прийнятого ним рішення 08.01.2025 про скасування аукціону BRD001-UA-364.

Ухвалою суду від 02.02.2026 по справі №904/3692/24 вищевказану скаргу ОСОБА_1 на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" арбітражного керуючого Ковези А.І. щодо прийнятого рішення про скасування аукціону BRD001-UA-364 задоволено частково; скасовано рішення ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (, адреса: 49083, м. Дніпро, вул. Чикаленка Євгена, буд.2, офіс 28) арбітражного керуючого Ковези Андрія Івановича від 08.01.2025 про скасування аукціону BRD001-UA-364; в решті вимог скарги відмовлено.

16.02.2026 від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, за змістом якої заявник просить суд:

- ухвалити додаткове судове рішення у справі №904/3692/24;

- стягнути з арбітражного керуючого Ковези Андрія Івановича на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн.

Дослідивши подану заяву, господарський суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За приписами ч.2 ст.2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Питання розподілу між сторонами судових витрат суд вирішує під час ухвалення рішення і зазначає про це в резолютивній частині (п. 5 ч. 1 ст. 237, п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України).

Водночас ч. 1 ст. 221 ГПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Вказана норма кореспондується з ч. 8 ст. 129 ГПК України, якою визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 244 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, господарський суд повинен враховувати, що:

- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (постанови Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 904/1377/22 та від 19.07.2021 у справі №910/16803/19);

- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 904/1377/22; від 27.01.2022 у справі №921/221/21 та від 31.05.2022 у справі №917/304/21);

- заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15- ц);

- потрібно розрізняти наслідки несвоєчасного подання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру. Так, неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Водночас неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанови Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 904/1377/22, від 29.06.2022 у справі №161/5317/18, від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22).

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд зазнає, що від ОСОБА_1 не надходила заява про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом скарги на дії ліквідатора.

Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу.

За змістом ч. 5 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в прийнятті додаткового рішення постановляється ухвала, яка підлягає оскарженню.

У зв`язку зі стабілізаційними відключеннями електроенергії в Господарському суді Дніпропетровської області, ухвалу складено 09.03.2026.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 221, 233, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення (вх.№7556/26 від 17.02.2026).

Ухвала набирає законної сили 09.03.2026 та може бути оскаржена до в порядку та строки, визначені ст.ст.256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.В. Суховаров