УХВАЛА

12 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 916/4912/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Губенко Н. М., Кролевець О. А.,

за участю секретаря судового засідання Сініцина В.А.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО»

про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Верховного Суду від 23.06.2025

у справі за позовом Селянського (фермерського) господарства «ВІКТОРІЯ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Спільне підприємство «ВІТМАРК-УКРАЇНА» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 38 775 051,78 грн,

за участю представників:

від позивача: Воробйов А.В.,

від відповідача: Дзяткевич А.В.,

від третьої особи: не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року Селянське (фермерське) господарство «ВІКТОРІЯ» (далі - СФГ «ВІКТОРІЯ») звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» (далі - ТОВ «ВІТМАРК АГРО») про стягнення збитків в сумі 38 775 051,78 грн, заподіяних позивачу внаслідок відмови у прийнятті томатів за договором поставки від 07.11.2023 № 18/03/24-01.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.11.2024, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 та постановою Верховного Суду від 19.02.2025, було задоволено заяву СФГ «ВІКТОРІЯ» про забезпечення позову та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти ТОВ «ВІТМАРК АГРО» у межах ціни позову у розмірі 38 775 051,78 грн.

Господарський суд Одеської області рішенням від 05.02.2025 позов задовольнив. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТМАРК АГРО" на користь Селянського (фермерського) господарства "ВІКТОРІЯ" компенсацію заподіяних збитків в сумі 38 775 051,78 грн та 581 625,78 грн судового збору.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 апеляційну скаргу СФГ «ВІКТОРІЯ» залишено без задоволення; апеляційну скаргу ТОВ «ВІТМАРК АГРО» задоволено; рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 у справі № 916/4912/24 скасовано; у задоволенні позову відмовлено; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.11.2024 у справі № 916/4912/24.

09.06.2025 СФГ «ВІКТОРІЯ» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 у справі № 916/4912/24.

17.06.2025 до Верховного Суду надійшла заява СФГ «ВІКТОРІЯ» про забезпечення позову, сформована в системі Електронний суд 16.06.2025, в якій позивач просив накласти арешт на майно та грошові кошти ТОВ «ВІТМАРК АГРО» в межах ціни позову в розмірі 38 775 051,78 грн.

Верховний Суд ухвалою від 23.06.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «ВІКТОРІЯ» на постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 у справі № 916/4912/24 та призначив справу до розгляду.

Іншою ухвалою від 23.06.2025 Верховний Суд задовольнив заяву Селянського (фермерського) господарства «ВІКТОРІЯ» про забезпечення позову. Вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» в межах суми, що не перевищує ціни позову в розмірі 38 775 051,78 грн.

Постановою від 24.07.2025 Верховний Суд касаційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «ВІКТОРІЯ» задовольнив частково. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 у справі № 916/4912/24 скасував. Справу № 916/4912/24 направив на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду.

21.12.2025 ТОВ «ВІТМАРК АГРО» через систему Електронний суд подало до Верховного Суду клопотання про часткове скасування заходів забезпечення позову у справі №916/4912/24, у якому просило скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Верховного Суду від 23.06.2025 у справі №916/4912/24, в частині накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» в межах ціни позову в розмірі 38 775 051,78 грн до моменту набрання судовим рішення законної сили.

Зазначило, що станом на сьогодні заходи забезпечення позову створюють суттєві перешкоди у здійснені відповідачем підприємницької діяльності, а відповідні обмеження у вигляді накладення арешту на рахунки все більше призводять до настання для відповідача незворотних наслідків у вигляді зупинення господарської діяльності та завдають фактичних збитків підприємству.

Обмеження вжиті судом у цьому спорі вже призвели до негативних для відповідача наслідків, що з високою вірогідністю дає підстави стверджувати, що такі обмеження можуть призвести до настання для відповідача незворотних наслідків та штрафних санкцій від податкових органів. На підтвердження своїх доводів відповідач надав витяг з акту перевірки від 19.08.2025 № 44474/15-32-07-09а,44891086, складеного ДПС України Головного управління ДПС в Одеській області, за результатами проведеної перевірки діяльності підприємства відповідача за період з 03.10.2022 по 31.05.2025, яким встановлено порушення п. 198.1, п. 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 № 2755-VI (зі змінами), завищення податкового кредиту на 5 930 839 грн.

Встановлені порушення, за доводами відповідача, обумовлені накладенням судом арешту на його рахунки, що призвело до фактичного блокування можливості здійснювати розрахунки власними коштами, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості виконувати грошові зобов`язання перед контрагентами у звичайному господарському порядку.

З метою збереження підприємства, недопущення його банкрутства та повної зупинки господарської діяльності, відповідач був вимушений залучити іншу особу для здійснення розрахунків за укладеними договорами.

Аналіз нових обставин, що виникли саме внаслідок накладення арешту на рахунки відповідача, свідчить про те, що за збереження таких обмежень відповідач і надалі буде поставлений у ситуацію, за якої для збереження підприємства та можливості ведення господарської діяльності він фактично буде вимушений вдаватися до дій, які податковим органом кваліфікуються як порушення законодавства, що, у свою чергу, призводитиме до подальшої втрати права на формування податкового кредиту.

Вжиті судом заходи забезпечення позову не сприятимуть виконанню рішення суду у цій справі, навпаки, це унеможливить його виконання, оскільки інші кредитори висунуть свої вимоги до відповідача в межах процедури банкрутства, що значно знизить шанси позивача на задоволення його вимог. Водночас зупинка роботи підприємства через арештовані рахунки - це збитки відповідача, які не є метою забезпечення позову. Метою забезпечення позову є забезпечення виконання судового рішення у майбутньому, але не надмірне покарання відповідача за порушення.

Позивач подав заперечення щодо скасування заходів забезпечення позову, просив у задоволенні заяви відповідача відмовити.

Зазначив, що подане відповідачем клопотання:

- не містить належних та документально підтверджених обґрунтувань того, що потреба у забезпеченні позову відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення;

- спрямоване на переоцінку ухвали Верховного Суду від 23.06.2025 про вжиття заходів до забезпечення позову та є намаганням добитися інших висновків з тих самих питань, які б задовольняли відповідача, що є недопустимим;

- містить докази наявності в розпорядженні ТОВ «ВІТМАРК АГРО» грошових коштів в значно більшій сумі, аніж ціна позову та розмір вжитого судом забезпечення, що повністю спростовує надумані та декларативні доводи про начебто перешкоджання господарській діяльності та перебування відповідача на межі банкрутства;

- доводи відповідача зводяться до незгоди із самим фактом вжиття заходів до забезпечення позову у спосіб, визначений Верховним Судом, а не із зміною обставин, які впливають на можливість заміни чи скасування таких заходів.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення. Такий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 15.08.2019 у справі № 15/155-б, від 28.05.2025 у справі № 916/4912/24 та від 06.08.2025 у справі № 910/15790/23.

Під час розгляду клопотання / заяви про скасування заходів забезпечення позову суд не оцінює законність та правомірність вжиття таких заходів забезпечення позову, а лише з`ясовує, чи потреба у забезпеченні позову відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.08.2025 у справі № 904/4325/24, від 08.08.2025 у справі № 910/15790/23.

11.03.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» через систему «Електронний суд» були подані доповнення до клопотання про скасування заходів забезпечення позову, відповідно до яких відповідач просив: «Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Верховного Суду від 23.06.2025 у справі №916/4912/24 шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» в межах суми, що не перевищує ціни позову в розмірі 38 775 051,78 грн до моменту набрання судовим рішення законної сили».

Розглянувши заяву ТОВ «ВІТМАРК АГРО», з урахуванням заяви від 11.03.2026 про скасування заходів забезпечення позову, Верховний Суд вважає, що підстав для задоволення заяви відповідача немає, однак наявні підстави для скасування раніше постановленої судом касаційної інстанції ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на таке.

У Рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 № 5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Інститут забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі (подібний висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 910/20007/20).

Метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову оцінюється обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

У постанові Верховного Суду від 24.05.2021 у справі № 910/3158/20 міститься висновок щодо застосування пункту 1 частини першої статті 137 ГПК України, відповідно до якого під час розгляду заяви про накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, а тому може застосовуватися в справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Питання задоволення заяви про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру заявлених позовних вимог та обставин справи, а заявлений захід забезпечення позову має перебувати у зв`язку з предметом позовної вимоги.

У цій справі № 916/4912/24 Селянське (фермерське) господарство «ВІКТОРІЯ» звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» про стягнення збитків в сумі 38 775 051,78 грн, заподіяних позивачу внаслідок відмови у прийнятті томатів за договором поставки від 07.11.2023 № 18/03/24-01.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.11.2024, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 та постановою Верховного Суду від 19.02.2025, було задоволено заяву СФГ «ВІКТОРІЯ» про забезпечення позову та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти ТОВ «ВІТМАРК АГРО» у межах ціни позову у розмірі 38 775 051,78 грн.

Господарський суд Одеської області рішенням від 05.02.2025 позов задовольнив. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТМАРК АГРО" на користь Селянського (фермерського) господарства "ВІКТОРІЯ" компенсацію заподіяних збитків в сумі 38 775 051,78 грн та 581 625,78 грн судового збору.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 апеляційну скаргу СФГ «ВІКТОРІЯ» залишено без задоволення; апеляційну скаргу ТОВ «ВІТМАРК АГРО» задоволено; рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 у справі № 916/4912/24 скасовано; у задоволенні позову відмовлено; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.11.2024 у справі № 916/4912/24.

09.06.2025 СФГ «ВІКТОРІЯ» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 у справі № 916/4912/24, а також подало заяву СФГ «ВІКТОРІЯ» про забезпечення позову, в якій позивач просив накласти арешт на майно та грошові кошти ТОВ «ВІТМАРК АГРО» в межах ціни позову в розмірі 38 775 051,78 грн.

Верховний Суд, дійшов висновку про існування обґрунтованих сумнівів щодо можливості виконання рішення суду у майбутньому у разі задоволення позову та наявності підстав для забезпечення позову. Ухвалою від 23.06.2025 у справі № 916/4912/24 вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» в межах суми, що не перевищує ціни позову в розмірі 38 775 051,78 грн.

Постановляючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову на стадії касаційного перегляду судових рішень, колегія суддів врахувала висновки Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені в ухвалі від 22.12.2023 у справі № 904/2465/21, відповідно до яких Верховний Суд, який є судом касаційної інстанції, не позбавлений права на стадії касаційного перегляду справи забезпечити позов у випадку доведення заявником і встановлення ним (судом) існування обставин для їх вжиття.

Невжиття Верховним Судом на стадії касаційного розгляду справи заявлених заходів забезпечення позову, за наявності на те достатніх підстав, свідчитиме про порушення прав особи на судовий захист, гарантованих їй Основним Законом держави, істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду касаційної інстанції, і в такому випадку буде нівелюватися сам інститут заходів забезпечення позову, що є недопустимим.

Дотримуючись такої позиції, норм процесуального права, які регулюють заходи забезпечення позову, Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду неодноразово застосовував заходи забезпечення позову на стадії касаційного перегляду справи, про що свідчать ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.03.2018 у справі № 917/1391/17, від 08.07.2020 у справі № 918/194/19, від 03.09.2020 у справі № 907/762/16, від 09.07.2021 у справі № 910/8965/18, ухвала Верховного Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.12.2023 у справі № 904/2465/21, ухвала Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 27.02.2025 № 910/127/21.

Відповідач звертався, зокрема, 27.06.2025 до Верховного Суду через систему Електронний суд про скасування заходів забезпечення позову. Верховний Суд ухвалою від 10.07.2025 відмовив у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» про скасування заходів забезпечення позову, вжитих згідно з ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2025 у справі № 916/4912/24.

Верховний Суд постановою від 24.07.2025 у справі № 916/4912/24 касаційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «ВІКТОРІЯ» задовольнив частково. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 у справі № 916/4912/24 скасував. Справу № 916/4912/24 направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» на підставі статті 145 ГПК України звернулося 17.12.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Верховного Суду від 23.06.2025 у справі № 916/4912/24 в частині накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» в межах ціни позову в розмірі 38 775 051, 78 грн до моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 18.12.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» (від 17.12.2025 вх. №5136/25) про скасування заходів забезпечення позову залишив без розгляду. Зазначив, що у цій справі заходи забезпечення позову за заявою Селянського (фермерського) господарства «ВІКТОРІЯ», вжиті ухвалою Верховного Суду від 23.06.2025, а суд апеляційної інстанції має право скасувати заходи забезпечення позову, вжиті Верховним Судом, лише у разі якщо такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала, тобто після закінчення апеляційного перегляду рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2025 та винесення відповідної постанови. Натомість у випадку скасування заходів забезпечення позову, вжитих Верховним Судом, поза межами апеляційного перегляду рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2025, Південно-західного апеляційного господарського суду діяв би не як «суд, встановлений законом». Отже, з таким клопотанням про скасування заходів забезпечення позову заявник має право звернутися до суду, який вжив заходи забезпечення позову, тобто до Верховного Суду, і останній, в межах повноважень, передбачених законодавством України, буде розглядати відповідне клопотання та надавати оцінку її доводам.

Відповідач реалізував своє процесуальне право, встановлене статтею 145 ГПК України, звернувся до Верховного Суду, як суду, яким були застосовані заходи забезпечення позову у справі № 916/4912/24, з заявою, з урахуванням доповнень від 11.03.2026, у якій просив скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Верховного Суду від 23.06.2025 у справі №916/4912/24 шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» в межах суми, що не перевищує ціни позову в розмірі 38 775 051,78 грн до моменту набрання судовим рішення законної сили.

Верховний Суд, здійснюючи розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО», встановив, що на розгляді Великої Палати Верховного Суду перебуває справа № 925/632/19 за позовом Фермерського господарства «Петраківське» до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (замінено на Калинопільську селищну раду) за участю Черкаської обласної прокуратури про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, за касаційною скаргою ФГ «Петраківське» на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.05.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2024.

11.12.2025 до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява ФГ «Петраківське» про забезпечення позову, у якій заявник просив Велику Палату Верховного Суду постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу (Калинопільська селищна рада) та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо поділу і передачі на торги (аукціон) земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0006 до моменту винесення Великою Палатою Верховного Суду остаточного рішення за результатами розгляду цієї справи.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 21.01.2026 у справі № 925/632/19 у задоволенні заяви Фермерського господарства «Петраківське» про забезпечення позову від 11 грудня 2025 року у справі № 925/632/19 відмовила, зазначила таке:

«22. Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє у порядку та межах, визначених ГПК України, його повноваження обмежені правилами глави 2 розділу ІV ГПК України «Касаційне провадження».

23. Статтею 300 ГПК України визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, яка передбачає, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

24. Згідно із частиною першою статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням статті 300 цього Кодексу.

25. Вирішення питання про забезпечення позову правилами зазначеної глави ГПК України не передбачене та до компетенції Верховного Суду не належить.

26. Відповідно до визначених процесуальним законом повноважень та функцій Верховний Суд здійснює перевірку рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість вирішення процесуального питання забезпечення позову на цій стадії розгляду справи.

27. На відміну від судів першої та апеляційної інстанцій саме суд касаційної інстанції є судом права, тобто тією судовою інституцією, яка не наділена повноваженнями встановлювати обставини та оцінювати докази, якими такі обставини підтверджуються.

28. Оскільки під час розгляду і вирішення заяви про забезпечення позову необхідним є встановлення наявності або відсутності підстав для забезпечення позову з урахуванням установлених фактичних обставин кожної конкретної справи, а обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, то вирішення цієї заяви безпосередньо пов`язано з необхідністю оцінки доказів і встановлення обставин, що не є притаманним для суду касаційної інстанції.

29. У касаційному провадженні передбачена інша процедура, властива лише суду касаційної інстанції, - процесуальна можливість на стадії касаційного розгляду справи зупинити виконання або дію оскаржуваного судового рішення».

Ухвала Великої Палати Верховного Суду від 21.01.2026 у справі № 925/632/19 постановлена з окремою думкою суддів Великої Палати Верховного Суду Банаська О. О., Кишакевича Л. Ю., Пількова К. М., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., які не погодилися із сформульованим у цій ухвалі висновком Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що вирішення судом касаційної інстанції питання про забезпечення позову правилами глави 2 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України «Касаційне провадження» не передбачене та до компетенції Верховного Суду не належить. Вважають, що суд касаційної інстанції відповідної юрисдикції, під час розгляду господарських та цивільних справ має повноваження і підстави для розгляду та вирішення по суті заяви позивача про забезпечення позову.

Отже, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 21.01.2026 однозначно виснувала про те, що вирішення питання про забезпечення позову правилами глави 2 розділу ІV ГПК України не передбачене та до компетенції Верховного Суду не належить.

За статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя є незалежним та керується верховенством права, здійснюючи правосуддя (стаття 129 Конституції України).

Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є правова визначеність (legal certainty), яка вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017, абзац шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року № 6-р/2019).

Процедурний аспект принципу верховенства права базується на тому, що вимоги правотворчої та правозастосовної практики повинні відповідати певним стандартам, як-от: заборона зворотної дії закону; вимога ясності та несуперечності закону; вимога щодо однакового застосування закону тощо.

За висновками ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей [див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «C. Г. та інші проти Болгарії» (C.G. and Others v. Bulgaria)від 24 квітня 2008 року (заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkovv. Ukraine) від 09 січня 2013 року (заява № 21722/11, § 170)].

ЄСПЛ неодноразово зауважував, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania)від 28 листопада 1999 року заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи [рішення ЄСПЛ у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії» (Lupeni Greek Catholic Parish and others v. Romania) від 29 листопада 2016 року заява № 76943/11, § 123). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення ЄСПЛ у справі «С. Р. проти Сполученого Королівства» (C.R. v. the United Kingdom) від 22 листопада 1995 року заява № 20166/92, § 36].

Формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці [див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява № 17862/91, § 31, 32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року заява № 20372/11, § 65].

Суперечливі рішення національних судів, особливо судів найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції [рішення ЄСПЛ у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини» (Sahin and Sahin v. Turkey].

У рішенні від 30 квітня 2019 року у справі «Аксіс та інші проти Туреччини» (Aksis and other v. Turkey, заява № 4529/06, § 53 - 56) ЄСПЛ наголосив на тому, що очевидні суперечності у прецедентній практиці вищого суду та невиконання механізму, спрямованого на забезпечення гармонізації судової практики стали причиною порушення прав громадян на справедливий судовий розгляд.

Отже, при вирішенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО», поданої ним в порядку статті 145 ГПК України, про скасування заходів забезпечення позову у справі № 916/4912/24, вжитих ухвалою Верховного Суду від 23.06.2025, шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства в межах ціни позову в розмірі 38 775 051,78 грн до моменту набрання судовим рішення законної сили, врахування ухвали Верховного Суду від 21.01.2026 у справі № 925/632/19 є обов`язковим.

Висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати касаційного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати касаційного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів касаційного суду.

Суди під час вирішення спорів мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду (постанови від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, від 10.11.2021 у справі №825/997/17, від 08.08.2023 у справі №910/8115/19 (910/13492/21), від 04.10.2023 у справі №906/1026/22).

Оскільки за висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими в ухвалі від 21.01.2026 у справі № 925/632/19, до компетенції Верховного Суду не належить вирішення питання про забезпечення позову, Верховний Суд позбавлений можливості вирішувати і питання про скасування чи зміну вжитих ним заходів забезпечення позову.

У той же час продовження існування постановленої Верховним Судом ухвали від 23.06.2025 у справі № 916/4912/24, якою були вжиті заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» в межах суми, що не перевищує ціни позову в розмірі 38 775 051,78 грн, без можливості реалізувати відповідачем гарантоване статтею 145 ГПК України право звернутися до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення, та очікувати на їх скасування (зміну) у разі підтвердження існування обставин, які можуть бути підставами для цього (скасування (зміни), ставить відповідача у очевидно невигідне (нерівне) становище.

Ухвала Верховного Суду від 23.06.2025 у справі № 916/4912/24, якою були вжиті заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» в межах суми, що не перевищує ціни позову в розмірі 38 775 051,78 грн, була постановлена у відповідності до практики застосування положень статей 136, 137 ГПК України, зокрема відповідала ухвалі Верховного Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в ухвалі від 22.12.2023 у справі № 904/2465/21, яка була обов`язковою для врахування при вирішенні заявленого у справі № 916/4912/24 клопотання.

Однак із прийняттям Великою Палатою Верховного Суду ухвали від 21.01.2026 у справі № 925/632/19, за висновками якої до компетенції Верховного Суду не належить вирішення питання про забезпечення позову, ухвала Верховного Суду від 23.06.2025 у справі № 916/4912/24, якою були вжиті заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» в межах суми, що не перевищує ціни позову в розмірі 38 775 051,78 грн, та щодо якої у суді касаційної інстанції є неможливим вирішення питання про скасування чи зміну заходів забезпечення позову, не може продовжувати існувати.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до всіх - не лише до сторін провадження, а й до національних судів [див. mutatis mutandisрішення ЄСПЛ від 22 червня 2006 року у справі «Михолапа проти Латвії» (Miholapa v. Latvia), від 31 травня 2007 року у справі «Андрєєва проти Латвії» (Andrejevav. Latvia), від 21 жовтня 2011 року у справі «Дія-97" проти України»].

У рішенні у справі «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkovv. Ukraine) від 09 січня 2013 року ЄСПЛ констатував, зокрема, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм.

За ситуації, що склалася, ухвала Верховного Суду від 23.06.2025 у справі № 916/4912/24, якою були вжиті заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» в межах суми, що не перевищує ціни позову в розмірі 38 775 051,78 грн, не може продовжувати існувати, та підлягає скасуванню.

Верховний Суд враховує, що скасування ухвали Верховного Суду від 23.06.2025 у справі № 916/4912/24, не порушить право позивача на судовий захист, оскільки останній не позбавлений права звернутися з аналогічною заявою про забезпечення позову до суду апеляційної інстанції на розгляді якої на цей час перебуває справа № 916/4912/24.

Керуючись статтями 136, 145, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Верховного Суду від 23.06.2025 у справі №916/4912/24 шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» в межах суми, що не перевищує ціни позову в розмірі 38 775 051,78 грн до моменту набрання судовим рішення законної сили.

2. Ухвалу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2025 у справі № 916/4912/24 скасувати.

3. В задоволенні заяви Селянського (фермерського) господарства «ВІКТОРІЯ» про забезпечення позову та вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТМАРК АГРО» в межах суми, що не перевищує ціни позову в розмірі 38 775 051,78 грн відмовити.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий О. Баранець

Судді Н. Губенко

О. Кролевець