УХВАЛА

10 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/11815/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 (суддя Шкурдова Л.М.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 (колегія суддів: Сітайло Л.Г., Буравльов С.І., Шапран В.В.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогресивні нафтогазові технології"

про стягнення 1 009 357,70 грн,

В С Т А Н О В И В:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогресивні нафтогазові технології" штрафних санкцій у розмірі 1 009 357,70 грн.

2. Господарський суд міста Києва рішенням від 17.11.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026, позов задовольнив частково; стягнув з відповідача на користь позивача 154 675,20 грн пені та 86 050,52 грн штрафу; у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

3. 19.02.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" через систему Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026, в якій просить їх скасувати в частині відмови у позові (768 63198 грн) та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

4. Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

5. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

6. Відповідно до п.9 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

7. Згідно із п.2 ч.3 ст.287 ГПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

8. У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (п.1 ч.1 ст.163 ГПК).

9. Згідно з ч.7 ст.12 ГПК для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

10. Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

11. Скаржник частково оскаржує судові рішення, якими вирішено спір про стягнення 1 009 357,70 грн, а тому вони не підлягають касаційному оскарженню.

12. Водночас касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли би бути визнані такими, що підпадають під дію пунктів а), б), в), г) п.2 ч.3 ст.287 ГПК.

13. Скаржник, чітко не посилаючись на випадки, передбачені підпунктами а), в) п.2 ч.3 ст.287 ГПК, зокрема, зазначає:

"Правовий висновок, викладений у постанові від 18.02.2025 у справі №910/3385/24 щодо настання відповідальності підрядника за прострочення виконання робіт по договору підряду лише по спливу загального строку їх виконання є помилковим, оскільки суперечить принципам свободи та обов`язковості договору (ст. 6, 627, 629 ЦК України) і не узгоджується із приписом ч.3 ст.873 ЦК України, з якої очевидно вбачається право замовника нараховувати штрафні санкції, а у підрядника - обов`язок з їх сплати за порушення строків виконання окремих робіт.

Вказаний висновок повсякчасно використовується судами всупереч наведених норм та умов відповідних договорів, у зв`язку із чим за остаточними судовими рішеннями, ухваленими протягом 2025 року (справи 910/11815/25, 910/11943/24, 910/12468/24, 910/15007/24, 910/15475/24, 910/15480/24, 910/15746/24, 910/16193/24, 910/4553/25, 910/932/25, 911/918/25 та ін.), ТОВ "Оператор ГТС України" недоотримано понад 20 мільйонів гривень. При цьому, переважна більшість договорів підряду, у яких Товариство є замовником, від моменту його утворення (з грудня 2019 року) укладалися з аналогічним визначенням відповідальності підрядника: "за прострочення виконання робіт, передбачених Графіком виконання робіт". Зважаючи на неможливість ретроспективної зміни умов укладених договорів з урахуванням штучно сформованого суперечливого та помилкового висновку Верховного Суду у вказаній постанові, ця справа має для ТОВ "Оператор ГТС України" виняткове значення. Наголошуємо, що недостягнуті з недобросовісних підрядників договірні штрафні санкції через існування зазначеного висновку щодо застосування норми права мали б бути спрямовані на відновлення та посилення енергетичної безпеки держави.

…

Тобто, в даному випадку неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором має негативний вплив на виконання Позивачем його соціальних функцій - забезпечення енергетичної безпеки Держави, зокрема шляхом забезпечення можливості споживання населенням і промисловістю природного газу.

Негативні соціальні наслідки прострочення Відповідачем виконання робіт за Договором зумовлює виникнення додаткових ризиків для надійної та безпечної експлуатації газотранспортної системи України - державного майна".

14. Зі змісту касаційної скарги вбачається, що обґрунтування того, що касаційна скарга має виняткове значення для скаржника, фактично зводиться до обґрунтування такої загальної підстави касаційного оскарження, як неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, у випадку, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, що передбачена п.2 ч.2 ст.287 ГПК (на яку скаржник і посилається в касаційній скарзі як на одну з підстав касаційного оскарження).

15. Також, наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та зміст оскаржених судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що справа становить значний суспільний інтерес.

16. Касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судами попередніх інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним. Незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

17. Верховний Суд дослідив та оцінив доводи скаржника, ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства. З урахуванням цього, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги, що касаційна що справа має виняткове значення для скаржника та/або становить значний суспільний інтерес.

18. Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до ч."с" ст.7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

19. Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у п.1 ч.1 ст.293 ГПК, і це повністю узгоджується з положеннями ст.129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

20. При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

21. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

22. Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені п.2 ч.3 ст.287 ГПК випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

23. Згідно з п.1 ч.1 ст.293 ГПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

24. Оскільки касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів а), б), в), г) п.2 ч.3 ст.287 ГПК, Верховний Суд вважає, що скаржником не дотримано умову допуску цієї справи до касаційного оскарження.

25. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/11815/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді С. Бакуліна

В. Студенець