ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2026 р. Справа№ 910/6815/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Сибіги О.М.

Хрипуна О.О.

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С.

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 24.02.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Гарантований покупець»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 (повний текст складено і підписано 24.11.2025)

у справі № 910/6815/25 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юзефо-Миколаївська біогазова компанія»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго»

про стягнення 3 908 297,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 3 326 082,45 грн. за поставлену у грудні 2022 року, у період з лютого по липень 2023 року та у вересні 2023 року за договором № 1097/01 від 05.02.2019, але неоплачену у повному обсязі електричну енергію, а також нарахованих за порушення строків оплати такої електричної енергії 3 % річних в сумі 103 259,45 грн. та інфляційних втрат в сумі 478 995,87 грн.

Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- за існуючого алгоритму розрахунків обов`язок відповідача щодо оплати 100% вартості електричної енергії обумовлений 100 % оплатою ОСП (НЕК «Укренерго») послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, проте, оскільки за розрахункові місяці ОСП не сплатило послуг у повному обсязі, зобов`язання відповідача перед позивачем за вказані розрахункові періоди у розумінні ч. 1 ст. 530 ЦК України не виникли;

- позивач має перед відповідачем заборгованість за іншим договором про участь у балансуючій групі гарантованого покупця, тому на розмір цієї заборгованості зменшуються спірні зобов`язання відповідача перед позивачем за договором 1097/01 від 05.12.2019.

Крім того, відповідач зазначив, що, у разі відхилення судом його доводів, розмір заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат має бути зменшений до мінімально можливого.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що:

- ним на підтвердження заявлених позовних вимог надані належні та допустимі докази із відповідними розрахунками заборгованості, в той час як відповідач власних контррозрахунків заборгованості за основним зобов`язанням, 3% річних та інфляційних втрат не надав;

- невиконання контрагентом боржника, а саме НЕК «Укренерго» своїх грошових зобов`язань за іншим договором перед відповідачем, не є підставою для невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем за договором 1097/01 від 05.12.2019;

- 3% річних та інфляційні втрати не мають характеру штрафних санкцій і способом захисту майнового права та інтересу, а тому не підлягають зменшенню.

Третя особа у письмових поясненнях зазначила про таке:

- між позивачем та третьою особою не укладено жодних договорів, які б передбачали обов`язок позивача сплатити кошти за купівлю електричної енергії у виробників за «зеленим» тарифом;

- взаємовідносини відповідача з третіми особами не впливають на дотримання вимог підписаного між позивачем та відповідачем договору, який є двостороннім, у ньому не передбачено можливості уникнення відповідальності у зв`язку з невиконанням зобов`язань третіх осіб перед відповідачем. Натомість договір №1097/01 від 05.12.2019 містить імперативну норму (п.4.6. договору №1097/01) щодо відповідальності відповідача перед позивачем у разі невчасної оплати електроенергії;

- вказане свідчить про те, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями НЕК «Укренерго» і виконанням зобов`язань відповідача перед позивачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/6815/25 позов задоволено повністю.

При розгляді спору сторін по суті суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті поставленої у спірні періоди за договором №1097/01 від 05.12.2019, електричної енергії, а відтак позивач має право на стягнення як вартості такої енергії, так і нарахованих за невиконання вказаного обов`язку 3 % річних та інфляційних втрат у визначених позивачем сумах.

Разом з тим, суд першої інстанції не знайшов підстав для зменшення суми боргу на існуючу суму заборгованості позивачем перед відповідачем за послуги з неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та за послуги з відшкодування вартості відхилення, а саме суми заборгованості на суму 24 488 971,10 грн., оскільки згідно з абзацом 3 підпункту 13 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25 лютого 2022 року №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» відповідачем не реалізовано право на звернення до позивача із відповідною заявою про припинення зобов`язання відповідача з оплати боргу за договором у спірні періоди та з відповідними доказами, які підтверджують ці обставини, зокрема у відповідному обліку, актами звірки, тощо.

Щодо посилань відповідача стосовно порушення грошового зобов`язання НЕК «Укренерго» перед відповідачем за іншим договором - місцевий суд зазначив, що недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника за договором не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості обсягу виробництва електричної енергії за «зеленим тарифом» договором № 1097/01, укладеним із позивачем.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство «Гарантований покупець» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/6815/25 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, додатково зазначивши про наявність форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах.

Також до апеляційної скарги скаржником додано клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/6815/25.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2025 справа № 910/6815/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Тищенко О.В., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Державного підприємства «Гарантований покупець» про відстроченні сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/6815/25; апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/6815/25 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 ГПК України; надано Державному підприємству «Гарантований покупець» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання доказів сплати судового збору в сумі 87 936,70 грн. у встановленому порядку

25.12.2025 до суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків, в додатках до вказаної заяви міститься платіжна інструкція № 1416 від 18.12.2025 про сплату 87 936,70 грн., в призначенні платежу вказано: «Судовий збір, за позовом ТОВ «Юзефо-Миколаївська біогазова компанія» на рішення від 18.11.2025 по справі 910/6815/25, Північний апеляційний господарський суд»

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2025 № 09.1-08/2762/25 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/6815/25 у зв`язку з перебуванням судді Хрипуна О.О., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному з 18.12.2025, а судді Тищенко О.В. - у відпустці у період з 25.12.2025 по 07.01.2026.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2025 справа № 910/6815/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Сибіга О.М., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/6815/25; розгляд справи ухвалено здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи; справу № 910/6815/25 призначено до розгляду на 04.02.2026 о 10 год. 50 хв.; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/6815/25.

30.12.2025 представник позивача звернувся до суду з заявою про участь у судовому засіданні у справі № 910/6815/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 вказану заяву задоволено.

14.01.2026 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду сторони, в тому числі керуючись і принципом свободи договору, визначили з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (затвердження вартості послуги регулятором - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) з посиланням на пункт 11.4 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №641 від 26.04.2019 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).;

- відповідачем не було реалізовано право зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення;

- апелянт альтернативних розрахунків 3% річних та інфляційні втрат в суді першої інстанції не надав, тому позивач не погоджується з мотивами щодо необґрунтованості рішення першої інстанції в цій частині;

- апелянтом у даній справі не надано жодного доказу на підтвердження існування форс-мажорних обставин у спірних зобов`язаннях.

19.01.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріли цієї справи.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Яценко О.В. на лікарняному у період з 19.01.2026 по 06.02.2026 судове засідання у призначений час не відбулось.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2025 № 09.1-08/427/26 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/6815/25 у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці у період з 04.02.2026 по 16.02.2026 з метою призначення справи до розгляду у судовому засіданні на нову дату.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 справа № 910/6815/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Сибіга О.М., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 справу № 910/6815/25 прийнято до свого провадження визначеною колегією суддів (головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Сибіга О.М., Хрипун О.О.), розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/6815/25 призначити на 24.02.2026 об 11:00 год., постановлено судове засідання провести в режимі відеоконференції.

Станом на 24.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.

Третя особа представників не направила.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників третьої особи за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

05.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юзефо-Миколаївська біогазова компанія» (надалі - виробник за «зеленим» тарифом) та Державним підприємством «Гарантований покупець» (надалі - гарантований покупець) було укладено договір №1097/01 (надалі - договір №1097/01) за умовами п.1.1. якого виробник за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числi Порядку купiвлi електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою HKPEKП вiд 26.04.2019 № 641 (далі - Порядок).

Відповідно до п.2.3. договору №1097/01 виробник за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію виробника в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць виробника за встановленим йому «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.

Згідно з пунктом 2.5. договору №1097/01 вартість електричноi енергiї, купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом.

Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за «зеленим» тарифом, з урахуванням ПДВ (п.3.2. договору №1097/01).

Відповідно до п.3.3 договору №1097/01 оплата продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.

Пунктом 4.1. договору №1097/01 передбачено, що виробник за «зеленим» тарифом має право вимагати від гарантованого покупця повну та своєчасну оплату товарної продукції відповідно до глави 3 цього договору.

Згідно з пунктом 4.2. договору №1097/01 виробник за «зеленим» тарифом зобов`язаний:

1) здійснювати продаж гарантованому покупцю загального обсягу електричної енергії, виробленої об`єктом електроенергетики, що виробляє електричну енергію з альтернативних джерел енергії, за винятком обсягу електроенергії, необхідного для власних потреб зазначеного об`єкта електроенергетики;

2) надавати гарантованому покупцю обов`язкові фізичні дані, дані довгострокових та щоденних заявок, фактичні та інші дані відповідно до вимог Порядку. Спосіб передачі та форма подання інформації встановлюються в інструкції з надання прогнозних даних, розробленої гарантованим покупцем та розміщеної на власному веб-сайті гарантованого покупця;

3) у разі зміни системи оподаткування письмово повідомити гарантованого покупця про дату переходу на нову систему оподаткування;

4) надавати гарантованому покупцю всю інформацію у порядку та в терміни, передбачені цим договором та Порядком.

Відповідно до п.4.3. договору №1097/01 виробник за «зеленим» тарифом несе відповідальність за:

1) порушення термінів надання даних або надання цих даних не в повному обсязі, які передаються згідно з умовами цього договору та Порядку;

2) відхилення фактичних від фізичних погодинних добових графіків відпуску електричної енергії;

3) порушення термінів оплати спожитої електричної енергії та платежу з відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електроенергії.

Згідно з п. 4.4. договору №1097/01 гарантований покупець має право:

1) вимагати від виробника за «зеленим» тарифом продаж усієї відпущеної електричної енергії;

2) вимагати від виробника за «зеленим» тарифом надання обов?язкових фізичних даних, даних довгострокових та щоденних заявок, фактичних та інших даних відповідно до вимог Порядку;

3) вимагати від виробника за «зеленим» тарифом інформацію щодо прогнозних обсягів відпуску електричної енергії відповідно до глави 4 Порядку;

4) вимагати від виробника за «зеленим» тарифом оплату спожитої електричної енергії та відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії.

За змістом п.4.5. договору №1097/01 гарантований покупець зобов`язаний купувати у виробника за «зеленим» тарифом вироблену електричну енергiю, за винятком обсягiв електричної енергiї, необхiдних для власних потреб.

У подальшому, 16.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юзефо-Миколаївська біогазова компанія» та Державним підприємством «Гарантований покупець» було укладено додаткову угоду №2013/07/24 до договору №1097/01

Так, згідно з п.1 додаткової угоди №2013/07/24 до договору №1097/01 сторони дійшли згоди замінити глави 1-8 договору на глави 1-9 у такій редакції:

« 1.1. За цим договором продавець зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати електричну енергiю в точках комерцiйного облiку електричної енергiї, вiдпущену генеруючими одиницями продавця, включеними до балансуючої групи гарантованого покупця, та здiйснювати iї оплату вiдповiдно до умов цього договору та чинного законодавства України, у тому числi Порядку купiвлi гарантованим покупцем електричної енергiї виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП вiд 26.04.2019 № 64l (далi - Порядок).»

« 2.3. Продавець здiйснює продаж електричної енергiї гарантованому покупцю за встановленим Регулятором для кожної генеруючої одиницi "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до нього, та iншими цiнами, у випадках, передбачених Законом України "Про ринок електричної енергiї" та Порядком, у нацiональнiй валютi України.»

« 2.4. Bapтicть електричної енергiї, купленої гарантованим покупцем у продавця у розрахунковому мiсяцi, визначасться вiдповiдно до Порядку.»

« 2.5. Цей договір укладається одночасно з договором про участь у балансуючій групі гарантованого покупця, крім випадків, передбачених Порядком.»

« 3.1. Обсяг фактично проданої та купленої електричної визначається на пiдставi даних комерцiйного облiку, наданих гарантованому покупцю адмiнiстратором комерцiйного облiку вiдповiдно до Порядку.»

« 3.2. Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електричну енергiю здiйснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця, з урахуванням ПДВ. Гарантований покупець та продавець при виникненнi взаємної однорiдної заборгованостi мають право за взаємною згодою проводити зарахування зустрiчних однорiдних вимог, що оформлюсться сторонами в установленому законодавством порядку.»

« 3.3. Оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавцiв у розрахунковому мiсяцi, формування aктів купiвлi-продажу електричної енергiї здiйснюються вiдповiдно до Порядку.»

« 4.1. Продавець має право вимагати вiд гарантованого покупця повну та своєчасну оплату товарної продукції вiдповiдно до глави 3 цього договору.»

« 4.2. Продавець зобов`язаний:

1) здійснювати продаж та купівлю електричної енергії в обсязі, визначеному відповідно до Порядку;

2) надавати гарантованому покупцю погодинні добові графіки відпуску/відбору електричної енергії та інші дані відповідно до вимог Порядку з накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженої особи. Спосіб передачі та форма подання інформації встановлюються в інструкції з надання прогнозних даних, розробленій гарантованим покупцем та розміщеній на його офіційному вебсайті;

3) у разі зміни системи оподаткування письмово повідомити гарантованого покупця про дату переходу на нову систему оподаткування;

4) надавати гарантованому покупцю всю інформацію в порядку та в терміни, передбачені цим договором та Порядком;

5) здійснювати оплату внесків для створення спеціального (цільового) фонду, призначеного для покриття арбітражних витрат гарантованого покупця, якщо продавець обрав порядок вирішення спорів в арбітражі за Арбітражним регламентом Міжнародної торгової палати (ICC) з місцем арбітражу в місті Париж (Французька Республіка);

6) у разі внесення змін до документів, наданих гарантованому покупцю з метою укладення цього договору відповідно до пункту 2.2. глави 2 Порядку протягом 2 робочих днів з дня настання таких змін повідомляти гарантованого покупця про такі зміни шляхом направлення на відповідну адресу гарантованого покупця листа в електронній формі з накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженої особи та в найкоротший термін надати гарантованому покупцю оновлені документи;

7) інформувати гарантованого покупця про зміну тарифу та надбавки до тарифу шляхом направлення листа в електронній та паперовій формах на відповідну адресу гарантованого покупця з посиланням на рішення регулятора, яким внесено відповідні зміни, протягом 2 робочих днів з дати оприлюднення таких змін;

8) у разі анулювання свідоцтва платника ПДВ контролюючим органом України письмово повідомити гарантованого покупця протягом 3 календарних днів з дня наступного за днем анулювання свідоцтва платника ПДВ;

9) своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату спожитої електричної енергії;

10) здійснювати заходи, передбачені порядком видачі, обігу та погашення гарантій походження електричної енергії, що затверджується Кабінетом Міністрів України;

11) передавати гарантованому покупцю гарантії походження в обсязі придбаної гарантованим покупцем електричної енергії за «зеленим» тарифом на умовах цього договору. Гарантії походження, передані у власність гарантованого покупця одночасно з купівлею-продажем за «зеленим» тарифом обсягу електричної енергії, виробленої з відновлювальних джерел енергії, включаються до вартості електричної енергії, та не мають окремої вартості.»

« 4.3. Продавець несе відповідальність за:

1) порушення термінів надання даних, надання даних не в повному обсязі або надання недостовірних даних, що надаються згідно з умовами цього договору та Порядку;

2) порушення термінів оплати спожитої електричної енергії, внесків для створення спеціального (цільового) фонду, призначеного для покриття арбітражних витрат гарантованого покупця, у разі обрання порядку вирішення спорів в арбітражі за Арбітражним регламентом Міжнародної торгової палати (ІСС) з місцем арбітражу в місті Париж (Французька Республіка).

3) не здійснення передачі гарантованому покупцю гарантій походження електричної енергії, виробленої з відновлювальних джерел енергії.»

« 4.4. Гарантований покупець зобов`язаний:

1) здійснювати купівлю та продаж електричної енергії в обсязі, визначеному відповідно до Порядку;

2) своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за куплену у продавця електричну енергію;

3) виконувати інші зобов`язання, пов`язані з виконанням цього договору та покладені на гарантованого покупця Законом, Порядком та цим договором.»

« 4.5. Гарантований покупець має право:

1) вимагати від продавця продажу всієї відпущеної електричної енергії, за винятком обсягу електричної енергії, необхідного для забезпечення власних потреб зазначеного об`єкта електроенергетики,

2) вимагати від продавця надання погодинних добових графіків відпуску та відбору електричної енергії та інших даних відповідно до вимог Порядку;

3) вимагати від продавця оплату спожитої електричної енергії та внесків для створення спеціального (цільового) фонду, призначеного для покриття арбітражних витрат гарантованого покупця,

4) на отримання від продавця гарантій походження в обсязі придбаної електричної енергії за «зеленим» тарифом на умовах цього договору.

Звертаючись до суду з цим позовом позивача зазначає, що:

- він на виконання умов договору №1097/01 у період з лютого по липень 2023 року, та у вересні 2023 року продав, а відповідач придбав електричну енергію за «зеленим» тарифом на загальну суму 126 579 895,89 грн., що підтверджується відповідними актами купівлі-продажу електроенергії за вказані розрахункові періоди, які наявні в матеріалах справи;

- у порушення умов договору №1097/01, відповідач своє грошове зобов`язання перед позивачем виконував неналежним чином та куплену електроенергію у період з лютого по липень 2023 року, у вересні 2023 року, оплатив не у повному обсязі та з простроченням, а саме у розмірі 123 253 813,44 грн., що підтверджується платіжними інструкціями та банківською випискою по рахунку позивача;

- за таких обставин, станом на момент звернення до суду із даним позовом (29.05.2025), заборгованість відповідача за вказаний період (у період з лютого по липень 2023 року, у вересні 2023 року) складає 3 326 082,45 грн. (126 579 895,89 грн. (загальна сума наданих послуг за вказаний період) - 123 253 813,44 грн. (загальна сума сплачених відповідачем коштів за вказаний період).

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з цим позовом у якому просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 3 326 082,45 грн. за поставлену у грудні 2022 року, у період з лютого по липень 2023 року та у вересні 2023 року за договором № 1097/01 від 05.02.2019, але неоплачену у повному обсязі електричну енергію, а також нараховані за порушення строків оплати такої електричної енергії 3 % річних в сумі 103 259,45 грн. та інфляційні втрати в сумі 478 995,87 грн.

Позиції стороні щодо спору детально викладені вище.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до ч.1, 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» з метою забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави, та забезпечення сталого довгострокового розвитку електроенергетичної галузі і конкурентоспроможності національної економіки України на учасників ринку відповідно до цієї статті можуть бути покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії. До спеціальних обов`язків, що покладаються на учасників ринку електричної енергії відповідно до цього Закону для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, належать, зокрема, забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, включаючи забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії за механізмом ринкової премії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 324 «Про утворення державних підприємств «Гарантований покупець» та «Оператор ринку» утворено Державне підприємство «Гарантований покупець» на базі філії Гарантований покупець Державного підприємства «Енергоринок» шляхом виділу майна, прав та обов`язків стосовно нього відповідно до розподільного балансу для виконання функцій гарантованого покупця електричної енергії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.05.2019 № 455 затверджено статут Державного підприємства «Гарантований покупець» (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/455-2019-%D0%BF#Text), у відповідності до п.5 якого підприємство утворено з метою забезпечення купівлі всієї електричної енергії, виробленої на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (у разі використання гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим «зеленим» тарифом відповідно до законодавства, а також отримання прибутку від провадження господарської діяльності.

Гарантований покупець є учасником ринку електричної енергії та здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності зі здійснення функції гарантованого покупця, виданої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 25.06.2019 №1217.

За змістом ч.2 ст.65 Закону України «Про ринок електричної енергії» гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено зелений тариф, або у суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, всю відпущену електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм «зеленим» тарифом, аукціонною ціною з урахуванням надбавки до нього/неї протягом всього строку застосування "зеленим" тарифом або строку дії підтримки, якщо такі суб`єкти господарювання входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. При цьому у кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» (п. 18).

Відповідно до ч.3 ст.65 Закону України «Про ринок електричної енергії» купівля-продаж такої електричної енергії за зеленим тарифом з урахуванням надбавки до нього здійснюється на підставі двостороннього договору між виробником або споживачем, якому встановлено зелений тариф, та гарантованим покупцем. Такий договір укладається на підставі типового договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом. Типова форма договору купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом затверджується регулятором. Договір купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом укладається між гарантованим покупцем та виробником або споживачем, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) на весь строк дії зеленого тарифу.

Для здійснення купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом кандидат у виробники за «зеленим» тарифом укладає з гарантованим покупцем договір купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом (п. 2.1 гл. 2 Порядку № 641).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання укладеного між сторонами договору, позивач поставив, а відповідач прийняв електроенергію у період з лютого по липень 2023 року, та у вересні 2023 року на загальну суму 126 579 895,89 грн., що підтверджується відповідними актами купівлі-продажу електроенергії за вказані розрахункові періоди, які підписані представниками сторін без зауважень (т.1, а.с.29 на звороті, 30 на звороті, 31, 31 на звороті, 32, 32 на звороті, 33).

Відповідно до ч. 5 ст. 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» гарантований покупець здійснює оплату електричної енергії, купленої за «зеленим» тарифом та за аукціонною ціною, за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З змісту договору №1097/01 вбачається, що порядок розрахунків між сторонами за договором врегульовано Порядком № 641.

Згідно з п. 10.1 Порядку № 641 (в редакції, яка була чинна станом на грудень 2022 року) до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Пунктом 10.4 Порядку № 641 передбачено, що після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів. У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного КЕП уповноваженої особи акта купівлі-продажу.

Отже, виходячи зі змісту Договору та Порядку №641, відповідач зобов`язаний здійснювати оплату у кожному розрахунковому місяці за куплену електричну енергію у позивача у три етапи: перший - до 15 числа (включно) розрахункового місяця, другий - до 25 числа (включно) розрахункового місяця, третій (остаточний) - протягом трьох робочих днів з дати затвердження Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг розміру вартості послуги.

З 26.01.2024 Порядок № 641 діє у новій редакції, відповідно до постанови НКРЕКП від 24.01.2024 № 178 та відповідно до п. 11.4 якого гарантований покупець забезпечує проведення розрахунку та здійснення оплати за відпущену продавцем за «зеленим» тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.

Рішеннями НКРЕКП затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Гарантованим покупцем у наступні періоди:

- постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.04.2024 №858 «Про затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у січні, лютому та липні - вересні 2023 року»;

- постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 08.05.2024 №896 «Про затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» грудні 2022 року, у березні - червні 2023 року та у листопаді та грудні 2023 року»;

Щодо застосування до спірних правовідносин сторін приписів п.10.4 Порядку №641 (в редакції чинній до 26.01.2024) та приписів п. 11.4 Порядку №641 (в редакції чинній з 26.01.2024), суд зазначає таке.

Так, під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення спірних правовідносин.

Як зазначено вище, строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду, сторони, в тому числі керуючись і принципом свободи договору, визначили за вказівкою на подію, яка має неминуче настати (затвердження вартості послуги НКРЕКП), отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, спірні правовідносини між позивачем та відповідачем щодо остаточного розрахунку виникають не з моменту підписання між сторонами акту купівлі-продажу, електроенергії, а саме з події, яка має неминуче настати - затвердження вартості послуги НКРЕКП, адже до затвердження рішення регулятора щодо розміру вартості послуги у відповідному місяці в гарантованого покупця не виникає зобов`язання з остаточного розрахунку за електроенергію.

За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно виснував, що в даному випадку підлягають застосуванню норми права, що діяли на момент затвердження відповідною постановою НКРЕКП вартості послуг.

Оскільки постанови НКРЕКП від 30.04.2024 № 858, від 08.05.204 №896, були затверджені після 26.01.2024, то розрахунки за електричну енергію, відпущену за спірний період (з лютого по липень 2023 року, у вересні 2023 року) мали здійснюватися в строки, встановлені п. 11.4 Порядку №641 (в редакції чинній з 26.01.2024), тобто протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення рішення регулятора.

Отже, відповідач мав здійснити остаточний розрахунок за поставку електричної енергії:

- за лютий 2023 року, за липень 2023 року, за вересень 2023 року - у строк до 07.05.2024;

- за період з березня 2023 року по червень 2023 року - у строк до - 16.05.2024.

Такий порядок визначення кінцевої дати остаточного розрахунку за поставку електричної енергії узгоджується із позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 21.06.2024 по справі № 910/4439/23 (не з дня, наступного за днем оприлюднення постанови регулятора, а саме з дня оприлюднення постанови регулятора).

За таких обставин колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем зі 100% оплати за поставлену електричну енергію за спірні періоди станом на час розгляду справи є таким, що настав.

Як встановлено вище, відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що оскільки за розрахункові місяці НЕК «Укренерго» не сплатило послугу в повному обсязі, то зобов`язання Гарантованого покупця перед позивачем за вказані розрахункові періоди у розумінні ч. 1 ст. 530 ЦК України не виникли.

З вказаного приводу колегія судів зазначає про те, що

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як умовами спірного договору, які погоджені сторонами в добровільному порядку та є обов`язковими для виконання, так і положеннями чинного законодавства не передбачено можливість зміни строку виконання відповідачем зобов`язань по оплаті товару через зміну обставин, зокрема через те, що відповідач не має можливості забезпечити повну оплату електричної енергії за «зеленим» тарифом, оскільки вартість значно вища ніж ціна за якою відповідач здійснює її подальший продаж та те, що на даний момент відповідач недоотримує кошти від НЕК «Укренерго» в якості оплати послуги.

Колегія суддів зауважує відповідачу на тому, положення чинного законодавства (ст. 617 ЦК України) визначають підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, проте не надають боржнику право у випадку наявності відповідних підстав відстрочити виконання зобов`язання з оплати поставленого товару, а відтак при визначенні строку оплати слід виходити саме з погоджених сторонами у договорі умов.

До того ж слід зазначити, що:

- пункт 11.4. Порядку № 641 не містить положень про те, що у випадку неотримання відповідачем коштів від оператора системи передач (НЕК «Укренерго»), строк виконання остаточного розрахунку відповідача з продавцем за «зеленим» тарифом не настає чи відкладається на строк до моменту надходження таких коштів, а відтак положення вказаного Порядку № 641 жодним чином не звільняють відповідача від обов`язку здійснити повну оплату придбаної електричної енергії за відповідними договорами;

- у матеріалах справи відсутні докази внесення сторонами змін до Договору в частині встановлення іншого порядку проведення розрахунків за спірний період в залежності від обсягу відповідачем коштів від оператора системи передач (НЕК «Укренерго»), тоді як саме Договором (у редакції відповідних додаткових угод) регулюються господарсько-правові відносини його учасників.

Вказаним спростовуються твердження відповідача про те, що чинним законодавством встановлений алгоритм розрахунків згідно з яким обов`язок відповідача щодо оплати 100% вартості електричної енергії обумовлений 100% оплатою НЕК «Укренерго» послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії із альтернативних джерел у відповідному розрахунковому періоді.

Також відповідач зазначає про те, що сума боргу має бути зменшена на існуючу суму заборгованості позивачем перед відповідачем за послуги з неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та за послуги з відшкодування вартості відхилення, а саме суми заборгованості на суму 24 488 971,10 грн., проте колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який відхилив вказані доводи, зазначивши про те, що згідно з абзацом 3 підпункту 13 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25 лютого 2022 року №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» відповідачем не реалізовано право на звернення до позивача із відповідною заявою про припинення зобов`язання відповідача з оплати боргу за договором у спірні періоди та з відповідними доказами, які підтверджують ці обставини, зокрема у відповідному обліку, актами звірки, тощо.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 13.08.2025 у справі № 910/11212/24.

При цьому відповідач не позбавлений права в судовому порядку стягнути з позивача суму боргу за послуги з неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та за послуги з відшкодування вартості відхилення в межах окремого позовного провадження.

Колегія суддів зазначає про те, що, наявних у матеріалах справи станом на дату прийняття оскаржуваного рішення доказів підтверджується, що заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену спірні періоди електричну енергію становила 3 326 082,45 грн., а строк виконання обов`язку по сплаті вказаних коштів станом на дату звернення позивача до суду цим позовом вже настав.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення основного боргу підлягають задоволенню в сумі 3 326 082,45 грн. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вказаних позовних вимог залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних в сумі 103 259,45 грн. та інфляційних втрат в сумі 478 995,87 грн., слід зазначити таке.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Враховуючи те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленої у спірні періоди електричної енергії, позивач відповідно до положень ЦК України має право нарахувати 3% річних та інфляційні втрати та звернутися за їх стягненням до суду.

Колегія суддів перевіривши виконані позивачем розрахунки за період з визнає їх арифметично вірними. Так, позивач цілком вірно нараховує:

- 3 % річних за зобов`язаннями за лютий 2023 року, за липень 2023 року, за вересень 2023 року з 08.05.2024 (враховуючи, що строк виконання вказаних зобов`язань до 07.05.2024) по 25.05.2025;

- 3 % річних за зобов`язаннями з березня 2023 року по червень 2023 року з 17.05.2024 (враховуючи, що строк виконання вказаних зобов`язань до 16.05.2024) по 25.05.2025;

- інфляційні втрати за всіма зобов`язаннями за період з червня 2024 року по травень 2025 року.

При цьому позивачем при розрахунку було враховано наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція) (аналогічний висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 08.11.2022 у справі № 910/21124/20, 13.03.2024 у справі № 904/5899/21).

Питання розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання також було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19, за наслідками розгляду якого об`єднана палата в постанові від 26.06.2020 виклала правовий висновок про те, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Отже, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів вважає помилковими твердження апелянта про те, що розрахунок позивача 3% річних та інфляційних втрат у жодному разі не може розглядатися як обґрунтований та, відповідно, не може бути прийнятий судом до уваги.

Щодо наявності підстав для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом положень ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №904/4593/17, від 13.06.2018 у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

Правова позиція про можливість зменшення розміру процентів річних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, де вказано, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд за певних умов з урахуванням конкретних обставин справи може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Водночас колегія суддів зазначає про те, що обставини у справі № 910/6815/25 та справі № 902/417/18 не є подібними, оскільки в них різні предмети та підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини, а також має місце неоднакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Так, у договорі, вимоги про стягнення основного боргу, пені, штрафу та відсотків річних за яким були предметом розгляду у справі № 902/417/18, сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96 % річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів, а загальна сума заявлених позивачем до стягнення пені, штрафу та відсотків річних майже в два рази перевищила суму основного боргу станом на дату звернення позивача до суду з позовом та який був сплачений відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі.

Саме з огляду на вказані обставини та враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

При цьому, у цій справі № 910/6815/25 сторони у спірному договорі не передбачили інший розмір відсотків річних, ніж той, який встановлений ЦК України.

В свою чергу висновок про відсутність підстав для зменшення відсотків річних, які обраховані, виходячи з розміру, встановленого ст. 625 ЦК України, тобто у розмірі 3 % річних, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.09.2021 у справі № 927/184/13-г(927/1074/20).

Колегія суддів зазначає про те, що Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 28.02.2024 у справі № 915/534/22, якою справу повернуто колегії Касаційного суду у складі Верховного Суду для розгляду, зокрема, вказала у справі № 902/417/18, від висновків у якій вважає за необхідне відступити Касаційний господарський суд, зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшувати розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.

Про зазначене вказала й об`єднана палата Касаційного господарського суду в ухвалі від 23.05.2024 у справі № 910/2440/23, повертаючи зазначену справу колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

В ухвалі від 18.12.2024 у справі №922/444/24 Велика Палата Верховного Суду підтримала свої висновки стосовно права суду зменшувати за певних умов зменшувати розмір процентів річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та заначила, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду не обґрунтував, у чому саме є складність тлумачення та застосування ст. 625 ЦК України та правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/417/18 щодо права суду, враховуючи конкретні обставини справи, зменшити розмір процентів річних.

Отже, колегія суддів зазначає про те, що суд за певних обставин може зменшувати розмір і процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.

При цьому висновок Верховного Суду про можливість за певних умов зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунків відповідно до ст. 625 ЦК України, не стосується такого способу захисту майнового права та інтересу, як відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів як стягнення інфляційних втрат.

Виходячи зі змісту положень чинного законодавства вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (аналогічний висновок про застосування норми права викладений в постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №924/243/19).

Таким чином, наведені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру до заподіяних збитків, з метою забезпечення дотримання розумного балансу інтересів кредитора та боржника.

Слід зазначити, що поняття «значно» та «надмірно», при застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила встановлені цими нормами направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора в порушенні зобов`язання боржником.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від установлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

За правовою позицією Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 924/456/19, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, що оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені, а також розмір, до якого підлягає її зменшення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Законодавством не встановлений перелік виключних обставин, виходячи з яких має бути прийняте рішення щодо зменшення штрафних санкцій, так само як і не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Дане питання вирішується господарським судом, відповідно до статті 86 ГПК України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У обґрунтування наявності підстав для зменшення 3 % річних відповідач послався на те, що він зобов`язаний діяти, в тому числі, відповідно до нормативно-правових актів Міністерства енергетики України (тобто фактично вважає, що строк виконання ним зобов`язання зі сплати ще не настав, проте таки доводам колегією суддів вже надано оцінку - примітка суду).

Крім того відповідач зазначив про:

- захищеність прав та інтересів позивача, пов`язаних з знеціненням гривні внаслідок інфляційних процесів, відповідними державними гарантіями та особливим, у порівнянні із встановленим ст. 625 ЦК України, порядком щоквартального перерахунку «зеленого тарифу»;

- відсутність доказів завдання позивачеві збитків у заявленому до стягнення розмірі нарахувань за ст. 625 ЦК України;

- складний фінансовий стан відповідача, зумовлений наявністю значної дебіторської заборгованості;

- тяжкі наслідки для підприємств енергетичного сектору країни, в тому числі для відповідача, зумовлені воєнними діями на території України.

Як позивач, та і відповідач є учасниками ринку електричної енергії та, у однаковій мірі потерпають від воєнних дій на території України.

В свою чергу відповідачем не надано доказів того, що витрати, які він поніс через воєнні дії є більшими, ніж несе позивач.

При цьому військова агресія безумовно вплинула на матеріальне становище всіх учасників ринку електричної енергії, а відтак, такі обставини однаковою мірою впливають як на відповідача, так і на позивача та, з огляду на вказане, на думку колегії суддів, не можуть свідчити про наявність підстав для зменшення 3 % річних, адже вказане ставить відповідача у більш привілейоване становище, ніж позивача.

Такою підставою не є і складний фінансовий стан відповідача. В свою чергу, звертаючись з вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за час затримки розрахунків відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розміру дійсних майнових втрат, яких він зазнав, тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Також колегія суддів приймає до уваги, що загальною ознакою відповідальності є її компенсаторний характер. Так, заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Так само господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника.

З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає, що підстави для зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат відсутні. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо посилань відповідача на те, що у спірних правовідносинах наявні обставини непереборних сили (дія воєнного стану), що унеможливлює стягнення як основного боргу, так і 3 % річних та інфляційних втрат

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 ЦК України згідно з якою особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, за змістом положень чинного законодавства наявність обставин непереборної сили є підставою саме для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, проте не свідчить про можливість відстрочення виконання самого зобов`язання.

Також слід зазначити про таке.

За змістом положень ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №904/4593/17, від 13.06.2018 у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, а тому наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 3-1462гс16 та підтримана Верховним Судом у постанові від 20.06.2018 у справі № 913/869/14.

Отже правові підстави для звільнення відповідача від сплати основного боргу, 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання обов`язку по сплаті основного боргу відсутні.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 3 326 082,45 грн. за поставлену у грудні 2022 року, у період з лютого по липень 2023 року та у вересні 2023 року за договором № 1097/01 від 05.02.2019, але неоплачену у повному обсязі електричну енергію, а також нарахованих за порушення строків оплати такої електричної енергії 3 % річних в сумі 103 259,45 грн. та інфляційних втрат в сумі 478 995,87 грн. залишається без змін.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/6815/25, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Державного підприємства «Гарантований покупець» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/6815/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/6815/25 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 24.02.2026.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді О.М. Сибіга

О.О. Хрипун