ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року Справа № 906/760/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився

від відповідачів - не з`явилися

прокурор - Казнодій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року у справі №906/760/25 (повний текст складено 29 грудня 2025 року, суддя Нестерчук С.С.)

за позовом заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської міської ради

до 1) Комунального підприємства "Регулювання орендних відносин" Житомирської міської ради

до 2) Приватного підприємства - фірми "Імпорттехносервіс"

та до 3) Професійного політехнічного коледжу міста Житомира

про визнання недійсним договору оренди та повернення майна

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської міської ради звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Комунального підприємства "Регулювання орендних відносин" ЖМР (далі - відповідач 1), Приватного підприємства - фірми "Імпорттехносервіс" (далі - відповідач 2) та Професійного політехнічного коледжу м. Житомира (далі - відповідач 3), в якому просить:

(1) визнати недійсним Додатковий договір №17 про внесення змін до договору оренди від 07.07.2006 №492 з урахуванням змін від 27.03.2007, 10.07.2009, 11.06.2010, 28.06.2010, 24.06.2011, 22.07.2011, 27.02.2012, 25.06.2012, 21.06.2013, 25.06.2014, 23.06.2015, 22.06.2016, 22.06.2017, 15.06.2018, 18.06.2019, 25.09.2020 щодо продовження терміну його дії шляхом викладення в новій редакції, сторонами якого є відповідачі;

(2) зобов`язати ПП фірма "Імпорттехносервіс" повернути частину нежитлових приміщень площею 75,7 кв.м. в цокольному поверсі будівлі (вул. Володимирівська 16 м. Житомир) у користування Професійного політехнічного коледжу м. Житомира.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року у справі №906/760/25 відмовлено в задоволенні позову керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської міської ради до Комунального підприємства "Регулювання орендних відносин" Житомирської міської ради, Приватного підприємства - фірми "Імпорттехносервіс", Професійного політехнічного коледжу міста Житомира про визнання недійсним договору оренди та повернення майна

Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позову виходячи з неналежного суб`єктного складу відповідачів, оскільки Додатковий договір №17 від 04 жовтня 2021 року укладено між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, Приватним підприємством фірмою "Імпорттехносервіс" та Житомирським професійним політехнічним ліцеєм, тоді як КП "Регулювання орендних відносин" ЖМР на момент укладення правочину не було його стороною та не здійснювало повноважень орендодавця, а набуло відповідного статусу пізніше у зв`язку з передачею майна у комунальну власність, що свідчить про правонаступництво у зобов`язанні, але не змінює складу сторін правочину. Крім того, орендодавець як сторона оспорюваного договору не залучений до участі у справі як відповідач, що відповідно до практики Верховного Суду є самостійною підставою для відмови у позові без оцінки інших доводів щодо правомірності правочину.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Керівник Житомирської обласної прокуратури звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року у справі №906/760/25 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор зазначає, що 02 грудня 2024 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях та КП "Регулювання орендних відносин" Житомирської міської ради складено акт про заміну сторони у договорі оренди від 07 липня 2006 року №492, у зв`язку з чим останнє набуло статусу нового орендодавця та правонаступника прав і обов`язків за договором після передачі майна у комунальну власність.

Апелянт посилається на частину першу статті 770 Цивільного кодексу України, частину восьму статті 20 та частину другу статті 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до яких у разі зміни власника майна до нового власника переходять права та обов`язки орендодавця, а договір оренди зберігає чинність, якщо інше не передбачено договором.

Також скаржник вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки пунктам 12.5 та 13.3 Додаткового договору №17 від 04 жовтня 2021 року, якими передбачено збереження чинності договору для нового власника та можливість заміни орендодавця шляхом складення відповідного акта.

Крім того, апелянт посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі №761/23904/19 та від 20 січня 2021 року у справі №203/2/19, відповідно до яких визначення складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спірних правовідносин та забезпечувати ефективний захист порушених прав із залученням належного кола осіб, які повинні відповідати за позовом.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21 січня 2026 року у справі №906/760/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року у справі №906/760/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на "25" лютого 2026 р. об 10:20 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №2.

02 лютого 2026 року від КП "Регулювання орендних відносин" Житомирської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останнє вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. При цьому вказує, що на момент укладення оспорюваного Додаткового договору №17 від 04 жовтня 2021 року Комунальне підприємство "Регулювання орендних відносин" Житомирської міської ради не мало статусу орендодавця, не було стороною оспорюваного правочину, не брало участі у процедурі передачі майна в оренду та не вчиняло дій, спрямованих на укладення договору. У зв`язку зі зміною власника орендованого майна, комунальне підприємство "Регулювання орендних відносин" Житомирської міської ради стало набувачем прав та обов`язків орендодавця, стороною по договору оренди (новий орендодавець), внаслідок обставин, які від нього не залежали.

Приватне підприємство - фірма "Імпорттехносервіс" та Професійний політехнічний коледж міста Житомира своїм правом, передбаченим статтею 263 ГПК України, не скористалися, відзиву на апеляційну скаргу не надали.

Безпосередньо в судовому засіданні 25 лютого 2026 року прокурор повністю підтримала вимоги і доводи, викладені у апеляційній скарзі.

Представники позивача та відповідачів в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Колегія суддів, заслухавши пояснення прокурора, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Житомирською окружною прокуратурою за результатами опрацювання відкритих даних, оприлюднених на вебпорталі "Prozorro.Продажі" (аукціон № LLP001-UA-906), та вивчення інформації щодо розпорядження майном навчального закладу встановлено обставини, які стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

07 липня 2006 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (Орендодавець) та Приватним підприємством фірма "Імпорттехносервіс" (Орендар) укладено Договір оренди № 492 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір).

Відповідно до умов договору Орендарю передано в строкове платне користування частину нежитлових приміщень площею 75,7 кв. м у цокольному поверсі навчального корпусу, що знаходиться на балансі Житомирського професійно-політехнічного ліцею (Балансоутримувач), за адресою: м. Житомир, вул. Маяковського, 16. Майно передано в оренду для розміщення офісу (39,3 кв.м), складу (15 кв.м) та майстерні по ремонту касових апаратів (21,4 кв.м). Договір укладено строком на 364 дні, що діє з 07 липня 2006 року до 05 липня 2007 року включно.

Факт передачі майна в оренду підтверджується актом приймання-передачі від 07 липня 2006 року.

У подальшому між сторонами укладено Додаткові угоди №1 від 27 березня 2007 року, №2 від 10 липня 2009 року, №3 від 11 червня 2010 року, №4 від 28 червня 2010 року, №5 від 24 червня 2011 року, №6 від 22 липня 2011 року, №7 від 27 лютого 2012 року, №8 від 25 червня 2012 року, №9 від 21 червня 2013 року, №10 від 25 червня 2014 року, №11 від 23 червня 2015 року, №12 від 22 червня 2016 року, №13 від 22 червня 2017 року, №14 від 15 червня 2018 року, №15 від 18 червня 2019 року та №16 від 25 вересня 2020 року, якими змінювалися умови щодо строку дії договору та/або розміру орендної плати. Цільове призначення орендованого майна зазначеними додатковими угодами не змінювалося.

На підставі заяви орендаря про продовження договору оренди на новий термін, наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях від 07 липня 2021 року №643 прийнято рішення про оголошення аукціону про передачу в оренду нерухомого майна площею 75.5 кв.м, що знаходиться за адресою Житомирська обл., м. Житомир, вул. Володимирська 16.

У довідці №247 від 07 липня 2021 року Житомирський професійний політехнічний ліцей повідомив Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, що нежитлові приміщення загальною площею 75,7 кв. м, розташовані у будівлі гуртожитку за адресою: м. Житомир, вул. Володимирська, 16, які перебувають на балансі ліцею, не використовуються понад п`ять років та не плануються до використання для потреб навчального закладу. У зазначеній довідці також вказано, що з урахуванням вимог статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та пункту 29 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна зазначене майно може бути об`єктом оренди без права викупу та передачі в суборенду.

Як убачається з оголошення, оприлюдненого на вебпорталі "Prozorro.Продажі" (аукціон №LLP001-UA-906), про передачу в оренду нерухомого майна площею 75.7 кв. м, що знаходиться за адресою Житомирська обл., м. Житомир, вул. Володимирська, 16, щодо якого прийнято рішення про продовження терміну дії чинного договору оренди на аукціоні, зазначено, що майно може бути використано за будь-яким цільовим призначенням як виключення, передбачене абзацом 10 пункту 29 Порядку.

За результатами проведення зазначеного аукціону 04 жовтня 2021 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (Орендодавець), Приватним підприємством фірма "Імпорттехносервіс" (Орендар) та Житомирським професійним політехнічним ліцеєм (Балансоутримувач) укладено Додатковий договір №17 про внесення змін до договору оренди від 07 липня 2006 року №492 з урахуванням змін від 27 березня 2007 року, 10 липня 2009 року, 11 червня 2010 року, 28 червня 2010 року, 24 червня 2011 року, 22 липня 2011 року, 27 лютого 2012 року, 25 червня 2012 року, 21 червня 2013 року, 25 червня 2014 року, 23 червня 2015 року, 22 червня 2016 року, 22 червня 2017 року, 15 червня 2018 року, 18 червня 2019 року та 25 вересня 2020 року щодо продовження терміну його дії шляхом викладення у новій редакції (далі - Додатковий договір №17 від 04 жовтня 2021 року), за умовами якого продовжено строк дії договору оренди на 5 років, до 17 червня 2026 року включно, а також у пункті 7.1 змінюваних умов визначено цільове призначення майна, що майно може бути використане Орендарем за будь-яким цільовим призначенням.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24 червня 2023 року №561-р цілісні майнові комплекси державних закладів професійної (професійно-технічної) освіти передано у власність Житомирської міської територіальної громади, зокрема Житомирський професійний політехнічний ліцей (код згідно з ).

На виконання зазначеного розпорядження рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №1234 від 07 серпня 2024 року "Про затвердження передавального акта цілісного майнового комплексу Житомирського професійного політехнічного ліцею" затверджено передавальний акт, яким майно ліцею передано у власність територіальної громади в особі Житомирської міської ради (), про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

02 грудня 2024 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (первісний орендодавець) і Комунальним підприємством "Регулювання орендних відносин" Житомирської міської ради (новий орендодавець) складено Акт про заміну сторони у договорі оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 07 липня 2006 року №492 з урахуванням внесених до нього змін і доповнень, відповідно до якого новим орендодавцем за зазначеним договором визначено Комунальне підприємство "Регулювання орендних відносин" Житомирської міської ради ().

02 грудня 2024 року РВ ФДМУ по Рівненській та Житомирській областях та КП "Регулювання орендних відносин" Житомирської міської ради складено Акт про заміну сторони у договорі оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 07 липня 2006 року №492, з урахуванням змін та доповнень, згідно якого новим Орендодавцем за договором оренди є КП "Регулювання орендних відносин" Житомирської міської ради (). А також цього ж дня складено акт прийому-передачі документів щодо договорів оренди нерухомого майна, що перебуває на балансах закладів професійно-технічної освіти.

02 грудня 2024 року КП "Регулювання орендних відносин" (орендодавець), ПП фірма "Імпорттехносервіс" (Орендар) та Житомирський професійний політехнічний ліцей (Балансоутримувач) уклали додатковий договір до договору оренди нерухомого майна від 07 липня 2006 року №492, яким уточнено банківські реквізити та порядок сплати орендної плати, решту положень договору оренди залишено без змін.

Рішенням Житомирської міської ради №1199 від 19 грудня 2024 року вирішено вважати Житомирську міську раду засновником Житомирського професійного політехнічного ліцею та змінити назву ліцею на Професійний політехнічний коледж міста Житомира.

Додатковим договором до договору оренди нерухомого майна від 07 липня 2006 року №492 від 17 березня 2025 року сторони узгодили в тексті Договору оренди, актах та додаткових договорах замінити назву Балансоутримувача Житомирського професійного політехнічного ліцею на Професійний політехнічний коледж міста Житомира.

Житомирською окружною прокуратурою на адресу Житомирської міської ради листом від 25 жовтня 2024 року №51-84-7963вих-24 направлено повідомлення про виявлені порушення законодавства у сфері охорони дитинства та використання майна закладу освіти, допущені при укладенні оспорюваного договору оренди, з пропозицією вжити заходів щодо їх усунення шляхом звернення до суду.

У відповіді Житомирської міської ради від 06 грудня 2024 року №36/5376 зазначено, що здійснюється передача документів щодо майна, переданого з державної у комунальну власність, а після їх опрацювання буде прийнято рішення щодо можливості проведення претензійно-позовної роботи.

06 серпня 2025 року ПП фірма "Імпорттехносервіс" листом №5 повідомила КП "Регулювання орендних відносин" ЖМР, що має намір достроково, протягом вересня 2025 року в добровільному порядку за згодою сторін припинити дію договору оренди нерухомого майна та повернути орендоване нежитлове приміщення площею 75,7 кв.м за адресою м. Житомир, вул. Володимирська 16 Професійному політехнічному коледжу м. Житомира.

Враховуючи викладені обставини справи, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позову виходячи з неналежного суб`єктного складу відповідачів, оскільки Додатковий договір №17 від 04 жовтня 2021 року укладено між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, Приватним підприємством фірмою "Імпорттехносервіс" та Житомирським професійним політехнічним ліцеєм, тоді як КП "Регулювання орендних відносин" ЖМР на момент укладення правочину не було його стороною.

Щодо представництва прокурором інтересів держави.

Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі №906/240/18, від 01 листопада 2018 року у справі №910/18770/17, від 05 листопада 2018 року у справі №910/4345/18).

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Наведені висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 та від 06 липня 2021 року у справі №911/2169/20.

Отже, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі відповідного уповноваженого органу, прокурор не замінює цей орган у судовому процесі, однак і не виконує функцію його представництва, оскільки представляє державу та є окремим самостійним суб`єктом звернення.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №806/1000/17, від 26 липня 2018 року у справі №926/1111/15).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Згідно з частинами 4, 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У даному випадку звернення прокурора до суду спрямоване на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу в оренду державної власності, а саме приміщення закладу освіти.

В обґрунтування порушення інтересів держави прокурор зазначив, що відбулася протиправна передача в користування державного майна, призначеного для освітнього призначення для використання за будь-яким цільовим призначенням, що позбавляє державу можливості забезпечити гарантоване Конституцією України право дітей на одержання якісної професійно-технічної та загальної середньої освіти, збереження мережі навчальних закладів для здійснення останніми освітньої діяльності. Суспільний інтерес використання майна закладу освіти за освітнім призначенням з метою забезпечення гарантованих державою прав дітей на освіту однозначно переважає над приватним інтересом у заволодінні для користування майном навчального закладу.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24 червня 2023 року №561-р цілісний майновий комплекс Житомирського професійного політехнічного ліцею () передано у власність Житомирської міської територіальної громади. Відповідно до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 07 серпня 2024 року №1234 "Про затвердження передавального акта цілісного майнового комплексу Житомирського професійного політехнічного ліцею" зазначене майно передано у комунальну власність територіальної громади міста Житомира, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на наведене, з 07 серпня 2024 року Житомирська міська рада є органом, до сфери управління якого належить балансоутримувач майна, що відповідає визначенню, наведеному у пункті 19 частини першої статті 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відтак саме Житомирська міська рада є органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах у розумінні статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

З матеріалів справи вбачається, що Житомирською окружною прокуратурою на адресу Житомирської міської ради листом від 25 жовтня 2024 року №51-84-7963вих-24 направлено повідомлення про виявлені порушення законодавства у сфері охорони дитинства та використання майна закладу освіти, допущені при укладенні оспорюваного договору оренди, з пропозицією вжити заходів щодо їх усунення шляхом звернення до суду. У цьому ж листі, відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", орган місцевого самоврядування було попереджено про намір прокуратури самостійно звернутися до суду у разі невжиття відповідних заходів позовного характеру.

У відповіді Житомирської міської ради №36/5376 від 06 грудня 2024 року зазначено, що здійснюється передача документів щодо майна, переданого з державної у комунальну власність, а після їх опрацювання буде прийнято рішення щодо можливості проведення претензійно-позовної роботи.

Водночас на момент звернення прокурора до суду жодних конкретних заходів, спрямованих на усунення виявлених порушень, Житомирською міською радою вжито не було. Навпаки, 02 грудня 2024 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях і Комунальним підприємством "Регулювання орендних відносин" Житомирської міської ради складено акт про заміну сторони у спірному договорі оренди.

Таким чином, орган, уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах, будучи належним чином поінформованим про їх порушення, фактично не вжив заходів щодо їх усунення, що свідчить про його пасивну поведінку та невиконання покладених на нього функцій.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що прокурор належним чином обґрунтував і підтвердив наявність передбачених законом підстав для представництва інтересів держави у цій справі.

Щодо суті спору.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частини перша та друга статті 15 ЦК України).

За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16).

Тобто, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Згідно із частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень частини першої, третьої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно із положеннями частини 1 статті 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Аналогічна норма визначена у частині 8 статті 20 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" якою передбачено, що у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов`язки за договором оренди, якщо інше не передбачено договором.

У разі переходу права власності на об`єкт оренди до нового власника такий договір оренди зберігає чинність для нового власника, якщо інше не передбачено договором оренди (частина 2 статті 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Крім того, пунктом 12.5 Додаткового договору №17 від 04 жовтня 2021 року визначено, що якщо інше не передбачене цим договором, перехід права власності на орендоване майно третім особам не є підставою для зміни або припинення чинності ним договором, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступника), за винятком випадку приватизації орендованого майна Орендарем.

Відповідно до пункту 13.3 Додаткового договору якщо протягом строку дії договору відбувається заміна Орендодавця або Балансоутримувача Майна, Новий Орендодавець або Балансоутримувач стає стороною такого договору шляхом складення акта про заміну сторони у договорі оренди державного майна (далі - акт про заміну сторони) за формою, що розробляється Фондом державного майна.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05 липня 2023 року у справі №910/15792/20, сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.

Водночас, поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (такі висновки сформульована у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 09 лютого 2021 року у справі №635/4741/17).

Захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси позивача саме від відповідача (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/17792/17).

Також, Верховний Суд у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі №761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі №203/2/19 дійшов висновку, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

З урахуванням вищевикладеного, належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи не визнаного матеріального правовідношення.

Правовим наслідком визнання недійсним договору оренди об`єкта освіти є повернення орендованого приміщення відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України. При цьому, правило статті 216 Цивільного кодексу України застосовується виключно до сторін правочину, а двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто, при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину (аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 лютого 2024 року у справі №917/1173/22).

Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсними є насамперед сторони правочину, які мають бути залученими до розгляду справи як відповідачі. В свою чергу, незалучення усіх належних відповідачів виключає можливість вирішення судом цього спору по суті заявлених вимог (висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 757/8221/19-ц).

З урахуванням викладеного, висновок місцевого господарського суду про неналежний суб`єктний склад відповідачів є передчасним та таким, що не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Зміна власника об`єкта оренди та подальша заміна орендодавця у зобов`язанні не припиняє дії договору та не виключає переходу до нового власника всіх прав та обов`язків наймодавця в силу прямої вказівки закону (частина перша статті 770 Цивільного кодексу України, частина 8 статті 20, частина друга статті 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"), а також умов самого Додаткового договору №17 (пункти 12.5, 13.3). Отже, КП "Регулювання орендних відносин" ЖМР як правонаступник орендодавця набуло статусу сторони зобов`язання і на нього поширюються наслідки можливого визнання правочину недійсним.

Таким чином, визначення складу відповідачів має здійснюватися з огляду на реальний склад учасників спірних матеріальних правовідносин та можливість ефективного захисту порушеного інтересу. Суд першої інстанції помилково ототожнив момент укладення правочину з незмінним суб`єктним складом спору та не врахував правонаступництва орендодавця, що призвело до безпідставної відмови у позові без оцінки заявлених вимог по суті.

За таких обставин висновок місцевого господарського суду про неналежний суб`єктний склад відповідачів не відповідає приписам статей 15, 16, 202, 216, 770 ЦК України, положенням спеціального закону та усталеній практиці Верховного Суду, а тому не може бути покладений в основу рішення у справі.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Приписи статті 627 Цивільного кодексу України встановлюють, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

При цьому для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об`єктивна неможливість настання правового результату, а також те, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

Згідно частин 2, 3 статті 78 Закону України "Про освіту" фінансування закладів, установ і організацій системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством. Державні та комунальні заклади освіти мають право надавати платні освітні та інші послуги, перелік яких затверджує Кабінет Міністрів України. Засновники відповідних закладів освіти мають право затверджувати переліки платних освітніх та інших послуг, що не увійшли до переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 79 Закону України "Про освіту" (в редакції чинної на момент укладення спірного додаткового договору №17) джерелами фінансування суб`єктів освітньої діяльності відповідно до законодавства можуть бути, зокрема, доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання, інші джерела, не заборонені законодавством.

Згідно з частиною першою статті 80 Закону України "Про освіту" (в редакції чинної на момент укладення спірного додаткового договору №17) до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать зокрема нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо.

Відповідно до частин 3, 4 статті 80 Закону України "Про освіту" основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають вилученню, крім випадків, встановлених законом. Об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства.

Підпунктом 2 пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України №796 від 27 серпня 2010 року "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі (установі) освіти.

Відповідно до абзацу 20 частини 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" окреме індивідуально визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди як цілісний майновий комплекс, може бути об`єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

Приміщення - це частина внутрішнього об`єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу (постанова Кабінету Міністрів України №1442 від 28 жовтня 2004 року "Про затвердження Національного стандарту №2 "Оцінка нерухомого майна").

Отже, чинне законодавство дозволяє передачу в оренду окремого індивідуально визначеного майна, що входить до складу об`єкта освіти як цілісного майнового комплексу, а саме: приміщень, споруд та обладнання навчальних закладів, що тимчасово не використовуються у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності за умови, якщо це не погіршує соціально-побутових умов колективу відповідного навчального закладу.

Згідно статті 10 Закону "Про оренду державного та комунального майна" істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін (строк), на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна. За згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

Так, норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Закон України "Про освіту", Закон України "Про вищу освіту", постанова Кабінету Міністрів України №796 від 27 серпня 2010 року "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" у їх системному поєднанні, дозволяють передавати в оренду будівлі, споруди, окремі тимчасово вільні приміщення і площі, інше рухоме та нерухоме майно або обладнання, за умови, що такі об`єкти тимчасово не використовуються у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності та у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Виходячи зі змісту вищенаведених правових положень, як додаткові джерела фінансування навчальних закладів законом передбачається можливість залучати, у тому числі, доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання. Проте надання в оренду таких приміщень, споруд, обладнання, що тимчасово не задіяні, дозволяється лише для їх використання, пов`язаного з навчально-виховним процесом відповідного навчального закладу, за умови, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/1227/17.

Не використання навчальним закладом спірних приміщень для навчального (освітнього) процесу не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, ніж пов`язаною з освітнім процесом.

Аналогічна права позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №913/152/18.

Приписами частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" встановлено, що об`єкти та майно державних чи комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням.

Вирішальним в аспекті неухильного дотримання вимог зазначеної норми законодавець визначає обов`язкове використання об`єктів освіти і науки, що фінансуються з бюджету, за цільовим призначенням, тобто тісну пов`язаність з навчально-виховним процесом мети такого використання (в тому числі на умовах оренди). Невикористання певного приміщення навчальним закладом не свідчить про неприналежність цього приміщення до об`єкта освіти.

З дослідженого колегією суддів вбачається, що предметом договору оренди №492 від 07 липня 2006 року (з урахуванням змін, у тому числі Додаткового договору №17 від 04 жовтня 2021 року) є частина нежитлових приміщень площею 75,7 кв. м у цокольному поверсі будівлі навчального закладу за адресою: м. Житомир, вул. Володимирська, 16, які перебувають на балансі Житомирського професійного політехнічного ліцею (правонаступник Професійний політехнічний коледж міста Житомира). Зазначене майно первісно належало до державної власності, а згодом, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 24 червня 2023 року №561-р та рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 07 серпня 2024 року №1234, передане у комунальну власність Житомирської міської територіальної громади.

За умовами Додаткового договору №17 від 04 жовтня 2021 року продовжено строк дії договору оренди до 17 червня 2026 року та змінено цільове призначення майна, а саме пунктом 7.1 Договору передбачено, що майно може бути використано Орендарем за будь-яким цільовим призначенням.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне підприємство фірма "Імпорттехносервіс" здійснює діяльність у сферах: 33.12 ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення; 33.14 ремонт і технічне обслуговування електричного устаткування; 43.21 електромонтажні роботи; 46.18 діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; 46.51 оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням; 46.52 оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткуванням, деталями до нього; 46.66 оптова торгівля іншими офісними машинами й устаткуванням; 46.69 оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; 62.01 комп`ютерне програмування; 70.22 консультування з питань комерційної діяльності й керування; 72.19 дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук; 95.11 ремонт комп`ютерів і периферійного устаткування; 95.12 ремонт обладнання зв`язку.

Наведені види господарської діяльності орендаря свідчать про комерційний характер використання орендованого майна та не пов`язані із забезпеченням освітнього процесу, навчально-виробничою діяльністю закладу освіти чи обслуговуванням його учасників. Отже, використання спірних приміщень не відповідає функціональному призначенню майна закладу професійної освіти та не може розцінюватися як таке, що здійснюється в інтересах освітньої діяльності самого навчального закладу.

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що спірне нежитлове приміщення передано в оренду Приватному підприємству фірмі "Імпорттехносервіс" з порушенням вимог чинного законодавства щодо використання майна закладів освіти.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом оцінюється правомірність укладення Додаткового договору №17 від 04 жовтня 2021 року саме станом на момент його вчинення, що узгоджується з приписами статей 215, 236 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 80 Закону України "Про освіту" (у чинній на час розгляду апеляційної скарги редакції)встановлено, що надання в оренду об`єктів та майна державних і комунальних закладів освіти з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, та які відповідно до абзацу першого цієї частини можуть надаватися орендарями державного і комунального майна з використанням майна, що належить закладу освіти, здійснюється за цільовим призначенням, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Отже, навіть у випадку, коли передача майна в оренду теоретично допускається, обов`язковою умовою є визначення відповідного цільового призначення Кабінетом Міністрів України.

Матеріали справи не містять доказів існування рішення Кабінету Міністрів України, яким було б визначено можливість використання спірного приміщення у спосіб, передбачений Додатковим договором №17, зокрема "за будь-яким цільовим призначенням". Відсутність такого визначення свідчить про недотримання імперативних вимог закону при укладенні спірного правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, орендоване приміщення використовується суб`єктом господарювання для здійснення комерційної діяльності (технічне обслуговування обладнання, торгівля відповідними товарами тощо), що не пов`язана із забезпеченням освітнього процесу, навчально-виробничою діяльністю закладу освіти або обслуговуванням його учасників. Таким чином, майно навчального закладу фактично використовується не за освітнім призначенням та в цілях, не пов`язаних із виконанням завдань і функцій закладу професійної освіти.

За таких обставин наявні правові підстави для задоволення позовних вимог у частині визнання недійсним спірного додаткового договору про продовження строку оренди.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 236 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Аналогічна права позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/1227/17.

Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що позовна вимога про зобов`язання Приватне підприємство фірму "Імпорттехносервіс" повернути частину нежитлових приміщень площею 75,7 кв.м в цокольному поверсі будівлі (м. Житомир, вул. Володимирська, 16) у користування Професійного політехнічного коледжу міста Житомира, оскільки визнання недійсним договору оренди приміщення має правовим наслідком повернення цього приміщення орендодавцю в порядку і на умовах, які встановлені законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі №917/782/20.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

З огляду на принцип диспозитивності господарського судочинства, саме позивач визначає предмет та підстави позову, а суд не вправі виходити за межі заявлених вимог. У даній справі предметом оскарження визначено Додатковий договір №17 від 04 жовтня 2021 року, яким викладено договір оренди у новій редакції, продовжено строк його дії та змінено істотну умову щодо цільового призначення майна.

Додатковий договір № 17 є самостійним правочином у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України, оскільки ним змінено обсяг цивільних прав та обов`язків сторін (зокрема строк дії зобов`язання та порядок використання об`єкта оренди). Саме цей правочин спричинив спірні правові наслідки, які суперечать вимогам законодавства про освіту.

Отже, з урахуванням статті 14 ГПК України, судом перевірена правомірність саме того правочину, який визначений позивачем як предмет спору, і суд не вправі самостійно змінювати його на інший (зокрема первісний договір 2006 року), оскільки відповідні вимоги не заявлені.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що в апеляційній скарзі Керівника Житомирської обласної прокуратури наведено достатні та переконливі доводи, на підставі яких колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року у справі №906/760/25 необхідно скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року у справі №906/760/25 задовольнити.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року у справі №906/760/25 скасувати. Прийняти нове рішення. Позов задовольнити.

Визнати недійсним Додатковий договір №17 від 04 жовтня 2021 року про внесення змін до договору оренди від 07 липня 2006 року №492 з урахуванням змін від 27.03.2007, від 10.07.2009, від 11.06.2010, від 28.06.2010, від 24.06.2011, від 22.07.2011, від 27.02.2012, від 25.06.2012, від 21.06.2013, від 25.06.2014, від 23.06.2015, від 22.06.2016, від 22.06.2017, від 15.06.2018, від 18.06.2019 та від 25.09.2020 щодо продовження терміну його дії шляхом викладення у новій редакції, сторонами якого є Приватне підприємство - фірма "Імпорттехносервіс", Комунальне підприємство "Регулювання орендних відносин" Житомирської міської ради, Професійний політехнічний коледж міста Житомира.

Зобов`язати Приватне підприємство - фірму "Імпорттехносервіс" повернути частину нежитлових приміщень площею 75,7 кв.м. в цокольному поверсі будівлі (м. Житомир, вул. Володимирська, 16) у користування Професійного політехнічного коледжу міста Житомира.

Стягнути з Комунального підприємства "Регулювання орендних відносин" Житомирської міської ради (10014, м.Житомир, вул. Покровська, 4, ) на користь Житомирської обласної прокуратури (10008, м.Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 11) 5046,66 судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Стягнути з Приватного підприємства фірма "Імпорттехносервіс" (10014, м. Житомир, вул. Володимирська, 16, ) на користь Житомирської обласної прокуратури (10008, м.Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 11) 5046,66 судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Стягнути з Професійного політехнічного коледжу міста Житомира (10014, м.Житомир, вул.Старовільська, 9а) на користь Житомирської обласної прокуратури (10008, м.Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 11) 5046,66 судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/760/25 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "25" лютого 2026 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.