ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=================================================================
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

02 березня 2026 року Справа № 915/101/26

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е. М., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АИСТ», вул. Радсадівська, 10, Мала Корениха, Миколаївська обл., 57157 ()

до відповідача Миколаївської районної військової адміністрації, вул. Одеське шосе, 18-А, м. Миколаїв, 54036 ()

про визнання дійсним договору купівлі-продажу

без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «АИСТ» в особі директора Чокова Максима Миколайовича з позовною заявою до відповідача Миколаївської районної військової адміністрації, в якій просить суд визнати дійсним Договір купівлі-продажу № 8 від 23 квітня 2001 р., укладеним між ВАТ «Зарече» в особі голови правління Заболотного М.М. та ТОВ «АИСТ», в особі директора Верба М.Г., за яким ВАТ «Зарече» передало у власність ТОВ «Аист» цілісний нежитловий майновий комплекс загальною площею 949 м 2, який знаходиться за адресою: с. Кірове, вул. Індустріальна, 7 і на земельній ділянці, згідно довідки-характеристики, виданій Миколаївським Міжміським бюро технічної інвентаризації від 15 березня 2001 року № 909, А-1, інкубаторна, Б-1 дизель-генераторна.

Підставою позову зазначено наступні обставини.

На підставі Договору купівлі-продажу № 8 від 23.04.2001, укладеного між ВАТ «Зарече» в особі голови правління Заболотного М.М. та ТОВ «АИСТ» в особі директора Верба М.Г., позивач ТОВ «АИСТ» придбав у власність цілісний нежитловий майновий комплекс загальною площею 949 м 2, який знаходиться за адресою: с. Кірове, вул. Індустріальна, 7, і на земельній ділянці, згідно довідки-характеристики, виданій Миколаївським Міжміським бюро технічної інвентаризації від 15 березня 2001 року № 909, А-1, інкубаторна, Б-1 дизель-генераторна.

Позивач зазначає, що договір купівлі-продажу укладений в простій письмовій формі та зареєстрований у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 909 від 15.05.2001.

Позивач зазначає, що станом на 28.12.2012 право власності на нежитловий майновий комплекс зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «АИСТ» - в цілому.

23.03.2005 проведено державну реєстрацію припинення ВАТ «Заріччя» на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.03.2004 по справі № 4/242, місцезнаходженням реєстраційної справи є Миколаївська районна державна адміністрація, відомості про правонаступника ВАТ «Заріччя» в судовому рішенні відсутні.

Позивач зазначає, що на сьогоднішній день втрачена можливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, оскільки припинено діяльність ВАТ «Заріччя».

Отже, єдиним можливим способом захисту, для приведення до діючого законодавства правовідносин, які склались між сторонами, є визнання договору купівлі-продажу дійсним в судому порядку.

Позовні вимоги обґрунтовано приписами ст. 55 Конституції України, ст. 11, 15, 16, 209, 218, 220, 626, 638, 639, 655, 657 ЦК України, ст. 180 ГК України, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та судовою практикою.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.02.2026 позовну заяву (вх. № 1339/26 від 29.01.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю АИСТ до відповідача Миколаївської районної військової адміністрації про визнання дійсним договору купівлі-продажу залишено без руху.

Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Встановлено позивачу наступний спосіб усунення недоліків:

- позивачу зазначити обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до Миколаївської районної військової адміністрації та правові підстави позову до визначеного відповідача;

- докази сплати судового збору в розмірі 2 662, 40 грн.

Роз`яснено позивачу наслідки усунення недоліків.

Копія ухвали Господарського суду Миколаївської області від 03.02.2026 направлена судом до електронного кабінету позивача й була отримана останнім 16.02.2026 о 11:10, що підтверджується довідкою про доставку документа в кабінет електронного суду позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ГПК України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Отже, в силу положень ч. 6 ст. 242 ГПК України ухвала про залишення позовної заяви без руху від 03.02.2026 вважається врученою позивачу 16.02.2026. Відтак, останнім днем строку для усунення позивачем недоліків позовної заяви є 26.02.2026.

24.02.2026 до Господарського суду Миколаївської області через підсистему Електронний суд від позивача надійшла уточнена позовна заява (вх. № 2463/26 від 24.02.2026) за позовом ТОВ «АИСТ» до Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області з позовними вимогами про визнання дійсним договору купівлі-продажу № 8 від 23.04.2001.

До уточненої позовної заяви позивачем долучено заяву на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху, в якій заявник просить суд відкрити провадження та призначити справу до розгляду.

В заяві на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху заявник зазначив, що враховуючи припинення діяльності ВАТ «Заріччя» (другої сторони договору), належним відповідачем є орган місцевого самоврядування за місцем розташування майна, яке є предметом даного спору.

Заявник зазначає, що позивач надає до суду уточнену позовну заяву із зазначенням належного відповідача - Радсадівську сільську раду Миколаївського району Миколаївської області.

Розглянувши уточнену позовну заяву (вх. № 2463/26 від 24.02.2026), судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога (постанова КЦС ВС від 14.07.2021 у справі № 161/2823/19).

Правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (постанова КЦС ВС від 27.11.2023 № 603/761/19).

Позивачем при звернені до суду з позовною заявою (вх. № 1339/26 від 29.01.2026) відповідачем зазначено Миколаївську районну військову адміністрацію ().

При цьому, при зверненні до суду з уточненою позовною заявою (вх. № 2463/26 від 24.02.2026) відповідачем зазначено Радсадівську сільську раду Миколаївського району Миколаївської області ().

Таким чином, від позивача 24.02.2026 фактично надійшла інша позовна заява (вх. № 1339/26), яка по формі та змісту є відмінною від позовної заяви, яка надійшла до суду 29.01.2026 (вх. № 2463/26), із зазначенням іншого відповідача, тобто має інший склад учасників справи. Отже, на підтвердження усунення недоліків, позивачем надано нову позовну заяву.

Зміна позивачем на власний розсуд особи, яка є відповідачем, на іншу особу, унеможливлює прийняття позовної заяви з позовними вимогами до Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області до розгляду в межах позовної заяви, якій присвоєно номер судової справи № 915/101/26 з відкриттям провадження у ній, оскільки ці заяви мають різний (інший) склад учасників справи. Такі дії є правом позивача, яким він може скористатись, шляхом звернення до суду з відповідним позовом на загальних підставах, а не шляхом усунення недоліків позовної заяви, яка була залишена судом без руху.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі (позивачами і відповідачами) можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, зокрема, юридичні особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 ГПК України відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом ст. 14, 42, 48 ГПК України право визначення відповідача (-ів) належить позивачеві. Саме позивач, або прокурор, що діє в інтересах держави в особі позивача, наділений правом на визначення осіб, які, на його думку порушили, не визнали чи оспорили суб`єктивні права, свободи чи інтереси.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача (постанова ВС від 21.08.2024 у справі № 316/1563/20).

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи по суті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії. Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні (постанова ОП ВС від 10.12.2018 у справі № 910/9883/17).

При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Господарським процесуальним кодексом України взагалі не передбачено можливості заміни первісного відповідача під час вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Право позивача на заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача може бути реалізовано лише після відкриття провадження у справі, а не на стадії залишення позовної заяви без руху.

Отже, позивачем не виконано вимог ухвали суду від 03.02.2026 в частині подання до суду письмової заяви із виконанням п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не усунуто недоліки, зазначені судом в ухвалі від 03.02.2026, а здійснено подання нової позовної заяви у межах вже поданої позовної заяви, що суперечить приписам процесуального закону.

За таких обставин, вищевказана уточнена позовна заява (вх. № 2463/26 від 24.02.2026) не може бути прийнята судом як усунення недоліків до первісно поданої позовної заяви (вх. № 1339/26 від 29.01.2026), яка пройшла обов`язкову реєстрацію в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день її надходження, з присвоєнням єдиного унікального номеру судової справи, так як містить інший суб`єктний склад сторін.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.02.2026 роз`яснено позивачу, що при невиконанні вимог вказаної ухвали позовна заява у відповідності до приписів ч. 4 ст. 174 ГПК України вважається неподаною та повертається позивачу.

Крім того, суд звертає увагу, що повернення позовної заяви не є позбавленням особи права на доступ до суду, оскільки не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду із позовом після належного визначення складу учасників процесу та позовних вимог, спрямованих до відповідачів.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Відповідно до ч. 6 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Враховуючи, що позовна заява (вх. № 1339/26 від 29.01.2026) з додатками сформована позивачем за допомогою системи "Електронний суд", відповідно фактичне повернення матеріалів позовної заяви з додатками у паперовій формі судом не здійснюється.

Керуючись ст. 174, 232-235, 254-256 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву (вх. № 1339/26 від 29.01.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю АИСТ до відповідача Миколаївської районної військової адміністрації про визнання дійсним договору купівлі-продажу повернути позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю АИСТ.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 254-259 ГПК України.

Суддя Е.М. Олейняш