РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2026Справа № 910/14956/25
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ"

до Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО"

про стягнення 12 150,00 грн

Представники сторін: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УСГ" (далі - ПрАТ "УСГ") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго" (далі - АТ "Інго") 12 150,00 грн страхового відшкодування в порядку суброгації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до ПрАТ "УСГ", як страховика потерпілої в ДТП особи, якій позивач виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, на підставі статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 108 Закону України "Про страхування" (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, - Закон №1909-IX), в межах виплаченого страхового відшкодування перейшло право вимоги до АТ "Інго", як страховика винної в ДТП особи.

Оскільки обґрунтований розмір страхового відшкодування становить 15 840,00 грн, а АТ "Інго" у добровільному порядку сплачено лише частину страхового відшкодування у розмірі 3 690,00 грн, останнє зобов`язане виплатити решту суми страхового відшкодування у розмірі 12 150,00 грн (15 840,00 грн - 3 690,00 грн).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/14956/25 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

16.12.2025 через систему "Електронний суд" АТ "Інго" подало відзив, в якому просило відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, надані Позивачем докази (рахунок на оплату №867 від 28.08.2024 та акт наданих послуг №867 від 28.08.2024) не є належним доказами вартості відновлювального ремонту;

- оскільки в схемі ДТП зазначено тільки пошкодження лівої частини заднього бампера, інші пошкодження не були результатом спірної ДТП, відтак обґрунтований розмір страхового відшкодування становить 3 690,00 грн;

- оскільки відповідачем у добровільному порядку було сплачено позивачу 3 690,00 грн обґрунтованої суми страхового відшкодування, вимога про стягнення 12 150,00 грн є безпідставною, відтак у позові необхідно відмовити.

Жодних інших заяв по суті справі, заяв чи клопотань сторонами не надано.

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд. його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Приймаючи до уваги зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених ГПК України, проте в розумні строки.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги ПрАТ "УСГ" обґрунтованими.

26.07.2024 о 10:00 у місті Києві на вулиці Андрія Верхогляда сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля "Toyota", д.н.з. НОМЕР_1 , та "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 .

ДТП сталася внаслідок порушення водієм автомобіля "Toyota", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України, вина якої була встановлена постановою Печерського районного суду міста Києва від 23.10.2024 у справі №757/35265/24-п та додатково підтверджується довідкою НПУ №260460, схемою місця ДТП.

Внаслідок даної ДТП було пошкоджено автомобіль "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 , (застрахований транспортний засіб), власником та страхувальником якого, згідно зі Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , є ОСОБА_2 .

Автомобіль "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 , був застрахований ПрАТ "УСГ" згідно Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2801-24-00050 від 06.06.2024.

На підставі заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 01.08.2024 (страхова справа STOKA-), акту огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 01.08.2024, Акту наданих послуг та рахунку на оплату №867 від 28.08.2024, страхового акту №STOKA- від 12.03.2025, розрахунку суми страхового відшкодування та заяви про перерахування страхового відшкодування від 12.03.2025, 13.03.2025 за платіжною інструкцією №616/0 Позивачем сплачено на рахунок ОСОБА_2 15 840,00 грн (без ПДВ).

Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність особи, якій належить автомобіль "Toyota", д.н.з. НОМЕР_1 , (VIN-код: НОМЕР_4 ) була застрахована у АТ "Інго" згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР №216059228.

Вказаний вище поліс передбачає франшизу в розмірі 0,00 грн та страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду, спричинену майну 160 000, 00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, ПрАТ "УСГ" звернулося до АТ "Інго" із заявою №53747 від 14.03.2025 на виплату (страхового відшкодування) у розмірі 15 840,00 грн у порядку суброгації.

Відповідно до розрахунку суми матеріального збитку пошкодженого автомобіля "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 , складеного АТ "Інго", останнім сплачено на користь ПрАТ "УСГ" 3 690,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 20.03.2025.

Посилаючись на те, що Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Закон №1961-IV), не відшкодував Позивачеві у повному обсязі шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП, ПрАТ "УСГ" звернулося з даним позовом до суду про достягнення з АТ "Інго" невиплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 12 150,00 грн.

1. Відповідно до статті 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно доцього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

За приписами статті 993 ЦК України та статті 108 Закону України "Про страхування" (Закону №1909-IX) страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Отже, у вказаних правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Отже, виконавши свої зобов`язання перед страхувальником за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2801-24-00050 від 06.06.2024 шляхом виплати страхового відшкодування, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

2. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 зазначеної статті).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Як було раніше зазначено, 26.07.2024 о 10:00 у місті Києві на вулиці Андрія Верхогляда сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля "Toyota", д.н.з. НОМЕР_1 , та "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 .

ДТП сталася внаслідок порушення водієм автомобіля "Toyota", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України, вина якої була встановлена постановою Печерського районного суду міста Києва від 23.10.2024 у справі №757/35265/24-п.

Оскільки вищезазначена ДТП відбулася внаслідок порушення ОСОБА_1 ПДР, тому вказана фізична особа є винною у заподіянні збитків автомобілю "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 .

3. Проте із вказаних правил відшкодування шкоди безпосередньо винною особою є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

За положеннями статті 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

Страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (пункт 69 частини 1 статті 1 Закону №1909-IX).

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань 01.07.2004 було прийнято Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Закон №1961-IV).

Відповідно до статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Нормами статті 5 Закон №1961-IV встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Отже, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц, від 14.12.2021 у справі №147/66/17.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Toyota", д.н.з. НОМЕР_1 , (VIN-код: НОМЕР_4 ) була застрахована у АТ "Інго" згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР №216059228. Вказаний вище поліс передбачає франшизу в розмірі 0,00 грн та страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду, спричинену майну 160 000, 00 грн.

Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик (відповідач) на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування (позивач) за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 Закон №1961-IV, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 108 Закону №1909-IX, шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що до Позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, на підставі положень статей 512, 514, 993 ЦК України та статті 108 Закону №1909-IX, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до Відповідача, як страховика особи, відповідальної за завдані збитки.

4. Заперечуючи проти задоволення позову, Відповідач не погоджувався з розміром страхового відшкодування у зв`язку з ненаданням Позивачем належних доказів.

Відповідно до частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За приписами частини 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України (стаття 29 Закону України №1961-IV).

Вищезазначеними приписами не встановлено імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжне доручення та рахунок на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу.

Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

При цьому, суд у силу частини 4 статті 236 ГПК України враховує аналогічну правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика).

Згідно з пунктом 2.3. Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості) (пункт 2.4. Методики).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1 - Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №910/3650/16, №910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від: 01.02.2018 у справі №910/22886/16, 06.02.2018 у справі №910/3867/16, 12.03.2018 у справі №910/5001/17.

Відповідно до пункту 7.38. Методики значення Ез (коефіцієнта фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ, 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД, 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів, 5 років - для мототехніки.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 , 2020 року випуску.

Оскільки спірна ДТП відбулася 26.07.2024, тому показник коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю.

Відповідно до акту огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 01.08.2024, Акту наданих послуг та рахунку на оплату №867 від 28.08.2024, страхового акту №STOKA- від 12.03.2025, розрахунку суми страхового відшкодування вартість відновлювального ремонту становить 15 840,00 грн.

Натомість, Відповідач, не погоджуючись із вказаним розміром страхового відшкодування, зазначив, що в результаті ДТП була пошкоджена лише ліва частина заднього бампера автомобіля "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 , а тому Відповідачем виключено фарбування бампера - пошкодження до ДТП.

Так, зі змісту постанови Печерського районного суду міста Києва від 23.10.2024 у справі №757/35265/24-п, довідки НПУ №260460, схеми місця ДТП, заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 01.08.2024 №STOKA- та акту огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 01.08.2024 вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Toyota", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом не впевнилася у безпечності маневру, не звернулася за допомогою до інших осіб, створивши небезпеку для інших учасників руху, не дотрималась безпечного бокового інтервалу, у результаті чого скоїла наїзд на припаркований праворуч автомобіль "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 , завдавши останньому пошкоджень, а саме лівій частині заднього бамперу.

При цьому, в акті огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 01.08.2024 зазначено, що пошкодження правої частини заднього бамперу автомобіля "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 , не пов`язані із заявленим страховим випадком, тобто не пов`язані із ДТП, яка відбулася 26.07.2024.

Відповідно до пункту 8.4.1. Методики у разі визначення вартості матеріального збитку, технічний стан КТЗ (складника) до пошкодження визначається таким чином: а) застосовується коефіцієнт фізичного зносу для складників КТЗ згідно з вимогами пунктів 7.38, 7.39 розділу VII цієї Методики;

б) віднімається від вартості роботи з пофарбування складника вартість тієї частини, що відповідає обсягу пошкодження до останньої події;

в) віднімається від вартості матеріалів з пофарбування складника вартість тієї частини, що відповідає обсягу пошкодження до останньої події;

г) приймається такою, що дорівнює нулю, вартість складників, що підлягали заміні до останньої події;

ґ) не враховуються в номенклатурі ремонтних робіт ті роботи, які необхідно було здійснити до отримання пошкоджень за досліджуваними обставинами (наприклад, якщо бампер підлягав заміні до події, то незалежно від ступеня його пошкодження внаслідок події, врахуванню підлягають лише розбирально-складальні роботи з демонтажу і монтажу бампера, якщо це необхідно для проведення відновлення від події).

Наявність на пошкоджених складових частинах КТЗ експлуатаційних пошкоджень, визначених у пункті 1.6 розділу I цієї Методики, які виникли до події, що досліджується, не впливає на розрахунки відновлювального ремонту (до калькуляції відновлювального ремонту складові частини, роботи та матеріали включаються в повному обсязі).

У пункті 1.6 розділу I цієї Методики визначено, що експлуатаційне пошкодження - це пошкодження, що утворилося внаслідок експлуатації КТЗ й обумовлене його експлуатаційним зносом (зміною первісних властивостей) та умовами експлуатації. До експлуатаційних пошкоджень належать прості деформації складових частин кузова, кабіни, що характеризуються плавними формами, легко піддаються ремонту та розташовані у легкодоступних місцях, виникли в процесі експлуатації КТЗ, сколювання лаку пофарбованого покриття (далі - ЛФП) на лицьових поверхнях кузова, пошкодження ЛФП внаслідок тертя з ущільнювачами. Загальна площа деформації (деформацій) не повинна перевищувати 1,0 дм-2. До експлуатаційних пошкоджень у вигляді простої деформації складових кузова, кабіни КТЗ належать деформації, які виникли від тиску будь-яких предметів чи тіла людини (вм`ятини від рук, від падіння граду, каштанів і подібних за розмірами і масою предметів, від дрібних камінців під час руху КТЗ тощо). До експлуатаційних пошкоджень пластикових деталей КТЗ, у тому числі, які мають структуровану поверхню, належать неглибокі подряпини, потертості, що не порушують функціонального призначення складової частини;

Пунктом 8.4.2. Методики визначено, що вартість робіт з пофарбування певного складника, який до оцінюваних пошкоджень вже потребував пофарбування (наприклад: внаслідок аварійних пошкоджень, наскрізної корозії) розраховується за таким алгоритмом: Умовно розділяється складова частина на чотири частини прямокутної форми.

Якщо попередні аварійні пошкодження складника розташовані в одному з чотирьох прямокутників, то вартість робіт з пофарбування зменшується на 25 %.

Якщо попередні аварійні пошкодження складника розташовані у двох суміжних з чотирьох прямокутників, то вартість робіт з пофарбування зменшується на 50 %.

Якщо попередні аварійні пошкодження складника розташовані в трьох з чотирьох прямокутників або на всіх чотирьох частинах (площа попередніх аварійних пошкоджень перевищує 50 % загальної площі складової), то вартість робіт з пофарбування не враховується.

Аналогічним чином зменшується вартість матеріалів, необхідних для пофарбування певного складника.

Дослідивши надані Відповідачем фотокопії правої частини заднього бамперу автомобіля "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 , суд дійшов до висновку, що зафіксовані пошкодження відносяться до експлуатаційних пошкоджень, а тому їх наявність не впливає на розмір відновлювального ремонту складові частини, роботи та матеріали включаються в повному обсязі.

Більше того, розрахунок суми матеріального збитку у розмірі 3 690,00 грн, виконаного Відповідачем, не може вважатися достовірним доказом, оскільки у ньому відсутнє математичний обрахунок виключеної суми матеріального збитку.

Також суд звертає увагу на те, що цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. Звичай може бути зафіксований у відповідному документі (частина 1 статті 7 ЦК України).

Виходячи із звичаю ділового обороту та враховуючи марку пошкодженого автомобіля, фарбування пошкодженої частини кузову автомобіля відбувається повністю, а не локально, враховуючи роботи по підготовці до фарбування та після (зняття-встановлення, розбирання-збирання).

Також, суд зазначає, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК з "достатність доказів" на нову - "вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес новий стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі №904/2357/20.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21.

Таким чином, виходячи з положень статей 13, 14 та 79 ГПК України, надані Позивачем докази щодо завданих пошкоджень внаслідок ДТП та вартості відновлювального ремонту у розмірі 15 840,00 грн є більш вірогідними.

Оскільки АТ "Інго" сплатило на користь ПрАТ "УСГ" лише частину страхового відшкодування у розмірі 3 690,00 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача решти суми страхового відшкодування у розмірі 12 150,00 грн (15 840,00 грн - 3 690,00 грн - франшиза 0,00 грн) є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, позов ПрАТ "УСГ" підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір згідно статті 129 ГПК України покладається на Відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" (01054, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 33, ідентифікаційний код 16285602) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" (03038, місто Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 32 літ. А; ідентифікаційний код 30859524) 12 150 (дванадцять тисяч сто п`ятдесят) грн 00 коп. страхового відшкодування та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяСергій МУДРИЙ