ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

(ДОДАТКОВА)

"23" лютого 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/1090/24 (908/2396/24)

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

розглянувши заяву представника Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Коциняна Меружана Оганесовича

про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 без номера від 18.11.2025

про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню

у справі № 908/2396/24

за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк», м. Дніпро

до відповідача Фізичної особи-підприємця Альберг Тетяни Вікторівни, м. Бердянськ Запорізької області

про стягнення 295 467,08 грн

в межах справи № 907/1090/24

за заявою ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

про неплатоспроможність фізичної особи

кредитор: Акціонерне товариство «Акцент-Банк», м. Дніпро

кредитор: Акціонерне товариство «Сенс Банк», м. Київ

керуючий реструктуризацією боргів боржника: арбітражний керуючий Ракущинець А.А.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Закарпатської області перебуває справа за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність боржника фізичної особи.

У підсумковому засіданні суд постановив ухвалу від 03 липня 2025 року, якою, зокрема, затвердив план реструктуризації боргів боржника у справі №907/1090/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , припинив повноваження керуючого реструктуризацією Ракущинця Андрія Андрашовича.

Разом з тим рішенням Господарського суду Запорізької області від 05 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10 жовтня 2025 року частково задоволено позов та ухвалено стягнути з Фізичної особи-підприємця Альберг Тетяни Вікторівні на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 176 607,36 грн заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 60 535,76 грн заборгованості за процентами; 47 323,96 грн заборгованості за винагородою та 4267,01 грн судового збору.

На примусове виконання вказаного рішення Господарського суду Запорізької області судом 17 жовтня 2025 року видано відповідний наказ.

19 листопада 2025 року до Господарського суду Запорізької області через підсистему «Електронний суд» від Альберг Тетяни Вікторівни надійшла заява від 18.11.2025 у якій заявник просить суд визнати наказ виданий Господарським судом Запорізької області від 17 жовтня 2025 року у справі № 908/2396/24 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Альберг Тетяни Вікторівні на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 176 607,36 грн заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 60 535,76 грн заборгованості за процентами; 47 323,96 грн заборгованості за винагородою та 4267,01 грн судового збору таким, що не підлягає виконанню.

ухвалою Господарського суду Запорізької області від 01 грудня 2025 року постановлено матеріали заяви Фізичної особи-підприємця Альберг Тетяни Вікторівни у справі № 908/2396/24 направити за підсудністю до Господарського суду Закарпатської області для розгляду в межах справи № 907/1090/24.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.12.2025 заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню розподілено судді Лучку Р.М.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 19 січня 2026 року розгляд заяви ОСОБА_1 від 18.11.2025 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню призначено в судовому засіданні на 27 січня 2026 р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06 лютого 2026 року в справі № 907/1090/24 (908/2396/24) було відмовлено у визнанні таким, що не підлягає виконанню виконавчого документу наказу, виданого Господарським судом Запорізької області від 17 жовтня 2025 року у справі №908/2396/24.

11 лютого 2026 року від представника Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Коциняна Меружана Оганесовича через систему «Електронний суд» надійшла заява від 11.02.2026 у якій заявник просить суд стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку із розглядом справи у розмірі 24 000,00 грн та приєднати до матеріалів справи докази понесення відповідних витрат.

Ухвалою від 13 лютого 2026 року суд призначив розгляд заяви виконавця виконавчого округу Запорізької області Коциняна Меружана Оганесовича від 11.02.2026 про розподіл судових витрат призначити в судовому засіданні без повідомлення учасників справи на 23 лютого 2026 року та встановив сторонам строк до 20 лютого 2026 року для подання письмових пояснень і заперечень щодо заяви.

20 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» від представника боржника Альберг Тетяни Вікторівни надійшла заява від 19.02.2026 у якій адвокат Шпуганич Василь Петрович просить суд залишити без розгляду заяву про розподіл судових витрат від 11.02.2026 через недотримання вимог ч.2 ст. 124 ГПК України. Також заявник просить суд зменшити витрати за надання правничої допомоги та відмовити у задоволенні заяви про розподіл судових витрат.

Крім того, від приватного виконавця через систему «Електронний суд» 23.02.2026 подано заяву від 21.02.2026 за змістом якої просить відкласти розгляд справи за неможливістю взяти участь у судовому засіданні через зайнятість в іншому процесі.

Означене клопотання приватного виконавця не підлягає задоволенню судом, позаяк відповідно до приписів ч. 3 ст. 244 ГПК України додаткове судове рішення з питань про судові витрати вирішується без повідомлення учасників та проведення судового засідання з цього приводу, про що суд зазначав в ухвалі від 13.02.2026 року.

Представники сторін у судове засідання для ухвалення додаткового рішення не викликались.

Розглянувши матеріали заяви та додані до неї докази, суд зважає на наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Статтею 124 ГПК України унормовано, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частина перша статті 123 ГПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст.126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ст.126 ГПК України).

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Судом встановлено, що у запереченні від 28.11.2025 представника Приватного виконавця наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в розумінні п. 8 ч. 3 ст. 165 ГПК України в розмірі 25 000,00 грн.

Приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України вирішення судом питання про розподілу судових витрат після прийняття рішення у справі пов`язується з поданням учасником справи доказів їх понесення до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21 та від 19.01.2024 у справі №910/2053/20, від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.

В судовому засіданні 06.02.2026 по розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню представником приватного виконавця зазначалося, що докази понесення судових витрат будуть подані у встановлений законом строк після вирішення відповідного клопотання боржника.

До заяви про ухвалення додаткового рішення заявник долучив Договір про надання правової допомоги №б/н від 24 листопада 2025 року, Додаткову угоду №26/11 від 26 листопада 2025 року до Договору про надання правової допомоги №б/н від 24 листопада 2025 року та Акт надання послуг №10/02 від 10 лютого 2026 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом п. 1.1. Договору про надання правничої допомоги від 24.11.2025 (надалі Договір від 24.11.2025), укладеного між Коциняном Меружаном Оганесовичем, як Клієнтом, та Адвокатом Прибильським Віталієм Геннадійовичем, Адвокат зобов`язується надавати правничу допомогу Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надану правничу допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з Додатковою угодою №26/11 від 26.11.2025 до Договору від 24.11.2025 сторони узгодили викласти п. 4.1 Договору у наступній редакції, за якою вартість надання послуг за цим Договором встановлюється Сторонами за їх узгодженням, виходячи із складності справи.

Сторони погоджують, що вартість послуг, які будуть надаватись Адвокатом Клієнту і направлені на пов`язані із наданням послуг в рамках розгляду заяви ФОП Альберг Т.В. про визнання виконавчого документа (наказу від 17.10.2025 року виданого в справі №908/2396/24) таким, що не підлягає виконанню в справі №908/2396/24, зокрема проте не виключно правовим аналізом заяви, розробкою юридичного висновку обґрунтованості заяви; підготовкою заперечень на заяву та всіх інших необхідних процесуальних документів; представництво інтересів Клієнта в суді першої інстанції, вчинення інших дій необхідних для представництва інтересів Клієнта, будуть складати: оплата фактично наданих послуг в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень за годину роботи адвоката та 2000 (дві тисячі) гривень участь в судовому засіданні.

Згідно з наданим суду Актом надання послуг №10/02 від 10 лютого 2026 року за Договором від 24.11.2025 до складу наданої адвокатом робіт, послуг включено:

- Правовий аналіз заяви ФОП Альберг Т.В. про визнання виконавчого документа (наказу від 17.10.2025 року виданого в справі №908/2396/24) таким, що не підлягає виконанню, яка розглядається в рамках справи №907/1090/24 (908/2396/24). Усна консультація клієнта по результату аналізу заяви ФОП Альберг Т.В 4000,00 грн;

- Аналіз судової практики, в якій розглянуті подібні (аналогічні) питання, правовідносини, які є предметом спору справі №907/1090/24 (908/2396/24), для подачі заперечень на скаргу ФОП Альберг Т.В 2000,00 грн;

- Формування правової позиції виходячи з проаналізованої заяви ФОП Альберг Т.В. та судової практики. Підготовка (написання) заперечень приватного виконавця Коцинян М.О. на заяву ФОП Альберг Т.В. про визнання виконавчого документа (наказу від 17.10.2025 року виданого в справі №908/2396/24) таким, що не підлягає виконанню, яка розглядається в рамках справи №907/1090/24 (908/2396/24) 12 000,00 грн;

- Підготовка заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в справі №907/1090/24 (908/2396/24) 1000,00 грн;

- Участь в судовому засіданні в справі №907/1090/24 (908/2396/24) по розгляду заяви ФОП Альберг Т.В., яке відбулось 06.02.2026 року 2000,00 грн;

- Підготовка та подача заяви про стягнення судових витрат (зокрема на професійну правничу допомогу) 3000,00 грн.

При оцінці наданого приватним виконавцем опису наданої Адвокатом правничої допомоги суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 щодо питання застосування приписів частини 3 статті 126 ГПК України стосовно змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а саме учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Водночас, суд звертається до правової позиції, що викладена у постанові Верховного суду від 12.01.2023 у справі №908/2702/21 за якою під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21тощо (п.п. 8.39.-8.41. постанови Верховного суду від 12.01.2023 у справі №908/2702/21).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

В даному контексті суд звертається до правової позиції, зазначеній у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Так, Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28-29);

2) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

Поряд з цим відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Оцінюючи докази на підтвердження наданої приватному виконавцю адвокатом Прибильським Віталієм Геннадійовичем правової допомоги в розмірі 24 000,00 грн, суд, керуючись зазначеними вище принципами обґрунтованості судових витрат, їх неминучості та необхідності для розгляду даної справи, приходить до висновку, що такі види зазначеної в Акті надання послуг №10/02 від 10.02.2026 року правової допомоги як «Правовий аналіз заяви ФОП Альберг Т.В. про визнання виконавчого документа (наказу від 17.10.2025 року виданого в справі №908/2396/24) таким, що не підлягає виконанню, яка розглядається в рамках справи №907/1090/24 (908/2396/24). Усна консультація клієнта по результату аналізу заяви ФОП Альберг Т.В» та «Аналіз судової практики, в якій розглянуті подібні (аналогічні) питання, праовідносини, які є предметом спору справі №907/1090/24 (908/2396/24), для подачі заперечень на скаргу ФОП Альберг Т.В» (п.п. 1, 2 Акту), на які, за твердженням заявника, адвокатом витрачено 3 год часу фактично охоплюються та включаються в надану адвокатом правничу допомогу з підготовки заперечень на заяву ФОП Альберг Т.В., позаяк очевидною є неможливість підготовки заперечень без правового аналізу заяви ФОП Альберг Т.В. та судової практики, що за своїм змістовних наповненням покликано забезпечити право приватного виконавця отримати судовий захист, формою реалізації якого було подання заперечення до суду, а не аналіз перспектив отримання судового захисту, а окремих доказів як доказів надання таких послуг як правовий аналіз заяви ФОП Альберг Т.В. та судової практики, Адвокатом приватному виконавцю окремо, поза зв`язком з поданими в даній справі запереченнями на заяву суду не надано.

У даній частині суд звертає увагу сторін, що для цілей розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу такі витрати повинні бути пов`язані зі справою, а не охоплювати вартість всіх послуг, які надаються Адвокатом на виконання укладеного з Клієнтом договору, в тому числі, з урахуванням фіксованого гонорару адвоката, а розподілу судом підлягає не вартість часу адвоката протягом якого він виконує доручення всі клієнта за Договором, а саме пов`язана зі справою правнича допомога необхідність якої є доведеною та неминучою, обґрунтованою, а її безпосереднє надання стороні підтверджується належними та допустимими доказами.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що включення таких витрат на правничу допомогу як «Підготовка заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в справі №907/1090/24 (908/2396/24)», на яку адвокатом відповідача витрачено 0,50 год на суму 1000,00 грн, не може бути визнано судом обґрунтованим, неминучим та необхідним, позаяк брати участь в судових засіданнях є правом, а не обов`язком учасника справи, який сам обирає форму участі в судовому засіданні, а як вбачається з долучених до заяви про ухвалення додаткового рішення документів, вартість участі адвоката в судовому засіданні у даній справі також включено до акту наданих послуг.

Окрім того, суд зауважує, що до Акту про надання послуг №10/02 від 10.02.2026 року за Договором від 24.11.2025 приватним виконавцем безпідставно включено послугу «Підготовка та подача заяви про стягнення судових витрат (зокрема на професійну правничу допомогу)», оскільки такі дії не стосуються суті спору і безпосереднього захисту порушених прав та інтересів клієнта в межах судової справи про стягнення заборгованості за договором.

Так, заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією, спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною.

З огляду на це подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору.

Отже, заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.

Означена правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22 та суд вважає її релевантною до застосування у спірній частині правовідносин.

Зважаючи на наведене, суд вважає обґрунтованим, співмірним з складністю справи та виконаними адвокатом Прибильським Віталієм Геннадійовичем робіт, часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт та обсягом наданої відповідачеві правничої допомоги саме за розгляд даної справи в господарському суді 14 000,00 грн судових витрат на правничу допомогу, яка підтверджена документально «Підготовка (написання) заперечень приватного виконавця Коцинян М.О. на заяву ФОП Альберг Т.В. про визнання виконавчого документа (наказу від 17.10.2025 року виданого в справі №908/2396/24) таким, що не підлягає виконанню, яка розглядається в рамках справи №907/1090/24 (908/2396/24)», «Участь в судовому засіданні в справі №907/1090/24 (908/2396/24) по розгляду заяви ФОП Альберг Т.В., яке відбулось 06.02.2026 року», виходячи з встановлених в Додатковій угоді №26/11 від 26.11.2025 до Договору від 24.11.2025 ставок та з урахуванням часу, необхідного для підготовки відповідних заяв по суті та письмових пояснень представників відповідача.

Як вже зазначалось вище, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Вирішуючи питання розподілу документально підтверджених, необхідних, пов`язаних з розглядом справи та співмірних з складністю справи, виконаних адвокатом робіт (з урахуванням їх обсягу та часу, необхідного для виконання) судових витрат, суд враховує, що рішення у даній справі, незалежно від результату розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не потягло б за собою реальних негативних наслідків для приватного виконавця.

Суд зауважує, що розгляд заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, є стандартною процедурою у межах виконавчого провадження та не стосується оскарження правомірності дій виконавця або стягнення з нього збитків.

Суд дійшов висновку, що документально підтверджена сума витрат на правничу допомогу є надмірною, оскільки приватним виконавцем недоведено, які саме ризики (репутаційні, фінансові, професійні) нівелюються участю адвоката у цій справі, а тому суд вбачає підстави для зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності саме під час розгляду даної справи), а також розумності та співмірності їхнього розміру, суд з урахуванням поданого боржником клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, вважає пропорційним предмету спору, значенні справи для сторін стягнення із боржника Альберг Тетяни Вікторівни 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

За приписами ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (окрім судового збору), покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву представника Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Коциняна Меружана Оганесовича від 11.02.2026 (02.3.1-02/1244/26) про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду заяви Альберг Тетяни Вікторівни без номера від 18.11.2025 від 10.02.2026 (02.3.1-02/1228/26) про ухвалення додатково рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №907/1169/25 - задовольнити частково.

2. Стягнути з Альберг Тетяни Вікторівни (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса реєстрації ВПО: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь приватного виконавця Коциняна Меружана Оганесовича (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд 12, оф.33, РНОКПП НОМЕР_2 ) 7000,00 грн (сім тисяч гривень 00 копійок) судових витрат на професійну правничу допомогу.

3. У решті вимог відмовити.

Видати наказ.

Додаткова ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст. 254-257 ГПК України до Західного апеляційного господарського суду.

Повний текст додаткової ухвали складений та підписаний 26.02.2026 року

Суддя Лучко Р.М.