ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про зупинення провадження у справі

25 лютого 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/3931/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Фещук В.М.,

за участю представників:

від прокуратури Тунік В.М.,

від Одеської міської ради участі не брали,

від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Сметанюк І.М.,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління-1 Інвест" Байдерін О.А.,

розглянувши апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Одеської області від 05.09.2025, прийняте суддею Бездолею Ю.С., м. Одеса, повний текст складено 23.09.2025,

у справі №916/3931/24

за позовом: заступника керівника Малиновської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави

до відповідачів:

-Одеської міської ради;

-Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;

-Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління-1 Інвест"

про визнання договорів недійсними та зобов`язання повернути майно

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 р. заступник керівника Малиновської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави звернувся з позовом до Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління-1 Інвест", в якому просив:

-визнати недійсним договір купівлі-продажу комунального майна нежитлових будівель площею 1658,8 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Братів Поджіо, 4, від 05.03.2018 №362, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління-1 Інвест" та Одеською міською радою в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу комунального майна нежитлових будівель площею 1658,8 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Братів Поджіо, 4 від 05.03.2018 №363, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління-1 Інвест" та Одеською міською радою в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;

-зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління-1 Інвест" повернути у власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Поджіо Братів, 4, загальною площею 3317,6 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління-1 Інвест" права приватної власності на комунальне майно, а саме: нежитлові будівлі загальною площею 3317,6 кв.м, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Братів Поджіо, 4.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 09.09.2024 відкрито провадження у справі №916/3931/24.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.09.2025 у справі №916/3931/24 (суддя Бездоля Ю.С.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судове рішення мотивоване доведеністю прокурором факту порушення встановленого законодавством порядку приватизації комунального майна нежитлових будівель загальною площею 3317,6 кв.м, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Братів Поджіо, 4, між тим місцевий господарський суд дійшов висновку про неможливість задоволення позову внаслідок пропуску прокурором спеціального (скороченого) тримісячного строку позовної давності, передбаченого положеннями частини другої статті 30 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Не погодившись з прийнятим рішенням, заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 05.09.2025 у справі №916/3931/24 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зокрема, скаржник наголошує на помилковості висновку суду першої інстанції щодо пропуску прокурором строку позовної давності при зверненні до суду з позовом у цій справі, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин були чинними Закон України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Закон України "Про приватизацію державного майна", які не містили спеціального строку позовної давності, у той час як Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна", який був застосований Господарським судом Одеської області, набув чинності з 07.03.2018, тобто після укладення оспорюваних договорів. Крім того, місцевим господарським судом при визначенні початку перебігу строку позовної давності безпідставно не прийнято до уваги, що органам прокуратури стало відомо про порушення інтересів держави у спірних правовідносинах лише в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №000098, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2022.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 03.11.2025 у справі №916/3931/24 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, а також встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу та будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 18.11.2025.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 18.11.2025 (вх.№4038/25/Д2 від 18.11.2025) Департамент комунальної власності Одеської міської ради просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на пропуск прокурором строку позовної давності з огляду на те, що прокурор міг довідатися про стверджуване ним порушення інтересів держави у спірних правовідносинах після публікації рішення Одеської міської ради №2750-VII від 14.12.2017 "Про внесення змін до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню в інший спосіб, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 24.12.2014 №6014-VI" (27.12.2017) або, принаймні, після проведення державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління-1 Інвест" на спірне майно (09.01.2019), а також повинен був розуміти зміни законодавства у зв`язку з запровадженням Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна" з 07.03.2018 скороченого тримісячного строку позовної давності, який не був дотриманий при поданні позову у цій справі.

24.11.2025 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління-1 Інвест" на апеляційну скаргу б/н від 24.11.2025 (вх.№4038/25/Д3 від 24.11.2025), в якому останнє просить апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 05.09.2025 у справі №916/3931/24 без змін. Зокрема, у даному відзиві відповідач стверджує про те, що останній, вступаючи у приватизаційні відносини та укладаючи оспорювані договори купівлі-продажу, зі своєї сторони не допустив будь-яких порушень, діяв добросовісно, згідно з чинним на той час законодавством та відповідно до сформованої органами влади практики приватизації об`єктів оренди шляхом їх викупу орендарем за власні кошти. Поряд з цим, Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління-1 Інвест" зазначає про пропуск прокурором строку позовної давності, оскільки у разі звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації після набрання чинності Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна" (з 07.03.2018) до таких позовних вимог підлягає застосуванню спеціальна (скорочена) тримісячна позовна давність незалежно від дати укладення оспорюваного договору або дати прийняття органом приватизації рішення про приватизацію об`єкта нерухомого майна.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління-1 Інвест" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 05.09.2025 у справі №916/3931/24 до 24.11.2025 (включно); вирішено розглянути вказану апеляційну скаргу поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, та призначено дану справу до розгляду на 14.01.2026 о 10:30.

Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 у судовому засіданні у справі №916/3931/24 оголошено перерву до 10:00 год 25.02.2026.

При цьому, здійснивши опрацювання відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, суд апеляційної інстанції встановив, що ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.07.2025 передано на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу №922/1414/20 за позовом виконувача обов`язків керівника Харківської місцевої прокуратури №1 до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради і Товариства з обмеженою відповідальністю "Грань-Кор" про визнання недійсним договору, скасування рішення та повернення майна.

Передаючи справу №922/1414/20 на розгляд палати, колегія суддів виходила, зокрема, з того, що наразі існує чисельна судова практика суддів судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за позовами прокурора про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, придбаного орендарями цього майна у процесі приватизації, та повернення цього майна до державної та/або комунальної власності. Колегія суддів при цьому зазначила, що Верховним Судом здебільшого підтримується позиція про те, що до позовів прокурора, поданих до суду після 07.03.2018, щодо договорів, укладених до 07.03.2018, підлягає застосуванню загальна, а не спеціальна позовна давність, передбачена частиною другою статті 30 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", незалежно від дня, визначеного початком перебігу позовної давності.

Обґрунтовуючи підстави для передачі на розгляд палати, колегія суддів у справі №922/1414/20 також зазначила, що не погоджується з такою позицією та вважає, що до позовів прокурора про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладених у процесі його приватизації до 07.03.2018, які подані до суду після 07.03.2018 та перебіг позовної давності за якими розпочався (за встановленими судами обставинами) після 07.03.2018, не можна застосовувати загальну позовну давність, а підлягає застосуванню скорочена позовна давність у три місяці, передбачена частиною другою статті 30 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна". Поряд з цим, колегія суддів виснувала, що інакше застосування приписів законодавства призводить до висновку, що прокурор може вимагати застосування у спірних правовідносинах загальної позовної давності, а не спеціальної, у будь-який час.

Водночас колегія суддів в ухвалі від 30.07.2025 у справі №922/1414/20 звернула увагу на існування значної кількості господарських спорів з аналогічно сформованими позовними вимогами у провадженні господарських судів різних інстанцій та можливе їх виникнення в майбутньому, тому зазначила, що судове рішення судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду необхідне також і для подальшого розвитку права та забезпечення єдності судової практики.

У свою чергу про наявність якісного критерію свідчить відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Ухвалою суддів у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.09.2025 прийнято справу №922/1414/20 до розгляду.

За таких обставин, у судовому засіданні 25.02.2026 на обговорення учасникам справи було поставлене питання щодо можливості/необхідності зупинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 05.09.2025 у справі №916/3931/24 до закінчення перегляду у касаційному порядку судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у справі №922/1414/20.

У вищевказаному судовому засіданні прокурор, а також представники Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління-1 Інвест" вирішення питання щодо зупинення апеляційного провадження залишили на розсуд суду.

Зупинення провадження у справі це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов`язковий (зазначений в законі), за наявності якого господарський суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, і факультативний, необов`язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників господарських відносин, об`єкта і предмета правового регулювання, підстав позову, фактичних обставин, що формують зміст спірних правовідносин, та їх матеріально-правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях, після чого застосувати змістовий критерій порівняння (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору), а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії, які матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

За умовами пункту 11 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Пунктом 4 частини четвертої статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики.

Згідно з частиною першою, пунктом 6 частини другої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

В силу частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах із зазначенням обставин, які потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, не нав`язуючи при цьому судам нижчого рівня результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Лейла Шахін проти Туреччини" від 10.11.2005 зазначається, що згідно з практикою закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають обирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення у справі "Воловік проти України" від 06.12.2007).

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996; рішення у справі "Вєренцов проти України" від 11.04.2013).

Крім того, Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що одним із елементів передбаченого пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий розгляд справи судом є змістовне, а не формальне тлумачення правової норми (рішення у справі "Бентем проти Нідерландів" від 23.10.1985), при цьому очевидні суперечності у прецедентній практиці вищого суду та невиконання механізму, спрямованого на забезпечення гармонізації судової практики виступають причиною порушення прав громадян на справедливий судовий розгляд (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Аксіс та інші проти Туреччини").

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що правовідносини у справах №916/3931/24 та №922/1414/20 за сферою правового регулювання є подібними, а правовий висновок судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №922/1414/20 щодо питання строку позовної давності, який має застосовуватися до поданого після 07.03.2018 (дати набрання чинності Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна" №2269-VIII від 18.01.2018) позову прокурора про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного до 07.03.2018 в процесі його приватизації, може мати суттєве значення для правильного вирішення спірного питання у справі №916/3931/24, з метою сприяння забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, з огляду на те, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зупинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 05.09.2025 у справі №916/3931/24 до закінчення перегляду у касаційному порядку судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у справі №922/1414/20.

Даний висновок суду апеляційної інстанції щодо правомірності зупинення провадження у справі до отримання правового висновку судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування загального або спеціального строку позовної давності до позовів прокурора про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених до 07.03.2018 в процесі приватизації, повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у низці ухвал останнього про зупинення касаційного провадження, зокрема, від 09.02.2026 у справі №916/697/21 та від 20.01.2026 у справі №922/36/22.

При цьому колегія суддів наголошує на тому, що зупинення провадження у даній справі, беручи до уваги існування об`єктивної необхідності у такому зупиненні внаслідок перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, жодним чином не порушує права учасників справи на її розгляд протягом розумного строку, натомість зумовлює зупинення перебігу процесуальних строків та сприяє дотриманню судом повноти і всебічності встановлення обставин справи з одночасним збереженням єдності судової практики, що спрямовано саме на дотримання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а не навпаки.

Керуючись статтями 228, 229, 232-235, 281 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 05.09.2025 у справі №916/3931/24 до закінчення перегляду у касаційному порядку судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у справі №922/1414/20.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 25.02.2026.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук