ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4666/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Міжгалузевий регіон" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025р. (суддя Рудь І.А., м. Дніпро, повний текст рішення складено 06.11.2025р.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Інтергал-Буд", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Міжгалузевий регіон", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.

про стягнення заборгованості, у сумі 54 804 грн. 90 коп.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Інтергал-Буд" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Міжгалузевий регіон" заборгованість в сумі 54 804 грн 90 коп., відповідно до умов договору підряду №ГМ150323 від 15.032023р..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.03.2023р. між сторонами укладено договір підряду №ГМ150323, за яким відповідач (підрядник) зобов`язався виконати комплекс робіт з монтажу корзин для кондиціонерів на об`єкті. На виконання умов договору позивач (генеральний підрядник) сплатив відповідачу авансовий платіж, у розмірі 54 804,90 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1080 від 28.03.2023р.. Проте, відповідач в порушення умов договору не приступив до виконання робіт. У зв`язку з цим, позивач 21.07.2025р. направив відповідачу повідомлення про відмову від договору підряду шляхом його розірвання в односторонньому порядку відповідно до п. 13.7 договору з вимогою про повернення авансового платежу. Договір є розірваним з 06.08.2025р.. Станом на час звернення з позовом відповідач авансовий платіж не повернув.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025р. у справі №904/4666/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Міжгалузевий регіон" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Інтергал-Буд" заборгованість у розмірі 54 804 грн 90 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Міжгалузевий регіон", через систему "Електронний суд", звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025р. у справі №904/4666/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції (якщо апеляційний суд визнає за необхідне додаткове дослідження доказів).

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим, оскільки судом було неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно визначено обставини й характер правовідносин між сторонами, а також неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що твердження позивача про те, що відповідач не приступив до виконання робіт, не відповідає фактичним обставинам та спростовується сукупністю доказів, які суд першої інстанції не дослідив з причин їх відсутності у матеріалах справи. Зокрема, апелянт посилається на лист ТОВ «НВО «Міжгалузевий регіон» від 11.04.2023р., адресований позивачу, в якому відповідач повідомив, що при первісному розрахунку вартості монтажу корзин була врахована лише ціна монтажу без включення вартості збирання конструкцій, та просив додати фактичні обсяги монтажу корзин за ціною 460 грн/од. без ПДВ для вирівнювання додаткових витрат. На думку апелянта, зміст цього листа прямо свідчить, що роботи фактично виконувалися відповідачем на об`єкті вже у березні-квітні 2023 року, а позивач був достовірно та завчасно обізнаний про це, не висловив жодних претензій чи заперечень.

Апелянт також посилається на електронне листування (електронна пошта та Viber) між представниками сторін, в якому, за його твердженням, представник ТОВ «Інтергал-Буд» визнає отримання актів виконаних робіт та зазначає: «Акти вам відправила» та «Дату в актах не ставимо, бо невідомо коли підпишуть і чи підпишуть». Апелянт стверджує, що ці повідомлення підтверджують підготовку актів за результатами виконання робіт, їх отримання позивачем та затримку підписання з боку самого позивача.

Апелянт вказує, що порушення зобов`язань за договором виникло не з боку відповідача, а з боку позивача, який не виконав низку обов`язків за договором підряду. Зокрема, позивач не надав повний комплект проектної документації, необхідної для належного та своєчасного початку виконання робіт, що унеможливлювало остаточне формування обсягів та технологічної послідовності монтажних робіт. Крім того, позивач, отримавши від відповідача акти виконаних робіт, не здійснив свого обов`язку з їх підписання або надання зауважень, не звертався із жодними письмовими вимогами щодо усунення можливих недоліків. Апелянт зазначає, що позивач не здійснив розірвання договору у порядку п. 13.7 договору своєчасно, а натомість подав позов майже через два роки після фактичного виконання робіт, намагаючись подати ситуацію як таку, у якій роботи взагалі не проводилися.

Апелянт стверджує, що фактичне виконання робіт та цільове використання авансових коштів унеможливлюють їх повернення як безпідставно набутого майна. Посилаючись на ст. 1212 ЦК України, апелянт зазначає, що повернення можливе лише тоді, коли майно отримане без достатньої правової підстави, тоді як у даному випадку така підстава існувала - чинний договір підряду. Лист від 11.04.2023р., проєкт Додаткової угоди №1, електронна переписка між сторонами свідчать про те, що роботи проводилися, обсяги обговорювалися та узгоджувалися, а комунікація тривала до жовтня 2025 року.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції не дослідив обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору: не встановив, чи були позивачеві направлені акти виконаних робіт та чи отримував він їх; не з`ясував, чи була надана відповідачу проектна документація; не перевірив фактичний обсяг виконаних робіт; не встановив, чи витрачено авансові кошти за цільовим призначенням; не з`ясував, чи існували юридичні підстави для розірвання договору; не встановив фактів належного повідомлення відповідача про розгляд справи. Крім того, рішення ухвалене без участі відповідача, що, на думку апелянта, є істотним порушенням ст. ст. 42, 43, 74, 129 ГПК України та вже саме по собі є підставою для його скасування.

Щодо долучення доказів на стадії апеляційного оскарження апелянт зазначає, що докази не були подані до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача. У період розгляду справи електронні пристрої, на яких зберігалася службова переписка між сторонами, акти виконаних робіт, листування в месенджерах, електронна пошта та інші документи, були вилучені Господарським судом Дніпропетровської області в іншій справі (№904/4067/24) та передані до експертної установи на підставі ухвали від 19.12.2024р. про призначення судової експертизи електронних комунікацій та ухвали від 23.04.2025р. про витребування у ТОВ «НВО «Міжгалузевий регіон» відповідних пристроїв з передачею їх до ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Бокаріуса». Апелянт посилається на ч. 3 ст. 269 ГПК України та вважає, що неподання доказів було зумовлене поважними та документально підтвердженими причинами.

ТОВ "Науково-виробниче об`єднання "Міжгалузевий регіон" подало додаткові пояснення в порядку ч. 5 ст. 161 ГПК України, в яких зазначає наступне.

Відповідач стверджує, що основні докази у цьому спорі мають електронну природу: листування в месенджерах, електронна пошта, вкладення з файлами актів та супровідних документів, внутрішні робочі матеріали, а також цифрові сліди, необхідні для ідентифікації джерела та цілісності такої інформації. Зміст, хронологія та технічні атрибути у значній частині зберігалися і були доступні саме з конкретних електронних пристроїв, які на момент розгляду справи у першій інстанції були витребувані судом в іншій справі №904/4067/24 у межах призначеної судової експертизи.

Відповідач заперечує тезу позивача про доступність доказів через хмарні сервіси, зазначаючи, що доступ до електронних сервісів у реальних корпоративних умовах захищений двофакторною автентифікацією, прив`язкою до конкретного пристрою, токенами авторизації, корпоративним керуванням обліковими записами та внутрішніми політиками безпеки. Для месенджерів доступ до клієнтів і синхронізація історії можуть бути прив`язані до конкретного пристрою, а більша частина історії та вкладень зберігається локально. Належне формування пакета електронних доказів потребує доступу до первинних носіїв для забезпечення коректного відтворення ланцюга комунікації, збереження вкладень у первинному форматі, фіксації дат, часу, адресатів, заголовків та службових полів.

Відповідач також зазначає, що довід позивача «відсутні підписані акти = роботи не виконані» є спірним і не може бути єдиним критерієм оцінки реальності виконання. У підрядних відносинах юридичне значення має не тільки наявність підписаного акта, а й фактичні дії сторін щодо передачі результату, поведінка замовника при прийманні, наявність або відсутність мотивованих зауважень у розумний строк, ділове листування щодо обсягів та коригувань, а також документи, що підтверджують виконання підготовчих, закупівельних та організаційних дій.

Разом із додатковими поясненнями відповідач подав копію податкової накладної №19258 від 30.03.2023р., копію видаткової накладної №56146 від 05.04.2023р. та копію рахунку-фактури №57444 від 22.03.2023р., які, на його думку, підтверджують цільове використання авансових коштів на придбання матеріалів.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

ТОВ "Будівельна компанія "Інтергал-Буд" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги ТОВ "Науково-виробниче об`єднання "Міжгалузевий регіон" та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, посилаючись на наступне:

Позивач зазначає, що лист ТОВ «НВО «Міжгалузевий регіон» від 11.04.2023р., на який посилається апелянт, жодним чином не підтверджує обставину початку виконання робіт. По-перше, апелянтом не надано жодного доказу, що цей лист був направлений і отриманий позивачем. По-друге, зі змісту листа вбачається лише повідомлення про те, що при розрахунку вартості монтажу кошиків була представлена ціна тільки за монтаж без урахування необхідності збирання кошиків, та прохання додати обсяги монтажу за ціною 460 грн/од. без ПДВ для вирівнювання додаткових витрат. Позивач наголошує, що у зазначеному листі взагалі не йдеться про те, що апелянт приступив до виконання робіт.

Щодо посилань апелянта на листування через електронну пошту та Viber позивач зазначає, що з наданої переписки неможливо встановити, що листування було між представниками саме спірного договору підряду №ГМ150323 від 15.03.2023 та що мова йшла саме про виконання цього договору. Позивач звертає увагу, що в одному з повідомлень від Наталії Зварич зазначаються реквізити з посиланням на довіреність від 17.03.2025, тоді як спірний договір підряду був укладений 15.03.2023, задовго до цієї дати. Це, на думку позивача, підтверджує, що надана апелянтом переписка жодного відношення до спірного договору підряду не має і не підтверджує виконання робіт за ним. Підтвердження надсилання підрядником замовнику актів виконаних робіт апелянт не надає, самих актів виконаних робіт також не надано.

Позивач вказує на суперечливість позиції апелянта: з одного боку, апелянт стверджує, що приступив до виконання робіт, а з іншого зазначає, що не отримав від позивача повний комплект проектної документації, необхідної для належного та своєчасного початку виконання робіт. Позивач ставить питання: як саме апелянт почав виконувати роботи без отримання проектної документації, і зазначає, що апелянт своїм твердженням про неотримання проектної документації фактично спростував, що ним розпочато виконання робіт за договором.

Щодо посилання апелянта на цільове використання авансу позивач зазначає, що порядок використання авансу регулюється п. 4.4 договору підряду, а не п. 4.3, на який помилково посилається апелянт. Відповідно до п. 4.4 договору підрядник зобов`язаний надати генеральному підряднику всі документи, що підтверджують придбані в рамках договору матеріали, комплектуючі та інше, протягом 3 робочих днів після отримання авансового платежу. Жодного документу, що підтверджує придбання витратних матеріалів та комплектуючих, необхідних для виконання робіт, апелянтом не надано, що підтверджує, що отриманий авансовий платіж не був спрямований на закупівлю матеріалів.

Позивач спростовує твердження апелянта про те, що позивач не здійснив розірвання договору у порядку п. 13.7 договору, посилаючись на наявні в матеріалах справи докази. ТОВ «БК «Інтергал-Буд» за вих. №17/07 від 17.07.2025р. направило цінним листом з описом вкладення на адресу відповідача повідомлення про відмову від договору підряду шляхом його розірвання в односторонньому порядку. Ця обставина була досліджена судом першої інстанції та отримала відповідну оцінку.

Щодо обґрунтування апелянтом неподання доказів до суду першої інстанції позивач зазначає, що всі докази, подані апелянтом, знаходилися не на вилученій комп`ютерній техніці, а на хмарних сервісах, оскільки в електронну пошту і Viber можна зайти з будь-якого комп`ютерного пристрою, що є загальновідомим фактом, який не підлягає доказуванню. Таким чином, апелянтом не доведено виняткового випадку, що об`єктивно не залежав від нього, щодо неможливості подати докази вчасно в суд першої інстанції. Позивач просить суд відмовити у долученні доказів апелянта до матеріалів справи у зв`язку з порушенням ч. 3 ст. 80 ГПК України та недоведеністю об`єктивних причин пропущення строку.

Позивач підсумовує, що судом першої інстанції вірно встановлено факт неприступлення відповідача до виконання робіт, правомірність одностороннього розірвання договору позивачем та обґрунтованість вимоги про стягнення авансового платежу у розмірі 54 804 грн 90 коп.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.11.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/4666/25.

Матеріали справи № 904/4666/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Міжгалузевий регіон" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

15.03.2023р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Інтергал-Буд" (далі генеральний підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Міжгалузевий регіон" (далі - підрядник) укладено договір підряду №ГМ150323, відповідно до п. 2.1 якого підрядник зобов`язується на свій ризик власними та (або) залученими силами та засобами у відповідності до Договірної ціни, проектної документації, умов цього Договору, чинних будівельних норм і правил, належним чином, якісно та в строк, обумовлений Договором, виконати комплекс робіт з монтажу корзин для кондиціонерів на Об`єкті (надалі - Роботи), та передати Генеральному підряднику закінчені Роботи.

Обсяги та склад робіт визначаються Твердим кошторисом (Додаток №1 до Договору). Підписанням цього договору Підрядник підтверджує що він отримав від Генерального підрядника проектну документацію до цього Договору в повному обсязі та в нього відсутні будь-які зауваження.

Договірна ціна Робіт, що виконуються за даним Договором, визначена на підставі Твердого кошторису (Додаток №1 до Договору), який є невід`ємною частиною Договору та окремо від нього не розглядається. Договірна ціна є Твердою та не підлягає коригуванню протягом всього строку дії Договору.

В Договірній ціні Робіт враховані всі Роботи, необхідні для виконання предмету Договору, а також всі витрати, пов`язані з виконанням Робіт, з урахуванням транспортних послуг, навантаження/розвантаження, підйому на поверхи, інших накладних витрат, вартість всіх необхідних матеріальних ресурсів (окрім матеріалів, які надає Генеральний підрядник), витратних матеріалів (у розрахунку на 1 (одну) корзину-анкер розпірний 10x100 (4 шт.), бур 10x150 (0,01 шт), герметик (0,02 шт.)) (п. 4.1).

Договірна ціна Робіт за цим Договором включає в себе вартість робіт та матеріалів та становить: без ПДВ: 224 870,75 грн., крім того, ПДВ (20%): 44 974,15 грн.,всього з ПДВ: 269 844,90 грн. (Двісті шістдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок чотири грн. 90 коп.) (п. 4.2 договору).

Після підписання Договору Генеральний підрядник перераховує Підряднику перший авансовий платіж для придбання витратних матеріалів для виконання Робіт по Договору в сумі: 54 804,90 грн. (п`ятдесят чотири тисячі вісімсот чотири грн. 90 коп.), в тому числі, ПДВ (20%) 9 134,15 грн. (п. 4.3 договору).

Відповідно до п. 4.4 договору Підрядник надає Генеральному підряднику всі документи, що підтверджують придбані в рамках Договору матеріали, комплектуючі та інше (рахунки, накладні, копії договорів та/або Додаткових угод до них, платіжних доручень, а також зареєстрованих у відповідності з чинним податковим законодавством податкових накладних щодо підтвердження своєчасності перерахування у повному обсязі грошових коштів, отриманих від Генерального підрядника, акти звірок та інші документи на вимогу Генерального підрядника), та/або обґрунтовані пояснення у письмовому вигляді щодо порушеного зобов`язання, необхідні для виконання Робіт, протягом З (трьох) робочих днів після отримання авансового платежу від Генерального підрядника, але, у будь-якому випадку, не пізніше наступного дня з дати направлення Генеральним підрядником письмового запиту, за виключенням копій зареєстрованих податкових накладних, які Підрядник надає за вимогою Генерального підрядника не пізніше наступного дня після спливу терміну граничних строків реєстрації, встановлених податковим законодавством для відповідного платежу. Генеральний підрядник гарантує збереження конфіденційності цієї інформації.

Згідно з п. 5.1. договору строки виконання Робіт за Договором: початок виконання: не пізніше, ніж через 10 (десять) робочих днів з дати отримання першого авансового платежу; закінчення виконання: не пізніше 28 квітня 2023 року; підрядник має право дострокового початку та/або закінчення виконання Робіт за Договором.

За умовами п. 6.1 договору підтвердженням виконання робіт являються підписані сторонами акти здачі-приймання виконаних робіт і довідки про вартість виконаних робіт (форма № КБ-3).

Відповідно до п. 9.1 договору Підрядник, окрім іншого, зобов`язаний: забезпечити виконання Робіт у відповідності до чинного законодавства, нормативно-правових актів з промислової, протипожежної безпеки, з охорони праці та техніки безпеки, з виробничої санітарії та охорони навколишнього середовища; забезпечити якісне та своєчасне виконання Робіт у відповідності до технологічної послідовності виконання Робіт у строки, визначені Договором. Інформувати в письмовій формі і завчасно Генерального підрядника про можливість припинення або сповільнення виконання Робіт з вини Генерального підрядника чи власної вини, а також через незалежні від Підрядника обставини; передавати Генеральному підряднику виконані Роботи у порядку та в строки згідно з умовами цього Договору; передавати Генеральному підряднику Акт здачі-приймання виконаних робіт 100% Робіт.

Згідно з п. 13.7 договору Генеральний підрядник має право достроково розірвати даний Договір в односторонньому порядку шляхом направлення Підряднику повідомлення про дострокове розірвання за 14 (чотирнадцять) календарних днів до бажаної дати. Договір буде вважаться розірваним на 15 (п`ятнадцятий) календарний день з моменту направлення Підряднику такого повідомлення. В цьому випадку Генеральним підрядником оплачуються фактично виконані роботи, що підтверджується Актами виконаних робіт. В разі, якщо Генеральним підрядником перераховано більше грошових коштів, чи підтверджуються Актами виконаних робіт, Підрядник повинен протягом 5 (п`яти) банківських днів повернути грошові кошти на рахунок Генерального підрядника з моменту дострокового припинення Договору.

Так, на виконання умов спірного договору Генеральним підрядником було сплачено аванс, у розмірі 54 804,90 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1080 від 28.03.2023 року.

В свою чергу, відповідач в порушення умов договору не приступив до виконання робіт.

У зв`язку з тим, що підрядник не розпочинав виконувати роботи за спірним договором, ТОВ БК Інтергал-Буд за вих.№17/07 від 17.07.2025р. направило 21.07.2025р. цінним листом з описом вкладення на адресу відповідача повідомлення про відмову від Договору підряду №ГМ150323 від 15.03.2023 р., шляхом його розірвання в односторонньому порядку на 15 (п`ятнадцятий) календарний день з моменту направлення Підряднику такого повідомлення, в якому також заявлено вимогу про повернення сплаченого по Договору авансового платежу. в сумі 54 804,90 грн.

Оскільки і законом, і договором передбачене право замовника відмовитись від договору підряду, то відповідно до підпункту 13.7. Договору він є припиненим через 15 календарних днів з моменту направлення (21.07.2025р.) Підряднику такого повідомлення, тобто 06.08.2025р.. Відповідач повинен протягом 5 (п`яти) банківських днів повернути авансовий платіж. в сумі 54 804,90 грн. на рахунок позивача з моменту дострокового припинення договору, тобто до 11.08.2025р..

Станом на час звернення позивача з позовом до суду відповідач авансовий платіж, у розмірі 54 804 грн. 90 коп. не повернув, що і стало причиною даного спору.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами було укладено договір підряду №ГМ150323 від 15.03.2023р., за яким відповідач зобов`язався виконати комплекс робіт з монтажу корзин для кондиціонерів. Позивач сплатив авансовий платіж, у розмірі 54 804,90 грн., проте відповідач не приступив до виконання робіт у визначений договором строк - не пізніше ніж через 10 робочих днів з дати отримання авансу, із закінченням виконання не пізніше 28.04.2023р.. Суд кваліфікував правовідносини сторін як такі, що виникли з договору підряду, та застосував положення ст. ст. 837, 846, 849 Цивільного кодексу України. Суд встановив, що позивач правомірно скористався правом на одностороннє розірвання договору відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України та п. 13.7 договору, направивши 21.07.2025р. повідомлення про дострокове розірвання. Договір є розірваним з 06.08.2025р.. Оскільки відповідач не виконав зобов`язання з повернення авансового платежу протягом 5 банківських днів з моменту припинення договору, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідач не скористався правом на подання відзиву, не спростував доводів позивача, у зв`язку з чим справу розглянуто за наявними матеріалами.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Щодо доданих до апеляційної скарги доказів.

До апеляційної скарги додано додаткові докази лист від 11.04.2023р., електронне листування, клопотання про повернення пристроїв вайбер-листування, листування електронною поштою.

Відповідно до висновків Верховного Суду стосовно застосування норм ч. 3 ст. 269 ГПК України, викладених у постановах від 21.06.2018р. у справі № 906/612/17, від 22.08.2018р. у справі № 910/19776/17, від 05.12.2018р. у справі № 910/7190/18, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд повинен мотивувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також зазначити які докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає, були надані суду апеляційної інстанції.

Відтак, у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Господарський процесуальний кодекс допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона, якщо скаржником доведено винятковість такого випадку.

Враховуючи положення ст.ст. 162-165 ГПК України, виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції, однак, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не повідомляв суд про неможливість надання зазначених листів.

Відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

При цьому, колегія суддів звертається до висновку щодо застосування приписів ст.ст. 80, 269 ГПК України, який викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019р. у справі № 916/3130/17, від 18.06.2020р. у справі № 909/965/16, від 26.02.2019р. у справі № 913/632/17 згідно з яким, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному разі - апелянта).

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає (правова позиція Верховного Суду, наведена у постанові від 16.06.2021р. у справі № 915/2222/19).

В обґрунтування наявності виняткових обставин, які зумовили неподання зазначених доказів до суду першої інстанції, скаржник послався на те, що у період розгляду справи №904/4666/25 судом першої інстанції електронні пристрої, на яких зберігалася службова переписка між сторонами, акти виконаних робіт, листування в месенджерах, електронна пошта та інші документи, що мають доказове значення у цьому спорі, були вилучені Господарським судом Дніпропетровської області в іншій справі (№904/4067/24) та передані до експертної установи на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2024р. у справі №904/4067/24, якою призначено судову експертизу електронних комунікацій (http s: //reye str.court. gov.ua/Review/123963233) та ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2025р. у тій самій справі суд витребував у ТОВ «НВО «Міжгалузевий регіон» відповідні пристрої, на яких зберігалася переписка, що є доказами у цій апеляційній скарзі, а також зобов`язав передати їх до експертної установи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Бокаріуса». Виконуючи ухвалу суду, відповідач був змушений передати вказані пристрої, що підтверджується зазначеними ухвалами. Вони залишалися тривалий час у розпорядженні експертної установи і не були доступні відповідачу на момент розгляду справи судом першої інстанції. Після повернення частини пристроїв та часткового відновлення інформації відповідач подає разом з апеляційною скаргою всі наявні у нього документи, які вдалося відтворити. Наразі підприємством виконуються подальші роботи з відновлення листування між ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Міжгалузевий регіон» та ТОВ «Будівельна компанія «Інтергал-Буд» за 2023-2024 рр.

Розглянувши надані Відповідачем до апеляційної скарги нові докази, колегія суддів, дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.08.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами. Запропоновано Вдповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст. 165 ГПК України.

Ухвала суду від 26.08.2025р. була направлена Відповідачу на його електронний кабінет, зареєстрований в системі Електронний суд, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа 27.08.2025р..

Відповідно до ч.8 ст. 165 ГПК України, відзив подається у строк, встановлений судом, який не може бути меншим за 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Частина 9 ст. 165 ГПК України регулює питання наслідків неподання відзиву на позовну заяву відповідачем. Згідно з нею, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 80 ГПК України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).

Колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що Відповідач, під час подання відзиву на позовну заяву повинен був повідомити суд та зазначити, що вказані докази, ним не можуть бути поданими, причини цього, а також навести докази, які підтверджують, що відповідач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідач не скористався правом на надання відзиву на позов та не повідомив суд першої інстанції про неможливість подачі вказаних доказів, а самі лише посилання на вилучення електронних пристроїв у межах іншої справи не є обґрунтованою обставиною.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів зауважує, що наведені положення ГПК України пов`язують вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів з одночасним виконанням критеріїв: «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи». При цьому, тягар доведення зазначених обставин покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) про долучення доказів.

Така правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 08.09.2022р. у справі № 910/5011/18, від 13.04.2021р. у справі № 909/722/14 та від 01.07.2021р. у справі № 46/603.

Отже неподання відповідних доказів в суд першої інстанції залежало виключно від суб`єктивної поведінки самого відповідача, який несе ризик вчинення або не вчинення певної процесуальної дії.

За таких підстав, колегія суддів не приймає надані відповідачем до апеляційної скарги докази (лист від 11.04.2023р., електронне листування, клопотання про повернення пристроїв вайбер-листування, листування електронною поштою), як такі що поданні з порушенням процедури подачі доказів у справі, та при апеляційному перегляді даної справи правову оцінку їм не надає.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги Відповідача виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що положеннями ст. 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства.

Так, п.п. 3, 6 частини 1 ст. 3 ЦК України, визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин ( пункт 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України ). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто, цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість ( такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 р. у справі № 910/16579/20 ).

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За своєю правовою природою договір №ГМ150323 від 15.03.2023р., укладений між сторонами, є договором підряду, який регулюється ст.ст. 837-886 ЦК України.

Відповідно ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 ст. 846 ЦК України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Судом встановлено, що згідно з п. 5.1. договору, сторони погодили строки виконання робіт за Договором: початок виконання: не пізніше, ніж через 10 (десять) робочих днів з дати отримання першого авансового платежу; закінчення виконання: не пізніше 28.04.2023 р.; підрядник має право дострокового початку та/або закінчення виконання робіт за Договором.

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з положеннями ст.ст. 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, ст. 629 ЦК України закріплено фундаментальний принцип обов`язковості договору, на якому базуються договірні правовідносини, тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (схожий за змістом висновок міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019р. у справі №355/385/17).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 2 ст. 570 ЦК України визначає презумпцію авансу, який не виконує забезпечувальної функції, а є лише способом платежу і фактично попередньої оплати, а також підлягає поверненню у всіх випадках у разі не виконання або неналежного виконання договору, або його не укладення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, на виконання умов договору підряду №ГМ150323 від 15.03.2023р., позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти, у розмірі 54 804,90 грн., в тому числі, ПДВ (20%) 9 134,15 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1080 від 28.03.2023 року.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції обгрунтовано враховано вказаний документ в якості належного та допустимого доказу здійснення відповідних оплат за договором, що відповідає приписам ст. ст. 76-79 ГПК України.

Умовами п. 4.4 договору, Сторони визначили порядок використання авансу, а саме, підрядник зобов`язаний надати генеральному підряднику всі документи, що підтверджують придбані в рамках договору матеріали, комплектуючі та інше, протягом 3 робочих днів після отримання авансового платежу.

Судом встановлено, що жодного документу, що підтверджує придбання витратних матеріалів та комплектуючих, необхідних для виконання робіт, Скаржником не надано, що свідчить про те, що отриманий авансовий платіж не був спрямований на закупівлю матеріалів.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи Скаржника про цільове використання авансу, як необгрунтовані.

Таким чином, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 76-79 ГПК України, в підтвердження того, що відповідач приступив до виконання робіт.

Згідно з п. 13.7 договору, Генеральний підрядник має право достроково розірвати даний Договір в односторонньому порядку шляхом направлення Підряднику повідомлення про дострокове розірвання за 14 (чотирнадцять) календарних днів до бажаної дати. Договір буде вважаться розірваним на 15 (п`ятнадцятий) календарний день з моменту направлення Підряднику такого повідомлення. В цьому випадку, Генеральним підрядником оплачуються фактично виконані роботи, що підтверджується Актами виконаних робіт. В разі, якщо Генеральним підрядником перераховано більше грошових коштів, чим підтверджуються Актами виконаних робіт, Підрядник повинен протягом 5 (п`яти) банківських днів повернути грошові кошти на рахунок Генерального підрядника з моменту дострокового припинення Договору.

Статтею 849 ЦК України передбачено право замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків, у разі якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим. При цьому, замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Таким чином, замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і визначене цією нормою право не може бути обмежено.

Отже, договір підряду може бути розірваний внаслідок односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов`язань його сторін.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «БК «Інтергал-Буд» за вих. №17/07 від 17.07.2025р. направило цінним листом з описом вкладення на адресу відповідача повідомлення про відмову від договору підряду шляхом його розірвання в односторонньому порядку.

Таким чином, вказані обставини спростовують твердження Скаржника про те, що позивач не здійснив розірвання договору у порядку п. 13.7 договору.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції, що відповідно до підп. 13.7. Договору він є припиненим через 15 календарних днів з моменту направлення повідомлення, 06.08.2025 р., а Відповідач повинен протягом 5 (п`яти) банківських днів повернути авансовий платіж, в сумі 54 804,90 грн. на рахунок позивача з моменту дострокового припинення договору, тобто до 11.08.2025р..

Доказів повернення Відповідачем авансового платежу Позивачу матеріали справи не містять.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із місцевим господарським судом про наявність підстав для задоволення позову і стягнення з відповідача суми авансового платежу, у розмірі 54 804 грн 90 коп..

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Відповідача.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального права судом попередньої інстанції під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, Скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

10. Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, на підставі ст. 129 ГПК України, покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Міжгалузевий регіон" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025р. у справі № 904/4666/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус