ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2026 р. Справа№ 910/13129/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Сибіги О.М.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 11.02.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ролан» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2025 (повний текст рішення складено 28.11.2025)

у справі №910/13129/25 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ролан»

про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В:

Київська міська рада (далі - Рада, позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ролан» (далі - Товариство, відповідач) про стягнення 714 118,68 грн заборгованості за договором про укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк від 30.11.2021, яка виникла у період з 01.02.2025 по 31.10.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою по вул. Людмили Проценко у Солом`янському районі м. Києва площею 0,6946 га з кадастровим номером :72:184:0059.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2025 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ролан» на користь Київської міської ради 714 118,68 грн заборгованості та витрати зі сплати судового збору в розмірі 8 569,42 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, шо матеріалами справи підтверджується наявність у Товариства заборгованості з орендної плати за договором про укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк від 30.11.2021, за період з 01.02.2025 по 31.10.2025, яка не спростована відповідачем.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ролан» звернулося 17.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, сформованою в системі «Електронний суд» 17.12.2025, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2025 у справі №910/13129/25 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Також просив стягнути витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції прийнято без з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що договором оренди земельної ділянки, укладеним між сторонами, передбачено, що об`єктом оренди є земельна ділянка з кадастровим номером :72:184:0059, розташована за адресою: вул. Людмили Проценко у Солом`янському районі м. Києва, цільове призначення - 02.10. для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури.

Тобто, Товариство уклало вказаний договір оренди та взяло на себе зобов`язання з оплати орендної плати з метою використання земельної ділянки відповідно до її цільового призначення, а саме для будівництва будинків з нежитловими приміщеннями.

Разом з тим, як стало відомо апелянту, пізніше, земельна ділянка, яка передана в оренду, згідно з чинним Генеральним планом за своїм функціональним призначенням відноситься частково до комунально-складської території, а частково - 23,56 % від усієї площі ділянки, до територій житлової багатоповерхової забудови.

Відтак, будівництво на спірній земельній ділянці декількох багатоквартирних жилих будинків з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, за умови дотримання вимог містобудівної документації є неможливим.

Апелянт неодноразово звертався до Ради з проханням внести зміни в Генеральний план міста Києва та затвердити детальний план забудови в межах знаходження переданої в оренду земельної ділянки.

Однак, як зазначає скаржник його звернення залишені без відповіді.

На переконання апелянта, саме Радою недотримано гарантій визначених п. 2.1, 2.2, 2.3, 6.1 договору оренди землі, які стали підставою для неможливості здійснення Товариством забудови земельної ділянки.

Враховуючи зазначені обставини, апелянт вважає, що у нього відсутній обов`язок зі сплати орендної плати, у тому числі за заявлений позивачем період, оскільки Радою передано в оренду земельну ділянку, яку не можна використовувати за цільовим призначенням та відповідно до умов договору.

Товариство наголошує на тому, що зацікавлено у використанні орендованої земельної ділянки за цільовим призначенням, тобто для забудови, а тому з метою недопущення розірвання договору оренди землі, сплатило 700 00,00 грн орендної плати, що підтверджується квитанцією про виконання платіжної інструкції №1 від 23.04.2025, долученої до апеляційної скарги.

До апеляційної скарги, Товариством долучено докази, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції, а саме лист про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень від 20.07.2023 №418, наказ Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №418 від 20.07.2023, квитанцію про виконання платіжної інструкції №1 від 23.04.2025, рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 у справ №910/21981/21, роздруківки з Міської інформаційно-аналітичної системи забезпечення містобудівної діяльності, Фрагмент функціональних зон територій, визначених містобудівною документацією витягу з містобудівного кадастру від 23.01.2024 №410629.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/13129/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Тищенко О.В. судді: Сибіга О.М., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ролан» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2025. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, заперечення на відзив. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Розгляд справи №910/13129/25 призначено на 11.02.2026. Витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13129/25.

25.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/13129/25.

Позивач правом, передбаченим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав.

У судове засідання 11.02.2026 з`явилися позивач та відповідач.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вирішуючи питання щодо прийняття долучених відповідачем до апеляційної скарги доказів, судова колегія зазначає таке.

Згідно з положеннями частина 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки зазначені докази подані на стадії апеляційного провадження, а позивачем не обґрунтовано неможливість їх подання до суду першої інстанції та не заявлялося клопотання про їх долучення на стадії апеляційного провадження, відповідні докази не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2006 у справі № 30/303 визнано укладеним між ТОВ «Ролан» та Київрадою договір оренди земельної ділянки площею 0,69 га для будівництва житлових будинків з нежитловими приміщеннями на вул. Петра Красикова (у подальшому перейменовано на вул. Людмили Проценко) у Солом`янському районі м. Києва, строком на 5 років в редакції, підписаній ТОВ «Ролан», що відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі» та Типовому договору оренди землі, затвердженому постановою КМУ № 220 від 03.03.2004.

08.06.2006 на підставі вказаного рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2006 та ухвали Господарського суду м. Києва від 31.05.2006 у справі № 30/303 про роз`яснення судового рішення, між Київською міською радою (орендодавець) та ТОВ «Ролан» (орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 08.06.2006 за № 72-6-00383.

Згідно з цим договором орендодавець на підставі рішення Київської міської ради № 706/2116 від 18.11.2004 за актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі - об`єкт оренди або земельна ділянка), визначену цим договором (п. 1.1). Об`єктом оренди є земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування вул. Петра Красикова у Солом`янському районі м. Києва; розмір 0, 6946 га; цільове призначення для будівництва житлових будинків з нежитловими приміщеннями; кадастровий номер :72:184:0059 (п. 2.1 договору).

Також позивач зазначив про те, що 28.12.2010 Київською міською радою прийнято рішення № 538/5350 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради № 706/2116 від 18.11.2004 «Про передачу ТОВ «Ролан» земельної ділянки для будівництва житлових будинків з нежитловими приміщеннями на вул. Петра Красикова у Солом`янському районі м. Києва», пунктами 1-2 якого змінила строк оренди з короткострокового 5-річного строку на довгострокову оренду на 15 років, а також встановила, що розмір річної орендної плати, визначеної в договорі оренди земельної ділянки від 08.06.2006, підлягає приведенню у відповідність до норм законодавства.

На підставі вказаного рішення 11.10.2011 між Радою та Товариством укладено договір про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 08.06.2006, посвідчений приватним нотаріусом 11.10.2011 за № 1370 та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 19.10.2011 за № 72-6-00646.

Розпорядженням Київського міського голови №125/1 від 19.02.2016 перейменовано вулицю Петра Красикова на вулицю Людмили Проценко.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, на сайті Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розміщене рішення Київської міської ради від 24.06.2021 № 1560/1601 «Про поновлення ТОВ «Ролан» договору оренди земельної ділянки від 08.06.2006 № 72-6-00383 (зі змінами)», пунктом 1 якого вирішено поновити на 10 років договір оренди земельної ділянки від 08.06.2006 (зі змінами, внесеними договором про внесення змін та доповнень від 19.10.2011 № 72-6-00646) земельної ділянки площею 0,6946 га (кадастровий номер :72:184:0059), визнаний укладеним між Київрадою та ТОВ «Ролан» рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2006 у справі № 30/303, для будівництва житлових будинків з нежитловими приміщеннями на вул. Людмили Проценко у Солом`янському районі м. Києва (категорія земель землі житлової та громадської забудови, код КВЦПЗ 02.10, справа № 310599452).

Відповідно до п. 3 вказаного рішення розмір річної орендної плати та інші умови договору оренди земельної ділянки від 08.06.2006 №72-6-00383 (зі змінами) підлягають приведенню у відповідність до законодавства.

Так, 30.11.2021 на підставі вказаного рішення між Радою та Товариством укладено договір про укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстрований 30.11.2024 за № 1100 (далі - договір оренди).

Відповідно до п. 2.1 договору оренди об`єктами оренди відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2006 у справі № 30/303, рішення Київської міської ради від 24.06.2021 № 1560/1601, відомостей Державного земельного кадастру та цього договору є земельні ділянки з наступними характеристиками: кадастровий номер :72:184:0059; місце розташування вул. Людмили Проценко у Солом`янському районі м. Києва; категорія земель землі житлової та громадської забудови; цільове призначення 02.10 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури; вид використання для будівництва житлових будинків з нежитловими приміщеннями; розмір (площа) 0,6946 га.

Пунктом 2.2 договору оренди визначено, що відповідно до витягу із технічної документації Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 05.08.2021 №6734/86-21 нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 21 314 570,85 грн.

Відповідно до п. 3.1 договору оренди договір укладено на 10 (п`ять) років.

Згідно з пунктом 4.1 договору оренди визначена цим договором орендна плата за земельну ділянку становить платіж, який орендар самостійно розраховує та вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою у грошовій формі.

Пунктом 4.2 договору оренди визначено, що річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3 відсотків від її нормативно грошової оцінки. У випадку, коли розташовані на земельній ділянці будівлі, споруди або їх частини здаються в оренду іншим суб`єктам, орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3,6 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або її частини, що визначається пропорційно орендованій площі будівель, споруд або їх частини. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством. Згідно з розрахунком розміру орендної плати за земельну ділянку від 12.08.2021 № НГО/2021- 27230 (за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2006 № 1724) річна орендна плата за земельну ділянку становить 639 437 грн 13 коп. на рік.

Пунктом 4.7 договору оренди передбачено, що зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводяться без внесення змін та доповнень до цього Договору у порядку та у випадках, передбачених законодавством України.

Згідно з п. 4.8 договору оренди орендна плата сплачується орендарем рівними частками за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом тридцяти календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Питання сплати податку на додану вартість та інших податкових платежів, що пов`язані з виконанням договору, вирішується орендарем в установленому законодавством порядку.

Зважаючи на наведене, Київська міська рада як власник земельних ділянок з кадастровим номером :72:184:0059 звернулася з даним позовом до суду про стягнення з Товариства 714 118,68 грн заборгованості з орендної плати за договором про укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк від 30.03.2021, за період 01.02.2025 по 31.10.2025.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно із ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ч. 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до пункту 4.1 договору оренди орендна плата за земельну ділянку становить платіж, який орендар самостійно розраховує та вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою у грошовій формі.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3 відсотків від її нормативно грошової оцінки.

У випадку, коли розташовані на земельній ділянці будівлі, споруди або їх частини здаються в оренду іншим суб`єктам, орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3,6 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або її частини, що визначаються пропорційно орендованій площі будівель, споруд або їх частини.

Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

Згідно з розрахунком розміру орендної плати за земельну ділянку від 12.08.2021 №НГО/2021-27230 (за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2006 №1724) річна орендна плата за земельну ділянку становить 639 437,13 грн на рік.

Пунктом 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У відповідності до п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами) (п. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України).

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку (частина 288.5 статті 288 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 14.1.147 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до приписів статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування плати за землю є, зокрема, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

У відповідності до пунктів 285.1, 285.2 статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Згідно з п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно з частиною 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Як встановлено судом першої інстанції відповідно до податкової декларації з плати за землю (платник ТОВ «Ролан») від 12.02.2025: за земельну ділянку з кадастровим номером :72:1:84:0059 річна сума орендної плати становить 952 158,20 грн, що помісячно складає 79 346,52 грн з лютого по жовтень (спірний період у даній справі).

Відтак, за період з лютого по жовтень 2025 року плата за землю (земельна ділянка з кадастровим номером :72:1:84:0059) складає 714 118,68 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем свого обов`язку щодо внесення плати за користування вказаною земельною ділянкою за період з лютого по жовтень 2025 року.

Щодо доводів апелянта про сплату ним орендних платежів на загальну суму 700 000,00 грн відповідно до платіжної інструкції №1 від 23.04.2025, колегія суддів зазначає наступне.

28.08.2025 Господарським судом міста Києві ухвалено рішення у справі №910/2308/25, яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ролан» на користь Київської міської ради заборгованість з орендної плати у розмірі 536 456,55 грн за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :72:1:84:0059 за період з 31.07.2023 по 20.01.2025.

А також вказаним рішенням закрито провадження у справі у частині позовних вимог про стягнення 700 000,00 грн орендної плати.

Судом при розгляді справи №910/2308/25 встановлено, що Товариством сплачено частину боргу у розмірі 700 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1 від 23.04.2025 у зв`язку з чим зменшено розмір боргу за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :72:1:84:0059 за період з 31.07.2023 по 20.01.2025 на вказану суму.

Відтак, платіжна інструкція №1 від 23.04.2025 на суму 700 000,00 грн була врахована Господарським судом міста Києва при розгляді справи №910/2308/25, а тому не може бути доказом сплати заборгованості з орендної плати за період з 01.02.2025 по 31.10.2025 у даній справі.

Товариство не виконало обов`язок зі сплати за користування земельною ділянкою у розмірі та строк, що передбачені договором оренди, чим відповідно порушено право Ради на отримання доходу місцевого бюджету у формі плати за користування земельною ділянкою комунальної власності.

Колегія суддів критично ставить до тверджень апелянта про те, що Рада умисно перешкоджає Товариству в користуванні орендованою земельною ділянкою з метою отримання орендної плати, оскільки у разі недотримання Радою умов договору, відповідач не позбавлений права звернутися до суду з вимого про розірвання договору оренди у разі якщо останній вважає, що його права порушені.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності орендованої земельної ділянки умовам договору оренди.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом всупереч приписів ст. 73 та ст. 74 ГПК України не доведено факту, а також не надано належних та допустимих доказів у підтвердження своєї позицію у справі щодо відсутності підстав для нарахування орендної плати за договором оренди.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з правильним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні. Господарський суд першої інстанції під час вирішення спору правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ролан» необхідно відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2025 - залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ролан» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2025 у справі №910/13129/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2025 у справі №910/13129/25 залишити без змін.

3. Судові втрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

4. Матеріали справи №910/13129/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.03.2026.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.А. Гончаров

О.М. Сибіга