ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 Справа № 914/3924/25

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва за участю секретаря судового засідання Дарії Мандюк розглянув матеріали

позивача: Комунального підприємства «Адміністративно - технічне управління», м. Львів,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Гринчишин Івана Ярославовича, село Холодновідка, Пустомитівський район, Львівська область,

предмет позову: стягнення 11 718, 00 грн,

підстава позову: порушення обов`язку із відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням демонтажу тимчасової споруди,

за участю представників:

позивача: Садова Ірина Зіновіївна,

відповідача: не з`явився.

1. ПРОЦЕС

1.1. До Господарського суду Львівської області 23.12.2025 надійшла позовна заява Комунального підприємства «Адміністративно - технічне управління» до Фізичної особи - підприємця Гринчишин Івана Ярославовича про стягнення 11 718, 00 грн.

1.2. Ухвалою суду від 26.12.2025 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 12.01.2026 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Хід судових засідань відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань. 12.02.2026 відповідач отримав телефонограму від суду про призначення судового засідання на 04.03.2026.

1.3. Відводів складу суду сторонами не заявлено.

1.4. У судовому засіданні 04.03.2026 суд задовольнив клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів і через неявку відповідача відклав судове засідання на 18.03.2026. Ухвалу суду про відкладення судового засідання на 18.03.2026 надіслано відповідачу на його юридичну адресу 05.03.2026 та відповідно до трекінгу відправлення за кодом R69 одержувач отримав кореспонденцію 15.03.2026.

1.5. Крім цього, 13.03.2026 відповідач подав через канцелярію суду заяву про надіслання йому рішення на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв`язку з чим 13.03.2026 суд надіслав на вказану електронну адресу ухвалу виклик у судове засідання 18.03.2026, а відповідач отримав таку 13.03.2026.

1.6. У судове засідання 18.03.2026 з`явився представник позивача. Відповідач явку представника не забезпечив. Відповідно до описаного вище відповідач обізнаний про дату та час судового засідання, тому підстав для повторного відкладення засідання через неявку представника відповідача у суду немає.

1.7. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

1.8. Суд також враховує позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 15.05.2019 року у справі № 0870/8014/12, щодо того, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

1.9. Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

1.10. Одним із принципів господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

1.11. За таких обставин, враховуючи систематичну неявку представника відповідача, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе вирішити спір по суті в цьому судовому засіданні.

1.12. У судовому засіданні 18.03.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

2. СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

2.1. Позивач стверджує, що за наслідками виконання рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 05.08.2025 про демонтаж тимчасової споруди він зазнав майнової шкоди, яка полягала у понесенні витрат на демонтаж і доставку тимчасової споруди на майданчик тимчасового зберігання, у розмірі 9 765,00 грн. Крім цього просить стягнуту суму боргу з урахуванням ПДВ, що разом становить 11 718,00 грн.

2.2. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, підстав позову не заперечив і не спростував.

3. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

3.1. Рішенням Львівської міської ради № 794 від 05.08.2025 «Про демонтаж тимчасових споруду Галицькому та Личаківському районах м. Львова» з метою усунення недоліків порушень вимог законодавства при розміщенні тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Львівській міській територіальній громаді вирішено:

- п. 1: демонтувати тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності згідно з додатком;

- п. 2: рекомендувати суб??єктам підприємницької діяльності, зазначеним у додатку, здійснити демонтаж тимчасових споруду добровільному порядку протягом 20 календарних днів;

- п. 3: у разі нездійснення демонтажу у добровільному порядку визначити уповноваженою особою на виконання демонтажу тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, зазначених у додатку, комунальне підприємство «Адміністративно - технічне управління» спільно з Галицькою та Личаківською районними адміністраціями;

- п. 4.1: Комунальному підприємству «Адміністративно-технічне управління» здійснити демонтаж за участю представників Галицької та Личаківської районної адміністрації протягом 90 календарних днів;

- п. 4.5: укласти відповідні договори з суб`єктами господарювання на виконання робіт з демонтажу тимчасових споруд та супутніх послуг і оплатити їх вартість;

- п. 4.7: повернути демонтовані тимчасові споруди та майно (за наявності) власнику після відшкодування ним витрат на демонтаж, транспортування та зберігання демонтованих тимчасових споруд.

3.2. Додатком до вказаного рішення є Перелік тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Галицькому та Личаківському районах міста Львова, які підлягають демонтажу, а саме під порядковим номером 60 вказано вул. М. Коперника, 17, суб`єкт господарювання - Гринчишин І.Я., площа окремого конструктивного елемента благоустрою - 18 кв. м, площа тимчасової споруди - 5 кв. м.

3.3. Відповідно до супровідного листа від 20.08.2025 на виконання пп. 5.1 п. 5 рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 794 Галицька районна адміністрація надіслала відповідачу вказане рішення та повідомила про необхідність демонтувати тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності, площею 5 кв. м за адресою м. Київ, вул. Коперника, 17.

3.4. Комісія в складі представників Галицької районної адміністрації та Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» 30.09.2025 склала акт проведення демонтажу тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності за адресою вул. Коперника, 17. Демонтаж здійснено за відсутності власника тимчасової споруди.

3.5. Встановлено, що демонтаж здійснено на виконання рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 794 від 05.08.2025; підключення тимчасової споруди до інженерних мереж відсутнє, що дерев`яні елементи споруди з ознаками гнилі, подряпинами, тріщинами, металевий каркас з ознаками корозії; проведення демонтажу у цілісному стані не можливе.

3.6. Відповідно до п. 8 акта демонтаж здійснено силами підрядної організації Фізичної особи - підприємця Сташків А.В.

3.7. Так, 30.09.2025 позивач уклав із Фізичною особою - підприємцем Сташківим Андрієм Володимировичем, платником єдиного податку третьої групи, договір на виконання робіт № 28, відповідно до якого виконавець має виконати роботи по демонтажу (знесення, розбирання) самовільно встановленого об`єкта - тимчасової споруди, площею 6,51 кв. м, за адресою вул. М. Коперника, 17) та доставці його на майданчик тимчасового зберігання.

3.8. Загальна вартість робіт становить 9 756,00 грн (п. 2.1).

3.9. Відповідно до акта № 62 здачі - прийняття робіт від 30.09.2025 Фізична особа - підприємець Сташків А.В. виконав роботи по демонтажу тимчасової споруди, площею 6,51 кв. м, вартістю 9 765,00 грн.

3.10. Виконавець робіт склав рахунок № 62 від 30.09.2025 на суму 9 765,00 грн, а позивач оплатив 01.10.2025 таку суму.

3.11. Позивач долучив накладну № 34 від 30.09.2025

3.12. Позивач надіслав відповідачу вимогу від 18.10.2025 про відшкодування 11 718,00 грн згідно з реєстром поштових відправлень 20.10.2025.

3.13. Позивач повторно надсилав вимоги про оплату 11 718,00 грн, що підтверджується листами від 28.10.2025, від 20.11.2025, 01.12.2025 і реєстрами рекомендованих листів від 21.11.2025, від 03.12.2025.

4. ВИСНОВКИ СУДУ

4.1. Відповідно до встановлених обставин справи на підставі чинного та не оскарженого відповідачем рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 794 від 05.08.2025 «Про демонтаж тимчасових споруду Галицькому та Личаківському районах м. Львова» 30.09.2025 здійснено демонтаж тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності за адресою вул. Коперника, 17. Відповідач не оскаржує такого рішення та не оспорює підстав його прийняття.

4.2. Вимоги листа від 20.08.2026 відповідач не виконав, самостійно споруду не демонтував.

4.3. Суд зауважує, що між сторонами спору відсутні договірні відносини і сума, заявлена до стягнення, має ознаки деліктної відповідальності. Загальновідомо, що ст. 22 Цивільного кодексу України визначає збитками втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

4.4. Крім цього, ст. 1166 Цивільного кодексу України загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

4.5. Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: а) протиправна поведінка особи, б) настання шкоди, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, г) вина завдавача шкоди.

4.6. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. За відсутності хоча б одного із зазначених елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

4.7. З огляду на наведене, предметом доказування в справі про стягнення шкоди є наявність усіх складових елементів правопорушення.

4.8. Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

4.9. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

4.10. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

4.11. Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території (ч. 1 ст. 73).

4.12. Досліджуючи обставину протиправності поведінки відповідача, суд акцентує, що відповідач не демонтував самостійно тимчасову споруду після прийняття міською радою рішення про демонтаж і після надіслання йому листа про необхідність демонтажу. Водночас відповідач повинен був усвідомлювати, що зі спливом строку на демонтаж він повинен був самостійно демонтувати установлену ним тимчасову споруду та повернути з оренди земельну ділянку.

4.13. Досліджуючи обставину вини відповідача, суд зазначає таке.

4.14. Відповідно до частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, законом встановлено презумцію вини заподіювача шкоди.

4.15. Відповідач не подав суду доказів відсутності вини у вчиненні правопорушення у сфері розміщення тимчасової споруди, а тому наявним є такий елемент складу цивільного правопорушення як вина.

4.16. Досліджуючи причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та наслідками у формі вини, суд зазначає, що розміщення відповідачем тимчасової споруди з порушенням встановлених правил призвело до необхідності вчинення дій позивачем з демонтажу цієї тимчасової споруди. Подані представником позивача докази понесення витрат на демонтаж є належними та допустимими, і відповідно до таких вартість демонтажу становить 9 765,00 грн. Відповідно, такий елемент складу правопорушення як причинний зв`язок також доведений.

4.17. Досліджуючи питання шкоди, суд зазначає таке.

4.18. Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

4.19. Як вбачається з матеріалів справи, позивач вчиняв дії з демонтажу тимчасової споруди із залученням суб`єкта господарювання, сплативши за це грошові кошти в сумі 9 765,00 грн. Водночас до стягнення заявлено 11 718, 00 грн, які складаються з вартості демонтажу (9 765, 00 грн) та суми ПДВ (1 953,00 грн).

4.20. Пунктом 2.29 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» встановлено, що у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки тимчасової споруди, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу.

4.21. Пунктом 7.1.1 ухвали Львівської міської ради від 23.04.2015 № 4526 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові» передбачено, що демонтажу підлягають тимчасові споруди, для встановлення яких закінчився термін дії договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою або термін дії договору оренди земельної ділянки і суб`єкту господарювання відмовлено у його продовженні.

4.22. Вказана Ухвала передбачає також, що при виявленні ТС, зазначених у підпунктах 7.1.1 - 7.1.4, уповноважена особа районної адміністрації, на території якої розташована ТС, за участю представників комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління", власника ТС, у разі наявності відомостей щодо такої особи, складають акт про дотримання вимог законодавства при розміщенні тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності (надалі - акт про дотримання вимог) у чотирьох примірниках та протокол про адміністративне правопорушення.

4.23. Уповноважена особа районної адміністрації на підставі оформленого акта про дотримання вимог надає особисто (або надсилає цінним листом) власнику (користувачу) ТС, у разі наявності відомостей щодо такої особи, вимогу про демонтаж незаконно встановленої ТС у 10-денний термін разом з примірником акта про дотримання вимог.

4.24. Один примірник акта та вимоги про демонтаж із зазначенням наслідків її невиконання наклеюється на ТС та здійснюється фотофіксація ТС. На фотографії має бути чітко і розбірливо видно інформацію про номер і дату складання вимоги про демонтаж та акта про дотримання вимог. Вимога про демонтаж та матеріали фотофіксації оприлюднюються на сайті Львівської міської ради.

4.25. Суд зауважує, що такий алгоритм поведінки спрямований на інформування власника про незаконність тимчасової споруди та про можливий її демонтаж. За наслідками таких дій, як визначає п. 7.4 Ухвали, якщо власника не встановлено, або якщо власник (користувач) відмовився добровільно демонтувати ТС, районна адміністрація скеровує примірник акта, вимоги про демонтаж, матеріали фотофіксації в управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування для підготовки рішення виконавчого комітету про демонтаж.

4.26. У суду відсутні докази стверджувати про порушення позивачем процедури, адже позивач долучає рішення виконавчого комітету про демонтаж. Враховуючи наявність рішення № 794 від 05.08.2025 про демонтаж, листа від 20.08.2025 про необхідність здійснення демонтажу, акта проведення демонтажу від 30.09.2025, суд доходить висновку, що позивач, розпочавши демонтаж тимчасової споруди відповідача, діяв законно.

4.27. Позивач здійснив демонтаж тимчасової споруди, зазнавши при цьому витрат у розмірі 9 765,00 грн, а тому ці кошти є реальною вартістю втраченого майна (грошей).

4.28. Щодо іншої складової суми стягнення - податку на додану вартість, то суд зазначає таке. Так, позивач є платником податку на додану вартість згідно зі свідоцтвом № 100266158 від 04.02.2010.

4.29. Позивач стверджує, що станом на час подання позову кошти у виді відшкодування витрат за здійснений демонтаж від відповідача не надходили. Однак, при поступленні коштів на рахунок підприємства відшкодованих витрат позивач буде змушений сплатити ПДВ до бюджету; відповідно до норм податкового законодавства сплачує ПДВ відповідач, а перераховує у бюджет - позивач.

4.30. Однак, крім цього, при надходженні на рахунок підприємства відшкодованих витрат, позивач змушений сплатити 20% ПДВ у бюджет. Зокрема, якщо кошти надходять до платника податків в рахунок оплати вартості поставлених таким платником товарів/послуг, в тому числі які постачаються в рамках виконання програми благоустрою міста чи інших подібних програм, які для цілей оподаткування ПДВ є об`єктом оподаткування, то на дату зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку платник зобов`язаний визначити податкові зобов`язання, виходячи з вартості таких товарів/послуг.

4.31. Відповідно до пунктів 1 та 4 статті 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

4.32. Згідно з пунктом 2.2 4 Статуту Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» одним із напрямків його діяльності є виконання функцій визначених окремими ухвалами міської ради, рішеннями виконавчого комітету; розпорядженнями міського голови, наказами та дорученнями департаменту містобудування.

4.33. Отже, позивач виконує делеговані Виконавчим комітетом Львівської міської ради повноваження щодо виконання програми благоустрою на території міста Львова. З огляду на вищевикладене, нарахування ПДВ у розмірі 11 718,00 грн (20 % від 9 765,00 грн = 1 953,00 грн + 9 765,00 грн) є обґрунтованим та правомірним.

4.34. Здійснюючи розподіл судового збору, враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу відповідачем у сплаченому розмірі - 3 028,00 грн.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Гринчишин Івана Ярославовича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» (79005, Львівська область, місто Львів, площа Міцкевича, будинок 6/7; ідентифікаційний код 13804591) 11 718,00 грн шкоди та 3 028,00 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 18.03.2026.

Суддя Матвіїв Р.І.