ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"24" лютого 2026 р. Справа № 902/1081/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Миханюк М.В.

судді Саврій В.А.

судді Романюк Ю.Г.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісопарк+" (вх. 634/26 від 09.02.2026) на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 08.01.26р. у справі №902/1081/25

за позовом: Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісопарк+" (вул. Шевченка, 34, офіс 397, м. Хмельницький, 29007)

про стягнення 17 940 964,94 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 08.01.2026 у справі №902/1081/25 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісопарк+" на користь Вінницької міської ради 12 962 766,94 грн - безпідставно збережених коштів; 3 887 338,05 грн - інфляційних втрат; 1 090 859,95 грн - 3% річних та 269 114,47 грн - витрат на сплату судового збору.

Не погодившись із винесеним рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області у справі №902/1081/25 від 8 січня 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Вінницької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІСОПАРК+» у повному обсязі.

Разом з тим, 07.02.2026 скаржником надіслана заява про відкликання апеляційної скарги, у якій відповідно до ч. 5 ст. 260 ГПК України просить не приймати до розгляду і повернути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІСОПАРК+» на рішення господарського суду Вінницької області від 08.01.2026 у справі №902/1081/25.

В подальшому 11.02.2026 від скаржника надійшла заява у якій просить залишити без розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІСОПАРК+» від 07.02.2026 про відкликання апеляційної скарги.

Розглянувши заяву про залишення без розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІСОПАРК+» від 07.02.2026 про відкликання апеляційної скарги, суд дійшов висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), учасники справи мають право: подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом (ст. 169 ГПК України).

Так, у ч. 1 ст. 170 ГПК України містяться вимоги до заяви.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.2, 3, 4 ст. 170 ГПК України визначено, що письмова заява, клопотання чи заперечення підписується заявником або його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, що подається на стадії виконання судового рішення, у тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надсилання (надання) іншим учасникам справи (провадження) з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. Учасник справи має право додати до письмової заяви, клопотання проект ухвали, постановити яку він просить суд. Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. Суд повертає письмову заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду також у разі, якщо її подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

Частинами 10 та 11 статті 11 ГПК України визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Пунктом 5 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Враховуючи вищезазначене, у разі відсутності спеціальної норми, щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді заяв, до таких заяв мають застосовуватись положення ГПК України, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема статті 226 ГПК України, згідно положень якої суд залишає заяву без розгляду, якщо позивачем подано відповідну заяву.

З огляду на зазначене, враховуючи, що до початку розгляду заяви про відкликання апеляційної скарги надійшла заява про залишення її без розгляду, суд приймає її, а тому, суд дійшов висновку про залишення заяви про відкликання апеляційної скарги без розгляду.

Отже, дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що подана апелянтом апеляційна скарга не відповідає вимогам Глави 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу (ГПК) України з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Згідно з ч.2 ст.123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок сплати судового збору, повернення і звільнення від сплати, розміри судового збору визначені Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011.

Частина 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачає, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.п.6 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", ставки судового збору за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами; встановлюються у таких розмірах - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Крім того, Верховний Суд в ухвалі від 20.01.2025 у справі №905/989/24 вказав, що системне тлумачення частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" свідчить, що передбачений нею коефіцієнт підлягає застосуванню одноразово, тобто розмір судового збору розраховується без урахування фактично сплаченого судового збору за звернення до суду першої інстанції. Пониження ставки судового збору застосовується щоразу при вчиненні відповідної процесуальної дії з використанням підсистеми "Електронний суд". Водночас розрахунок судового збору за подання апеляційної скарги здійснюється не від пониженої ставки за подання позову (із застосуванням коефіцієнта 0,8), а від звичайної ставки, що підлягала сплаті за подання позову.

Таким чином, сума судового збору, що підлягає сплаті за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Вінницької області від 08.01.2026 у справі №902/1081/25, становить 322 937,37грн (269 114,47 грн - сума яка підлягала сплаті в суд першої інстанції, з оскарженої суми ) х150%х0,8).

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, скаржником не додано доказів сплати судового збору.

Разом з тим, скаржником заявлено клопотання про звільнення Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІСОПАРК+» від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Хмельницької області у справі № 902/1081/25 від 8 січня 2026 року.

Вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІСОПАРК+» перебуває у критичному майновому становищі. Станом на дату подання апеляційної скарги Товариство не здійснює господарську діяльність, не має ліквідних активів або майна, придатного для реалізації, позбавлене коштів на банківських рахунках та реальної можливості сплатити судовий збір без припинення існування як суб`єкта господарювання. Розмір судового збору за подання апеляційної скарги у справі № 902/1081/25 становить непосильний тягар для Товариства. Сплата цієї суми фактично унеможливлює реалізацію права на апеляційне оскарження, гарантованого статтею 55 Конституції України та пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Розглянувши подане апелянтом клопотання про звільнення від сплати судового збору, колегія суддів не погоджується із такими доводами скаржника з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або 2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або 4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.

Згідно з частиною другою цієї статті суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При цьому слід зазначити, що за приписами норм вказаної статті відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати є правом, а не обов`язком суду, з огляду на що відповідна заява сторони розглядається виходячи із визначених стороною обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент подання апеляційної скарги та підтвердження цих обставин належними доказами.

Отже, звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість реалізації якого пов`язується з майновим станом особи.

Відтак, встановлення державою обов`язку щодо сплати судового збору за звернення до господарського суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду, у порядку та розмірі, що встановлені Законом України "Про судовий збір", є допустимим обмеженням скаржника у доступі до суду та не становить порушення гарантованого йому пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "права на суд".

Суд зауважує, що Закон №3674-VI не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 63, 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з тим, скаржником до скарги не додано жодних доказів, що підтверджують відсутність у нього можливості сплатити судовий збір та які дають змогу в повній мірі оцінити його майновий стан.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, у зв`язку з неподанням переконливих та достатніх доказів на підтвердження обставин щодо відсутності грошових коштів для сплати судового збору.

Також, в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Зокрема, такими обмеженнями є сплата судового збору при зверненні особи до суду.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

У зв`язку з викладеним та зважаючи на те, що у даному випадку відсутні умови, передбачені статтею 8 Закону України "Про судовий збір" для звільнення від сплати судового збору, заявлене клопотання не підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 260 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, підлягає залишенню без руху.

Відповідно до ч.2 ст.174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суддя апеляційної інстанції дійшла висновку, що скаржником не виконано належним чином вимоги ст.258 ГПК України, що відповідно до ст.260 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

З огляду на вказане, суддя вважає за необхідне надати можливість апелянту усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки шляхом надання належних доказів сплати судового збору в розмірі 322 937,37 грн.

Керуючись статтями 174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІСОПАРК+» про залишення без розгляду заяви від 07.02.2026 про відкликання апеляційної скарги - задовольнити.

2. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІСОПАРК+» про відкликання апеляційної скарги від 07.02.2026 - залишити без розгляду.

3. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІСОПАРК+» про звільнення від сплати судового збору.

4. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісопарк+" (вх. 634/26 від 09.02.2026) на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 08.01.26р. у справі №902/1081/25 - залишити без руху.

5. Зобов`язати апелянта усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме надати суду:

- докази сплати судового збору в розмірі 322 937,37 грн.

6. Роз`яснити апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

7. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

8. Ухвалу направити апелянту.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Романюк Ю.Г.