ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2026 р. Справа№ 920/1061/23(920/399/25)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Пантелієнка В.О.

Доманської М.Л.

за участі секретаря Вага В.В.

та за участю представників:

від позивача: Спиридонов А.А. дов.;

від відповідача: Косенко О.М. дов.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Сумської області від 22.07.2025 (повний текст складено 25.07.2025)

у справі №920/1061/23(920/399/25) (суддя Яковенко В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт"

до ОСОБА_1

про стягнення 8 867 грн 68 коп.

та за зустрічним позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт"

про визнання договору неукладеним, визнання факту неотримання послуг, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та відшкодування моральної шкоди,

в межах справи № 920/1061/23

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" (код 34113412),

УСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Сумської області перебуває справа №920/1061/23 про Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт".

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Сумської області із позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 8867,68 грн заборгованості за надані послугу з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 15.10.2006 забезпечує тепловою енергією на опалення підприємств, установ, організацій та населення у м.Шостка, у тому числі для багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , власником квартири АДРЕСА_2 у якому є відповідач. Вказана квартира відключена від системи централізованого опалення будинку, однак це не звільняє її від оплати послуги у частині відшкодування витрат на частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб опалення, але відповідач не здійснює оплату наданих позивачем послуг, внаслідок чого за період з 01.11.2021 по 30.09.2024 утворилась заявлена до стягнення заборгованість. Також вказує, що 01.10.2021 на офіційних веб-сайтах позивача і Шосткинської міськради був оприлюднений публічний договір приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії, від співвласників вказаного будинку у 30-ти денний строк не надходило жодних рішень про обрання моделі організації договірних відносин, тому типові договори з індивідуальними споживачами вважаються укладеними з 01.11.2021.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечила проти задоволення позову, посилаючись на те, що даний спір не підлягає розгляду господарським судом; між нею та позивачем відсутні договірні відносини, вона ніколи не зверталась до позивача для замовлення будь-яких послуг та не надавала згоди на отримання таких послуг; належна їй квартира відключена від системи централізованого опалення будинку, а також в під`їзді відсутнє централізоване опалення місць загального користування (відсутні опалювальні прилади); наданий позивачем розрахунок є сумнівним, оскільки не існує проектної документації на будинок і відсутні дані щодо площі місць загального користування та трубопроводів в будинку; якби позивач надавав послуги з опалення місць загального користування то мав би забезпечувати в цих приміщеннях нормативну температуру +18 градусів, однак вказану температуру не забезпечує; втрати тепла у трубопроводах не є послугою опалення.

Крім цього, ОСОБА_1 звернулась у Господарський суд Сумської області із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт", у якому просила суд визнати договір приєднання про послуги з постачання теплової енергії від 01.10.2021 між сторонами неукладеним, визнати факт неотримання відповідачем послуг з теплопостачання з 01.11.2021 по 15.04.2025, зобов`язати позивача здійснити перерахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії з суми 8867,68 грн до 0,00 грн, стягнути з позивача 30000,00 грн моральної шкоди.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що належна їй квартира відключена від систем централізованого опалення будинку; у відповідача відсутні достовірні дані щодо площ місць загального користування будинку, а також проектна документація на будинок; довідкою ТОВ "Жилкомсервіс" підтверджується факт відсутності опалювальних приладів у під`їзді №3; з листопада 2004 року по теперішній час відповідач не підписувала ніяких договорів на отримання послуг теплопостачання ні для квартири, ні для будинку, в якому знаходиться квартира; позивач порушив право відповідача щодо вільного вибору постачальника тепла, нав`язуючи свої послуги, які відповідач фактично не отримувала і нараховуючи заборгованості при відсутності у відповідача достовірних даних про площу місць загального користування будинку, довжину і діаметр трубопроводів, не надаючи теплової енергії до місць загального користування будинку, внаслідок чого відповідачу завдана моральну шкоду, яка виразилась у погіршенні стану здоров`я після отримання позову з причини негативної реакції на порушення її прав та справедливості.

Зустрічна позовна заява була прийнята до спільного розгляду із первісною позовною заявою.

Позивач, у відзиві на зустрічну позовну заяву заперечив проти задоволення зустрічного позову, посилаючись на те, що відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_3 та є індивідуальним споживачем; текст публічного договору був оприлюднений у встановленому порядку 01.10.2021, а тому типові договори з індивідуальними споживачами вважаються укладеними з 01.11.2021; розрахунок заборгованості зроблений позивачем у відповідности до норм чинного законодавства, зокрема, Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг; квартира АДРЕСА_2 відключена від системи централізованого опалення будинку, однак це не позбавляє відповідача від обов`язку відшкодування витрат на обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та функціонування внутрішньо будинкових систем опалення будинку; відсутність опалювальних приладів у місцях загального користування не виключає загальнобудинкові потреби на опалення всієї будівлі; наразі у місті Шостка відсутня технічна можливість залучити інших теплопостачальних організацій; відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, оскільки поведінка позивача є правомірною.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 22 липня 2025 вирішено:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" до ОСОБА_1 про стягнення 8867,68 грн задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" - 8867 грн 68 коп. заборгованості за послугу з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування за період з 01.11.2021 до 30.09.2024.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" у порядку компенсації за рахунок держави 2422 грн 40коп. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" відмовити.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не перевірив доказ наявності підписаних та акцептованих відповідачем "Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії" та "Заяви-приєднання до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії" та зробив упереджений висновок, що Типовий договір (який не є акцептованим та підписаним) є належним доказом; висновок суду, що "між сторонами склалися фактичні договірні відносини" не відповідає дійсності - договір, складений належним чином, відсутній, заява-приєднання з підписом відповідача відсутня; фактично відповідач не отримував послуг від позивача, у квартирі у законний спосіб встановлена індивідуальна система опалення, в проекті якої прямо зазначено, що після відключення від системи центрального опалення плата за послуги центрального опалення не нараховується, місця загального користування у будинку від`єднанні від централізованого теплопостачання будинку згідно зазначеної довідки підприємства, яке обслуговує будинок; у позивача немає і не може бути укладеного та підписаного відповідачем "Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії" та "Заяви-приєднання до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії" через відсутність існування цих основних Документів, оскільки вони ніколи не укладалися і не були підписані відповідачем; квартира АДРЕСА_3 відключена від системи централізованого опалення будинку, даний факт підтверджується позивачем в його позовній заяві; від`єднання від центральної системи опалення Відповідачем було здійснено за два роки до початку заснування ТОВ "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" у 2006 році, відповідно, жодних взаємовідносин між відповідачем та позивачем не могло існувати апріорі; Договір, на який посилається позивач, не був розміщений на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування у 2021 р., тому відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" не вважається укладеним; позивачем не надано надало доказів, що він визначений надавачем послуги саме централізованого опалення, оскільки рішенням Шосткинської міської Ради від 28.07.2006 року № 226 "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" визнано лише виконавцем послуг з централізованого теплопостачання для опалення, але не виконавцем послуг саме централізованого опалення; матеріалами справи підтверджується факт відсутності приладів опалення у третьому під`їзді житлового будинку АДРЕСА_1 , де проживає відповідач і відсутність проектної документації щодо опалення цього житлового будинку; плата безпосередньо за утримання та обслуговування внутрішньо будинкової системи опалення у відповідності до чинного Законодавства щомісячно сплачується обслуговуючій організації ТОВ "Жилкомсервіс"; Акти про приймання теплоносія на опалювальний об`єкт підтверджують подання теплоносія до будинку, а не до квартири АДРЕСА_2 , тому Акти не підтверджують отримання у квартиру АДРЕСА_2 теплової енергії; Законом України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації лише за фактично отриману теплову енергію, а Методика №315, на яку посилається позивач, суперечить вказаному Закону; внаслідок перерахованих вище протиправних дій позивача та ігнорування цих доказів Господарським Судом Сумської області відповідачу завдано суттєву моральну шкоду, яка полягає в тому, що при кожному отримані від позивача безпідставних рахунків за не отримані послуги у відповідача погіршувався стан здоров`я, як психологічного, так і фізичного.

Також у апеляційній скарзі заявлено клопотання про витребування у позивача копії договору приєднання про послугу з постачання теплової енергії від 01.10.2021 р. для Апеляційного суду

Представником відповідача, в межах строку на апеляційне оскарження, подане доповнення до апеляційної скарги, у яких він просить врахувати правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 25.07.2019 року у справі № 916/2267/17 та від 26.09.2018 року у справі № 750/12850/16-ц, згідно яких споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а факт отримання послуги централізованого опалення у заявленому обсязі на заявлену суму не доведений позивачем, внаслідок чого правові підстави для задоволення позовних вимог були відсутні.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що основою договірних правовідносин є Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.10.2021, який являє собою публічний договір приєднання, тому посилання відповідача на його неприєднання до публічного договору є необґрунтованим, оскільки Договір є укладеним за умови відсутності рішень співвласників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин будинку одразу після спливу 30 днів з моменту його опублікування (тобто з 01.11.2021); оскільки квартира № 34 є частиною житлового будинку за адресою: вул. Свободи, 80, у м. Шостка, відповідно, співвласники якого не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, відтак типовий індивідуальний договір від 01.11.2021 є укладеним у силу вимог Закону; клопотання скаржника про витребування копії договору приєднання про послугу з постачання теплової енергії від 01.10.2021 задоволенню не підлягає, оскільки він був долучений до матеріалів справи разом з відповіддю на відзив; згідно чинного законодавства визначення "теплопостачання" рівнозначне визначенню "постачання теплової енергії", таким чином позивач є надавачем послуг з теплопостачання (постачання теплової енергії); предмет позову - стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, а не за послугу з централізованого опалення, яка надавалася в період по 31.03.2021; обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води; щодо впливу відсутності приладів опалення (радіаторів/батарей) в місцях загального користування на фактичне надання послуги з постачання теплової енергії, то стояки є основною компонентою вертикальної системи опалення, яка забезпечує ефективне розподілення тепла по всій будівлі; опалення місць загального користування в під`їздах багатоквартирних будинків, за відсутності приладів опалення (радіаторів/батарей) забезпечується через вертикальні стояки системи централізованого опалення будинку, які, як правило, розташовані в огороджувальних конструкціях приміщень (стінах під`їзду); довідка управителя від 19.03.2025 не відповідає критеріям належності доказу і не може бути врахована судом як доказ ненадання послуги з постачання теплової енергії; відсутність опалювальних приладів в окремих місцях загального користування не виключає загальнобудинкові потреби на опалення всієї будівлі/будинку, оскільки це входить до загального обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення, а наданими позивачем доказами (актами приймання теплоносія) підтверджується факт постачання теплової енергії до будинку у спірний період; позивач здійснював нарахування за послугу з постачання теплової енергії та абонентське обслуговування в межах норм встановлених чинним законодавством України; зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими і не відповідають можливим способам захисту порушеного права.

За клопотанням представника позивача судове засідання проводилось в режимі відеоконференції.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі (з доповненням) та просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Клопотання відповідача про витребування у позивача копії договору приєднання про послугу з постачання теплової енергії від 01.10.2021 відхилене судом, оскільки вказана копія подавалась позивачем суду першої інстанції в якості додатку до відповіді на відзив та долучена до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 15.10.2006 ТОВ "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" забезпечує тепловою енергією на опалення підприємства, установи, організації та населення м. Шостки і визнане надавачем послуг з теплопостачання (постачання теплової енергії) згідно з рішенням Виконавчого комітету Шосткинської міської ради №226 від 28.07.2006.

Предметом господарської діяльності позивача є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення, підприємств, установ та організації міста Шостка. Тому позивач є виконавцем комунальної послуги в значенні Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.01.2020 №96 установлено ТОВ "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" тариф на послугу з постачання теплової енергії для потреб населення на рівні 1710,72 грн/Гкал.

Наказом ТОВ "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" від 01.10.2021 №263 встановлено та введено в дію з 01.11.2021 року плату за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії, що надається споживачам за індивідуальними договорами в розмірі 32,18 грн з ПДВ на місяць на одного абонента.

Позивач вказує, що в опалювальні періоди 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024 роки надавав послугу з постачання теплової енергії, у тому числі для багатоквартирного будинку №80 по вулиці Свободи в місті Шостка, що підтверджується наявними у матеріалах справи: свідоцтвом про перевірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (підібрана пара термоперетворювачів опору, теплообчислювач, лічильник води), актом готовності вузлів обліку теплової енергії до початку опалювального сезону ТОВ "Житлокомсервіс", показами теплового лічильника за адресою вул.Свободи, 80 (1 ввод) за період з листопада 2021 року по квітень 2024 року, актами огляду вимірювального комплексу обліку теплової енергії, актами приймання теплоносія на опалювальний об`єкт - вул. Свободи, буд.№55, №80, №82.

Вказані акти та покази теплового лічильника підписані представниками теплопостачальної організації (ТОВ "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт") та управляючої компанії (ТОВ "Жилкомсервіс").

Власником квартири №34 у вказаному будинку №80 по вул.Свободи, опалювальна площа якої 64,2 кв.м, згідно довідки ТОВ "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" від 05.12.2024 є ОСОБА_1 .

Крім того, вказана обставина підтверджується інформаційною довідкою про реєстрацію місця проживання осіб наданих Сектором реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шосткинської міської ради.

Позивач вказує, що текст публічного договору приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії (Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії) 01.10.2021 розміщено на офіційному веб-сайті позивача http://shkhaer.com.ua/ та на офіційному веб-сайті Шосткинської міської ради shostka-rada.gov.ua.

Відповідно до пункту 11 зазначеного договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону №315 від 22.11.2018 (далі - Методика розподілу).

Згідно з пунктами 30, 32-34 договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, визначеної Правилами, та плати за абонентське обслуговування. Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається у паперовій формі. Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Підпунктом 11 пункту 40 договору визначено, що споживач має право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, що затверджений наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 р. №169. Це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Позивачем і відповідачем стверджується, що квартира №34 у будинку №80 по вул. Свободи м. Шостка відключена від системи централізованого опалення будинку.

З обігової відомості по рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я Дегтяренко Наталії Леонідівни, вбачається, що в період з листопада 2021 року по вересень 2024 року за вказаною адресою здійснювалися щомісячні нарахування за послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування, які останньою не оплачувались, внаслідок чого утворилась заборгованість в загальному розмірі 8867,68 грн, яка складається з заборгованості за постачання теплової енергії та з плати за абонентське обслуговування.

Також позивачем надані помісячні розрахунки заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по вересень 2024 року, з яких вбачається, що нарахування за теплову енергію позивачем для відповідача здійснювалось за теплову енергію, яка була спожита в місцях загального користування і допоміжних приміщеннях, а також для функціонування внутрішньобудинкових систем.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 8867,68 грн заборгованості за надані послугу з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилалась на те, що у неї відсутні будь-які договори з позивачем, належна їй квартира відключена від централізованого опалення, а у під`їзді №3, де знаходиться квартира, відсутні опалювальні прилади, що підтверджується довідкою ТОВ "Жилкомсерсвіс" від 19.03.2025.

Задовольняючи первісні позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо їх доведеності та обґрунтованості, оскільки судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманих послуг з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування за період з 01.11.2021 до 30.09.2024, у зв`язку із чим також відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Однак, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення первісного позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Правовідносини між позивачем та відповідачем врегульовані як загальними нормами Цивільного кодексу України, так і нормами спеціальних законів - Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про теплопостачання", Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", а також рядом підзаконних нормативних актів, прийнятих на виконання вказаних Законів.

Відповідно до п. 6, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачем житлово-комунальних послуг є індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна, на відповідній правовій підставі, і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.

Таким чином, відповідач є індивідуальним споживачем в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Надання житлово-комунальних послуг (до якої належить послуга з постачання теплової енергії) здійснються виключно на договірних засадах.

Частиною 1 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, зокрема 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно; 2) колективний договір; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, за кожним видом комунальних послуг.

Положеннями ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено відповідні виключення з моделі правовідносин між споживачем та виконавцем комунальних послуг, а саме, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Статтями 633, 634 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться, а договором приєднання, в свою чергу, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

При цьому відповідно до ч. 5, 6 ст. 633 ЦК України актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у системному зв`язку з наведеними вище положеннями ЦК України, встановлено, що договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Згідно з п. 3 розділу VI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Згідно з ч.7 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022 внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії", якою затверджено Типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії за відповідними моделями договірних відносин.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" публічні договори приєднання вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Матеріалами справи підтверджується, що текст Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії було розміщено на офіційному вебсайті ТОВ "Шосткинкське підприємство "Харківенергоремонт" 01.10.2021 та на офіційному вебсайті Шосткинської міської ради - shostka-rada.gov.ua.

Тобто договір є укладеним за умови відсутності рішень співвласників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин будинку одразу після спливу 30 днів з моменту його опублікування та факту приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) - вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги (п. 4 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджено постановою КМУ № 1022 від 08.09.2021).

Позивач вказує, що на його адресу у встановлений Законом порядок та строк не надходило жодних рішень співвласників багатоквартирного будинку про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги.

Таким чином, типові договори з індивідуальними споживачами про надання послуги з постачання теплової енергії вважаються укладеними з відповідною категорією споживачів з 01.11.2021.

Предметом Договору є надання виконавцем споживачу послуги з постачання теплової енергії, обсяг якої визначається, зокрема, як частина обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Відповідно до п. 11 договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018р. №315.

Обсяги спожитої мешканцями послуги за відповідний період обліковувались встановленим в будинку №80 по вул. Свободи в місті Шостка лічильником. Зауважень щодо правильності роботи зазначеного лічильника обліку теплової енергії матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 2 статті 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку:

1) загальний обсяг теплової енергії, що надходить до індивідуального теплового пункту, зменшується на обсяг теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води, визначений на підставі показань відповідних вузлів обліку, а в разі їх відсутності - за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;

2) обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;

3) загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.

Відповідно до п. 14 Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії (затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019), відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.

Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 (далі - Методика №315) встановлено порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

Пунктом 8 розділу IV Методики №315 визначено, що у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.п.оп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд): для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.

Пунктом 9 розділу IV Методики №315 встановлено, що визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проекту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку (Qз.б.поп.проект), повинен бути додатково скорегований із застосуванням коефіцієнту zвідкл, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку. Обсяг споживання теплової енергії на загальнобудинкові потреби (Qопз.б.п) опалення визначається за формулою: (25) Qопз.б.п = zвідкл * Qз.б.поп.проект, Гкал, де Qз.б.поп.проект - визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проекту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, Гкал; zвідкл - коефіцієнт, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку.

Згідно пункту 10 розділу IV Методики №315 для МЗК та допоміжних приміщень не здійснюються донарахування обсягів спожитої теплової енергії, які стосуються претензій щодо кількості та/або якості наданих послуг, споживання обсягу менше мінімальної частки середнього питомого споживання.

У пункті 11 розділу IV Методики №315 визначено, що якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у МЗК та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком.

Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень (пункт 12 розділу IV Методики №315).

З довідки ТОВ "Жилкомсервіс" (виконавець послуг з управління багатоквартирним будинком) від 19.03.2025 вбачається, що у під`їзді №3 житлового будинку №80 по вул. Свободи централізоване опалення місць загального користування відсутні у зв`язку із тим, що відсутні опалювальні прилади у під`їзді.

Згідно довідки ТОВ "Жилкомсервіс" №17 від 11.04.2025 проектна документація на будинок №80 по вул. Свободи у ТОВ "Жилкомсервіс" відсутня.

Позивач у розрахунках заборгованості за період з листопада 2021 року по квітень 2022 року зазначає "місця загального користування та допоміжні приміщення (12%)", "функціонування внутрішньобудинкових систем (8%)" та використовує отриману кількість теплової енергії (від загальної кількості спожитої теплової енергії всім будинком) для розрахунку заборгованості відповідача, а з листопада 2022 року у розрахунках позивач вказує "загальнобудинкові потреби (25%) урахуванням коефіцієнту Zвідкл - 1,38716 (п.8,9 р.IVМетодики)" та використовує отриману кількість теплової енергії для розрахунку заборгованості відповідача.

17.10.2019 набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Європейський Суд наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частини статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи правову природу договору послуг, до предмету доказування входить факт надання виконавцем замовнику відповідної послуги, оскільки у разі ненадання послуги визначеної якості у замовника не виникає обов`язку з її оплати.

Тобто, у споживачів виникає обов`язок з оплати лише в тому випадку, якщо вони фактично одержали від постачальника житлово-комунальних послуг послугу належної якості.

Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 916/2267/17.

Матеріалами справи повністю підтверджено факт відсутності приладів опалення в місцях загального користування у вказаному будинку.

Однак, за наявними у матеріалах справи доказами неможливо встановити, чи було передбачено проектом на будинок встановлення приладів опалення у місцях загального користування, чи вони були демонтовані, відсутні докази щодо технічних характеристик будинку (зокрема щодо кількості поверхів, наявності чи відсутності вертикальних стояків системи централізованого опалення будинку саме у місцях загального користування тощо), що не було враховано судом першої інстанції.

Відсутність вказаних доказів унеможливлює перевірку правильності здійсненого позивачем розрахунку заборгованості.

За таких обставин позивачем не доведено факт надання відповідачу за спірний період послуг належної якості з постачання теплової енергії у заявленому обсязі на заявлену суму.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розрахунок позивача є недоведеним та не обґрунтованим, оскільки надані позивачем Акти перевірки роботи системи опалення після подачі теплоносія не підтверджують того, що в місцях загального користування в заявлений період працювала система опалення і цими актами не підтверджується площа опалюваних місць загального користування.

Разом з тим, згідно з частиною 2 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації.

Виконавець комунальної послуги або управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний самостійно здійснити перерахунок вартості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком за весь період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, а також сплатити споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором (частина 2 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Крім того, розділом VIII Методики розподілу встановлено вимоги, зокрема, щодо забезпечення нормативної температури повітря в опалюваному приміщенні та передбачено зменшення розподіленого обсягу теплової енергії для приміщень, не оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії, у разі наявності обґрунтованих претензій щодо якості наданої послуги у зв`язку з недоліками, які виникли не з вини чи не завдяки зловживанню власника приміщення.

На необхідність з`ясовувати вказані обставини і обов`язок, зокрема позивача, доводити їх наявність належними і допустимими доказами, неодноразово вказував Верховний суд, а саме, у справах № 920/1061/23 (920/518/24) і № 920/1061/23 (920/518/24), за подібних правовідносин, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення зі споживача боргу за опалення місць загального користування і направляючи справи на новий розгляд.

Місцевий господарський суд залишив поза увагою, що частиною 3 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" покладено обов`язок доказування того, що якість послуги відповідала вимогам, встановленим законодавством і договором, у точці обліку такої послуги, саме на виконавця відповідної послуги.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності та врахувавши наведені норми законодавства, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду Сумської області, в частині, що стосується розгляду первісних позовних вимог, прийняте з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, отже, відповідно до положень частини 1 статті 277 ГПК України, підлягає скасуванню у цій частині, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову, тому в цій частині апеляційна скарга відповідача задовольняється частково.

Щодо зустрічних позовних вимог, то відповідач просила суд визнати договір приєднання про послуги з постачання теплової енергії від 01.10.2021 між сторонами неукладеним, визнати факт неотримання відповідачем послуг з теплопостачання з 01.11.2021 по 15.04.2025, зобов`язати позивача здійснити перерахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії з суми 8867,68 грн до 0,00 грн, стягнути з позивача 30000,00 грн моральної шкоди.

Однак, згідно сталих правових позицій Верховного Суду, зокрема викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Верховний Суд в постанові від 30.07.2019 у справі № 907/804/17 також зробив висновок, що вимога про визнання договору неукладеним не є способом захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання (не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу), який передбачений положеннями Господарського кодексу України або Цивільного кодексу України, не визначена відповідна вимога як такий спосіб і іншими законами України.

Крім цього, вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення, а по суті вимога про визнання договору неукладеним є вимогою про встановлення факту, який має юридичне значення.

Щодо вимоги зобов`язати позивача здійснити перерахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії з суми 8867,68 грн до 0,00 грн, то, як зазначено вище, на підставі наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити дійсний розмір заборгованості, а тому ця зустрічна позовна вимога також не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

З наведеного слідує, що зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що ця шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Однак, відповідачем не доведено, що позивачем щодо неї були допущені протиправні дії.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності та врахувавши наведені норми законодавства, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду Сумської області, в частині, що стосується розгляду зустрічних позовних вимог, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга у відповідній частині не підлягає задоволенню.

Згідно частини 14 статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подала до суду копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 767746 від 10.09.2024 де вказано, що вона є інвалідом ІІ групи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Оскільки відповідач звільнена від сплати судового збору, а її апеляційна скарга була частково задоволена судом, з позивача в дохід Державного бюджету підлягає стягненню 4542 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 22 липня 2025 року в частині задоволення первісного позову.

3. Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" до ОСОБА_1 .

4. Залишити без змін рішення Господарського суду Сумської області від 22 липня 2025 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Каденюка Леоніда, 1, ) в дохід Державного бюджету України 4542 грн 00 коп. (чотири тисячі п`ятсот сорок дві гривні 00 копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказу доручити Господарському суду Сумської області.

7. Справу повернути до Господарського суду Сумської області.

8. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 26.02.2026.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді В.О. Пантелієнко

М.Л. Доманська