ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"23" лютого 2026 р.м. Одеса № 916/377/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши матеріали заяви

за позовом: Фермерського господарства "Екофрукт" (, 67752, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, с. Випасне, вул. Турлацька, буд. 189)

до відповідача: Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (, 67751, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, с. Молога, вул. Кишинівська, буд. 221А)

про визнання укладеною додаткової угоди, визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору

в с т а н о в и в:

Позивач Фермерське господарство "Екофрукт" звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до відповідача Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання укладеною додаткової угоди, визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору.

Також, в межах цієї справи Фермерським господарством "Екофрукт" було подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 11.02.2026 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

20.02.2026 позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Дослідивши заяву про усунення недоліків, суд встановив, що недоліки позовної заяви позивачем усунуто не в повному обсязі, з огляду на наступне.

Так, позовна заява - це процесуальний документ, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду. З аналізу норм чинного в Україні законодавства, а також положень доктрини права вбачається, що елементами позову, які є його структурними складовими та визначають його зміст, є предмет та підстави позову.

При цьому, предмет позову викладається позивачем саме у прохальній частині позову.

Предмет позову, тобто певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, повинен бути чітко визначений позивачем у прохальній частині позовної заяви, оскільки резолютивна частина рішення суду, по суті, відображає позовні вимоги, викладені у прохальній частині позовної заяви, та повинна викладатися чітко й безумовно.

Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормативне визначення принципу диспозитивності надає право учаснику справи вільно розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, визначення предмету позовних вимог відноситься виключно до права позивача, що виключає можливість суду змінювати заявлені позовні вимоги на власний розсуд.

При цьому суд звертає увагу, що порядок укладання договорів між суб`єктами господарської діяльності регулюється положеннями Цивільного кодексу України, норми якого, зокрема, передбачають, що договір викладається у певній письмовій формі та має містити відповідні істотні умови договору.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

За приписами ч. 9 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Чітка ідентифікація позивачем заявлених ним вимог та надання чіткого пояснення щодо того, який спосіб захисту прав ним обрано сприяє правильній оцінці спірних правовідносин в розрізі предмету та підстав позову, а також дозволяє правильно дослідити наявність та/або відсутність певних обставин, належних доведенню у тій чи іншій правовій конструкції.

Суд в ухвалі від 11.02.2026 наголосив позивачу, що пункт 1 прохальної частини позову викладений некоректно, оскільки позивач самого тексту додаткової угоди (яку він просить суд визнати укладеною) у прохальній частині позову не навів.

З урахуванням вказаного недоліку суд в ухвалі від 11.02.2026 наголосив, що для усунення означеного недоліку позивачу слід викласти п.1 прохальної частини позову у належній редакції, про що подати уточнену позовну заяву.

Однак, Фермерське господарство "Екофрукт" не усунуло вказаний недолік та не виклало в уточненій позовній заяві умов додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 16.08.2018 №121, яку позивач просить визнати укладеною.

Тобто, позивачем не виконано приписи ГПК України як при подачі позову, так і в порядку усунення допущеного недоліку.

Відповідно до частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась із позовною заявою.

При цьому суд звертає увагу на таке.

Закріплення на конституційному та галузевому рівнях права на звернення до суду за судовим захистом, з якого найчастіше і виводиться принцип доступності правосуддя, означає, що держава гарантує кожній особі можливість звернутися до суду за захистом своїх прав, а суд зобов`язаний відкрити провадження у справі та вчинити всі необхідні дії щодо надання такого захисту. Проте це не означає, що держава не може на рівні галузевого законодавства передбачити умови, додержання яких внаслідок специфічності діяльності щодо здійснення правосуддя є необхідним для реалізації вказаного права.

Підтвердженням наведеного вище висновку є припис частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України: право на звернення до господарського суду в установленому цим кодексом порядку гарантується. Таким чином, кожен вправі звернутися до господарського суду за захистом своїх прав, проте таке звернення повинно підпорядковуватися процесуальним правилам.

Потрібно наголосити і на тому, що доступ до правосуддя стосується не лише позивача, а й відповідача, до якого звернуті певні вимоги. Відповідачу також закон гарантує дотримання його прав, у тому числі щодо відсутності зловживань позивача чи щодо дотримання строків вирішення спору.

В ухвалі від 11.02.2026 суд детально вказав на виявлені недоліки позовної заяви та надав строк для їх усунення. Наведені в зазначеній ухвалі приписи процесуального закону є цілком чіткими та однозначними.

Попри те, що наведені правила можуть видаватися формальними, це не означає, що їх дотримання не є обов`язковим. Більше того, їх наявність зумовлена потребою в дотриманні певних завдань господарського судочинства, які спрямовані на ефективний, у розумні строки розгляд господарської справи.

Необхідно зауважити, що процесуальний закон визначає за обов`язок позивача надати відповідні підтвердження чи виконати конкретні процесуальні дії саме на стадії відкриття провадження у справі, а не на пізніших стадіях господарського процесу. Суд та інші учасники справи не повинні виконувати ці дії на стадіях, коли це не передбачено. Інший спосіб розуміння цих процесуальних приписів призводить до затягування господарського процесу та можливого порушення строків вирішення спору.

Суд наголошує, що доступ до правосуддя, в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

В даному випадку господарським судом було ретельно вивчено матеріали позовної заяви, та, з урахуванням приписів ст.174 ГПК України, надано можливість позивачу усунути недоліки.

При цьому, суд додатково наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази щодо неможливості усунення позивачем у повному обсязі недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, з огляду на введення в Україні воєнного стану або з інших підстав.

За наведених обставин, приймаючи до уваги, що визначений судом в ухвалі від 11.02.2026 максимально допустимий строк для усунення недоліків позовної заяви позивача сплив, позивач своїм правом скористався на власний розсуд, недоліки позовної заяви усунув частково, у зв`язку з чим позовну заяву Фермерського господарства "Екофрукт" слід вважати неподаною і повернути позивачу.

Суд звертає увагу позивача, що згідно ч. 8 ст. 174 ГПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Також, в межах цієї справи Фермерським господарством "Екофрукт" було подано заяву про забезпечення позову.

Приймаючи до уваги, що позовна заява, в рамках якої було подано заяву про забезпечення позову, повернута позивачу, а заява про забезпечення позову подана представником позивача саме на забезпечення цього позову, суд дійшов висновку про необхідність повернення позивачу без розгляду і заяви про забезпечення позову.

Керуючись ч. 4 ст. 174, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

1. Позовну заяву, заяву про забезпечення позову Фермерського господарства "Екофрукт" та додані до них докази повернути позивачу.

Суддя М.Б. Сулімовська

Ухвала суду набрала законної сили 23.02.2026 та може бути оскаржена в порядку і строки, встановлені ст.ст. 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 23.02.2026.