РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.02.2026Справа № 910/15336/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін" про стягнення 155 879,68 грн., без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 155 879,68 грн. страхового відшкодування на підставі Закону України "Про страхування" та статей 22, 526, 530, 610, 993, 1166, 1172, 1187, 1191 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін від сторін у встановлений законом строк не надано.

29.12.2025 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

02.01.2026 року позивачем до суду подано відповідь на відзив відповідача, в якій позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.04.2023 року в місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Chery Jetour", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу "Liugong CPCD 15", номер кузова НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 26.05.2023 року у справі про адміністративне правопорушення № 759/8604/23 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника транспортного засобу "Chery Jetour", д.н.з. НОМЕР_1 були застраховані Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УСГ" за Договором добровільного страхування транспортного засобу № 29-2801-22-00050 від 29.09.2022 року.

Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 22.05.2023 року співробітниками Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" було складено страховий акт № ДККА-83081, відповідно до якого страхове відшкодування становить 155 879,68 грн.

Позивач виплатив страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу "Chery Jetour", д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі рахунку-фактури № від 22.05.2023 року в розмірі 155 879,68 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 52317 від 25.05.2023 року на суму 149 168,68 грн. та довідкою позивача від 08.12.2025 року на суму 6 711,00 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином до позивача, який виплатив страхувальнику страхове відшкодування за Договором страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін" на посаді водія та керував "Liugong CPCD 15", номер кузова НОМЕР_2 , що належить відповідачу.

В силу положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 21.08.2020 року у справі № 905/1391/19 та від 21.02.2019 року у справі № 355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 640/4185/15-ц, від 05.05.2018 року у справі № 910/14685/17.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

За приписами статті 7 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на території України дозволяється використання виключно забезпечених транспортних засобів. Транспортний засіб має бути забезпеченим до початку його використання у дорожньому русі на вулично-дорожній мережі загального користування на території України. Особою, відповідальною за укладення внутрішнього договору страхування щодо незабезпеченого транспортного засобу, є: 1) особа, за якою в Україні зареєстровано транспортний засіб; 2) фізична особа, яка тимчасово ввезла транспортний засіб на митну територію України; 3) особа, яка є власником незареєстрованого транспортного засобу.

Згідно статті 1192 Цивільного кодексу України суд може зобов`язати особу, яка спричинила збитки, відшкодувати їх у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до зазначених норм шкода відшкодовується потерпілому, тобто тій особі, якій вона завдана. Такий висновок узгоджується з загальною ознакою цивільно-правової відповідальності, якою є її компенсаторний характер; тому заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані виключно на компенсацію майнових втрат саме потерпілого, тобто відновлення майна потерпілого від правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18, від 22.09.2020 року у справі № 918/631/19 та від 03.02.2022 року у справі № 754/2418/17.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, позивач, виплативши страхове відшкодування транспортного засобу "Chery Jetour", д.н.з. НОМЕР_1 , набув право вимоги в частині коштів у розмірі 155 879,68 грн.

Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу "Liugong CPCD 15", номер кузова НОМЕР_2 , не була застрахована, що підтверджується відсутністю інформації про поліс за транспортним засобом у Центральній базі даних МТСБУ.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, пошкодженого у спірній ДТП, а позивач як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, отримав право зворотньої вимоги (регресу) до відповідача як винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Причино-наслідковий зв`язок між завданими збитками та протиправною поведінкою полягає у тому, що ОСОБА_2 , який станом на дату ДТП перебував у службових відносинах із відповідачем та виконував свої службові обов`язки (що відповідачем не заперечувалось), було порушено пункт 10.11 Правила дорожнього руху, внаслідок чого було спричинено ДТП, у результаті якої завдано матеріальної шкоди транспортному засобу "Chery Jetour", д.н.з. НОМЕР_1 .

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу "Chery Jetour", д.н.з. НОМЕР_1 , було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь позивача, то вимоги позивача щодо стягнення з відповідача шкоди у розмірі 155 879,68 грн. є правомірними та обґрунтованими.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування у розмірі 155 879,68 грн. слід задовольнити.

Доводи, на які посилався відповідач у відзиві залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позовних вимог.

Судовий збір відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Також, позивач просив суд про відшкодування відповідачем на його користь 7 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір № 20-12/24-ЮП про надання правничої допомоги від 26.12.2024 року, Акт виконаних робіт від 08.12.2025 року до Договору № 20-12/24-ЮП про надання правничої допомоги від 26.12.2024 року на суму 7 000,00 грн. (пункт 2 Акта), Платіжну інструкцію № 6631 від 08.12.2025 року на суму 28 000,00 грн. з призначенням платежу: "Сплата за над. правової (правничої) допомоги зг. дог. № 20-12/24-ЮП від 26.12.24 зг. рах. від 08.12.2025 та акту викон. робіт від 08/12/2025 Без ПДВ".

Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу у заявленій сумі обґрунтовані, доведені та покладаються судом на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін" (03134, місто Київ, вулиця Пшенична, будинок 2-А; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" (03038, місто Київ, вулиця Івана Федорова, будинок 32-А; ) 155 879 (сто п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять) грн. 68 коп. страхового відшкодування, 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору та 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Суддя С.О. Чебикіна