ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

03 березня 2026 року Справа № 915/499/24

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.,

розглянувши подання №б/н від 23.02.2026 (вх.№2454/26 від 24.02.2026) Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про примусовий привід боржника, у справі

за позовом: Заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва,

електронна пошта:

в інтересах держави в особі

Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54005

електронна пошта:

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Констракшн ЛТД", вул.Адміральська, 31Б, м. Миколаїв, 54001

про: стягнення коштів у розмірі 6 757 669,25 грн.

Заступник керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №51-50/2-4393ВИХ-24 від 03.05.2024 в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Констракшн ЛТД" на користь Миколаївської міської ради кошти в сумі 6 757 669, 25 грн., з яких: - 6 016 403,00 грн. - заборгованість зі сплати пайової участі замовників у розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Миколаєва; - 269 347,86 грн. - 3% річних; - 471 918,39 грн. - інфляційні нарахування.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку зі сплати на користь Миколаївської міської ради коштів пайової участі замовника будівництва у розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури міста Миколаєва.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10.10.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Констракшн ЛТД" на користь Миколаївської міської ради заборгованість зі сплати пайової участі замовників у розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури міста Миколаєва у розмірі 3880559,10 грн, 3% річних у розмірі 169263,13 грн та інфляційні нарахування у розмірі 304385,72 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Констракшн ЛТД" на користь Миколаївської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 52247,59 грн. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, перший заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.10.2024 у справі №915/499/24 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 апеляційну скаргу першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури задоволено частково.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.10.2024 у справі №915/499/24 змінено, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Констракшн ЛТД" на користь Миколаївської міської ради заборгованість зі сплати пайової участі замовників у розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м.Миколаєва у розмірі 4 939 652,20 грн, 3% річних у розмірі 221 142,90 грн та 387 459,53 грн інфляційних втрат.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Констракшн ЛТД" на користь Миколаївської обласної прокуратури 66 495,47 грн судового збору за подання позовної заяви.

4.В решті позову відмовити".

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Констракшн ЛТД" на користь Миколаївської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи в сумі 28 380,07 грн.

31.03.2025 на виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.10.2024 та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 було видано відповідні накази.

Центральний відділ Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України звернувся до Господарського суду Миколаївської області з поданням №б/н від 23.02.2026 (вх.№2454/26 від 24.02.2026) в якому просить суд зобов`язати Відділення поліції №1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області здійснити примусовий привід керівника юридичної особи - боржника Тульського Едуарда Михайловича.

В обґрунтування подання зазначає, що на виконанні у головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Наумової Ганни Геннадіївни знаходиться зведене виконавче провадження НОМЕР_1 про стягнення з ТОВ "КОНСТРАКШН ЛТД" заборгованості на користь Миколаївської міської ради та Миколаївської обласної прокуратури. За вказаними виконавчими документами боржником є - ТОВ «КОНСТРАКШН ЛТД», керівником якого відповідно до витягу з ЄДР є Тульський Едуард Михайлович. Вказує, що державним виконавцем Відділу неодноразово направлялись вимоги на адресу боржника та керівника боржника, якими боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Зазначає, що рішення суду до теперішнього часу не виконано, державним виконавцем вжито передбачених законом заходів примусового виконання рішень, боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець вказує про наявність підстав для здійснення примусового приводу керівника юридичної особи - боржника Тульського Едуарда Михайловича, посилаючись на ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 438 ЦПК України.

Розглянувши вказане подання державного виконавця, суд зазначає таке.

У відповідності до ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

В силу статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч.1, 2 ст.18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

У відповідності до ч.1 ст.327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно п.14 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Відповідно до положень ч.1 ст.438 Цивільного процесуального кодексу України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Тобто, питання приводу особи-боржника врегульовано Цивільним процесуальним кодексом України, на норми якого і посилається у своєму поданні державний виконавець. Натомість, розділ V Господарського процесуального кодексу України, який визначає порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у господарських справах, не містить положень, які б врегульовували порядок вчинення процесуальних дій щодо примусового приводу боржника.

В силу приписів ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Оскільки Господарським процесуальним кодексом України не передбачено можливості звернення до господарського суду з поданням про примусовий привід боржника, а, відповідно, і порядку розгляду такого подання, суд на підставі п. 10 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин положення ст. 175 цього Кодексу (аналогія закону).

Так, за приписами п.1ч.1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Керуючись ст.11, 14, 175, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті до розгляду подання №б/н від 23.02.2026 (вх.№2454/26 від 24.02.2026) Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про примусовий привід боржника.

Ухвала суду, набирає законної сили у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ст.ст.254, 255 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Ухвала господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256-259 ГПК України.

Суддя Н.О.Семенчук