ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2026 р. м. Одеса Справа № 916/3630/23(916/4638/25)
Господарський суд Одеської області у складі судді Райчевої Світлани Іванівни, дослідивши матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЕРСОНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" (73000, м. Херсон, вул. Перекопська, 178; )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Відповідача: розпорядника майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія"

про стягнення 99 938, 17 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЕРСОНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" про стягнення заборгованості за електричну енергію у розмірі 99 938, 17 грн.

Процесуальні дії Суду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.11.2025р. відкрито провадження у справі №916/3630/23(916/4638/25) за позовом ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЕРСОНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" про стягнення 99 938, 17 грн. Справу постановлено розглядати у межах справи №916/3630/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія", за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. До участі у справі залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Відповідача розпорядника майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія".

Вищевказану ухвали суду учасникам справи доставлено до їх електронних кабінетів користувача підсистеми "Електронний суд", що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою.

Пунктом 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Таким чином, усі учасники справи повідомлені про розгляд справи належним чином.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Зміст позовних вимог Позивача.

ОСОБА_1 посилається на неналежне виконанням Відповідачем зобов`язань за Договором про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством №47012384 від 22.02.2022р. у частині оплати за продану електричну енергію. Позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" заборгованість, яка утворилась за серпень-жовтень 2025р. у загальному розмірі 99 938, 17 грн.

Також, Позивач просив стягнути з Відповідача витрати на правову допомогу в сумі 8 000 грн.

Заперечення Відповідача.

У відзиві на позовну заяву Відповідач підтвердив укладання між ним та Позивачем Договору №47012384 від 22.02.2022р.

Відповідач вказує на те, що ним здійснено розрахунок з Позивачем за розрахунковий період жовтень 2025р. у повному обсязі та частково за розрахункові місяці серпень-вересень 2025р. На підтвердження вказаних обставин суду надано відповідні платіжні документи.

Відповідач звернув увагу суду, що заявлена до стягнення сума заборгованістю визначена Позивачем без відрахування з неї військового збору та податку на дохід фізичних осіб у загальному розмірі 23%. Однак, Відповідач, як податковий агент, зобов`язаний утримати та перерахувати до бюджету від імені та за рахунок коштів Позивача вказані податки.

Відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із наявністю форс-мажорних обставин, які унеможливили своєчасне виконання Відповідачем зобов`язань за вказаним вище Договором.

Разом з тим, Відповідач просив суд відмовити у стягненні з нього витрат Позивача на професійну правову допомогу у повному обсязі, оскільки вважає заявлений розмір витрат необґрунтованим та не співмірним до розміру позовних вимог у справі.

Обставини справи, встановлені Судом.

Законом України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах (ч. 1 ст. 4). Учасниками ринку електричної енергії є, зокрема, електропостачальник та споживач, активний споживач (ч. 1 ст. 1). Споживач набуває статусу активного споживача одночасно з укладенням договору з гарантованим покупцем або постачальником універсальних послуг про продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом (ч.1 ст. 58). Приватні домогосподарства, яким встановлено "зелений" тариф, здійснюють продаж виробленої електричної енергії за "зеленим" тарифом постачальнику універсальних послуг (ч. 3 ст. 58). Постачальник універсальних послуг зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств, встановлена потужність яких не перевищує величину, визначену для відповідних категорій генеруючих установок приватних домогосподарств відповідно до частини двадцять третьої статті 9-1 Закону України "Про альтернативні джерела енергії", за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами, та у кожному розрахунковому періоді здійснювати пріоритетну оплату її вартості (п. 4 ч. 5 ст. 63).

Пунктом 1.1.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (Далі Правил, ПРРЕЕ) встановлено, що ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.

Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.

Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

14 червня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" (далі - ТОВ "Херсонська обласна ЕК") отримано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу (постанова НКРЕКП № 429 від 14.06.2018 р.), яка видана державним Регулятором Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України (далі НКРЕКП).

Відповідно до Постанови НКРЕКП № 1268 від 26 жовтня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" є постачальником універсальних послуг у Херсонській області.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" у відповідності із Законом України "Про ринок електричної енергії" та Правилами роздрібного ринку електричної енергії постачає електричну енергію споживачам та виконує функції постачальника універсальних послуг на території Херсонської області.

Відповідно до п. 3.1.1. Правил постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами.

Пунктом 3.3.4. Правил визначено, що Постачальник універсальних послуг одночасно з виконанням обов`язку щодо купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом у приватних домогосподарств надає оператору системи передачі послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії.

Договір про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством укладається між постачальником універсальних послуг та власником (одним із власників за згодою інших співвласників) цього приватного домогосподарства і є додатком до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Відповідно до положень п. 5.3.2. Правил Постачальник універсальних послуг зобов`язаний купувати електричну енергію у побутового споживача, вироблену генеруючими установками його приватного(-их) домогосподарства(-в) з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру, сумарна потужність яких не перевищує величини встановленої потужності генеруючих установок приватного(-их) домогосподарства(-в), за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії таким(-и) приватним(-и) домогосподарством(-ами). Такі генеруючі установки мають бути встановлені із можливістю видачі виробленої ними електричної енергії в мережу, що належать іншим власникам відповідно до вимог Кодексу систем розподілу;

Згідно п. 11.3.1. Правил Індивідуальний побутовий споживач, що встановив у межах свого приватного(-их) домогосподарства(-в) генеруючу(-і) установку(-ки), призначену(-і) для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру з можливістю відпуску електричної енергії в мережу оператора системи або інших власників мережі, має право у межах сумарної встановленої потужності генеруючих установок (яка визначається на підставі паспортів точок розподілу як сумарна потужність встановлених генеруючих установок за всіма площадками вимірювання приватного(-их) домогосподарства(-в), які належать індивідуальному побутовому споживачу на території України, у тому числі на праві спільної власності (спільне майно), і не має перевищувати рівень встановленої потужності для відповідної категорії генеруючої установки, визначеної законом), здійснювати продаж виробленої електричної енергії, в обсязі, що перевищує місячне споживання приватного(-их) домогосподарства(-в) відповідно до цих Правил, та на підставі договору про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством, що є додатком 2 до укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, до умов якого побутовий споживач приєднався відповідно до цих Правил.

Постачальник універсальних послуг не має права відмовити споживачу в купівлі за "зеленим" тарифом електричної енергії, виробленої генеруючою(-ми) установкою(-ами) приватного(-их) домогосподарства(-в) за умови, що її(їх) приєднання здійснено у порядку, встановленому Кодексом систем розподілу, Кодексом системи передачі, а також Кодексом комерційного обліку, та у разі дотримання споживачем вимог цих Правил.

Пунктом 11.3.18. Правил передбачено, що умови та порядок оплати електричної енергії, виробленої генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, передбачені цими Правилами, зазначаються в договорі про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством.

Відповідальність за порушення умов та порядку оплати встановлюється договором про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством відповідно до законодавства.

Спори, які виникають між побутовим споживачем та постачальником універсальних послуг під час укладення договору та купівлі-продажу електричної енергії, виробленої генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, вирішуються в установленому законодавством порядку.

Згідно п. 11.3.19. Правил, плату за придбану у побутового споживача електричну енергію, вироблену генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, постачальник універсальних послуг має перераховувати на рахунок побутового споживача відповідно до договору про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ХЕРСОНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" та Гусенко Ігорем Анатолійовичем укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством №47012384 від 22.02.2022р.

Згідно п. 1 Договору, за цим Договором Споживач має право продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру (необхідне підкреслити) генеруючими установками приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у Споживача електричну енергію за "зеленим" тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 2.2. Договору, Постачальник універсальних послуг зобов`язаний: здійснювати отримання та обробку основних даних за площадками Споживача та даних комерційного обліку, отриманих від Адміністратора комерційного обліку; надавати Споживачу оформлені платіжні документи; купувати у Споживача за "зеленим" тарифом, встановленим НКРЕКП, електричну енергію в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, на підставі сертифікованих даних комерційного обліку та Актів приймання-передавання товару (електричної енергії) за умови наявності у межах приватного домогосподарства споживання електричної енергії приватним домогосподарством (у разі відсутності споживання електричної енергії приватним домогосподарством постачальник універсальних послуг викупає електричну енергію, вироблену генеруючою установкою такого приватного домогосподарства за ціною, що склалась на ринку "на добу наперед", але не вище ціни, за якою постачальник універсальних послуг здійснює постачання електроенергії такому споживачу); здійснювати придбання обсягу відпущеної електричної енергії, що перевищує обсяг, який може бути відпущений Споживачем у кожній годині згідно із встановленою потужністю електрогенеруючої установки, за ціною, що склалась на ринку "на добу наперед", але не вище ціни, за якою постачальник універсальних послуг здійснює постачання електроенергії такому споживачу.

У відповідності до п. 2.3. Договору, Споживач має право на: отримання плати за електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру генеруючими установками приватного домогосподарства, за "зеленим" тарифом, відпущеної постачальнику універсальних послуг в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством; продавати електричну енергію, вироблену генеруючою електроустановкою приватного домогосподарства понад власне споживання протягом розрахункового періоду, постачальнику універсальних послуг за "зеленим" тарифом.

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно п. 4.2 Договору Постачальником універсальних послуг повинен перераховувати кошти для оплати Споживачем електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання та/або з енергії вітру генеруючою установкою приватного домогосподарства, на поточний рахунок Споживача відповідно до заяви-повідомлення.

Відповідно до п. 4.6. Договору, Постачальник універсальних послуг щомісячно до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим, формує звіт про обсяги та напрями перетоків електричної енергії на основі даних, отриманих від оператора системи, та Акт купівлі-продажу електричної енергії (за необхідності) і надає їх побутовому споживачу, у тому числі в електронному вигляді, для підписання.

Якщо побутовий споживач до 17 числа не повернув або не надав до них свої зауваження, такий звіт про обсяги та напрями перетоків електричної енергії та Акт купівлі-продажу електричної енергії вважаються погодженими. Звіт про обсяги та напрями перетоків електричної енергії та Акт купівлі-продажу електричної енергії може бути підписаний сторонами з використанням електронного підпису.

Якщо засіб вимірювальної техніки тимчасово не працює у складі автоматизованої системи комерційного обліку електричної енергії постачальника послуг комерційного обліку та/або оператора системи, контрольне знімання показів засобу обліку проводиться постачальником послуг комерційного обліку та/або оператором системи щомісяця. Покази засобу вимірювальної техніки фіксуються в акті купівлі-продажу електричної енергії, який складається у двох примірниках та підписується Споживачем і постачальником універсальних послуг. За необхідності до акта додається роздруківка з пам`яті засобу вимірювальної техніки про обсяги та напрямки перетоків електричної енергії за відповідний розрахунковий період.

Сторони домовились у своїх взаємовідносинах, що пов`язані із виконанням умов Договору використовувати електронні документи, без застосування електронного кваліфікованого підпису, шляхом їх ідентифікації через використання особистого кабінету споживача на веб-сайті постачальника універсальних послуг http://www.khoek.ks.ua (далі - Сервіс). Сторони погодились, що документи створені в особистому кабінеті споживача є офіційними документами та є обов`язковими для сторін.

Документи, в т.ч. звіт про покази вимірювальної техніки, вважаються поданими та отриманими Споживачем, з моменту його розміщення в особистому кабінеті. Факт розміщення документів в особистому кабінеті споживача, підтверджується належним повідомленням споживача на його e-mail адресу (електронну поштову скриньку),

Сторони визнають, що електронний документ (сформований та переданий за електронний документ (сформований та переданий за допомогою Сервісу) є оригіналом. На підтвердження документів, сформованих за допомогою Сервісу, сторони зобов`язані надавати одна одній оригінали цих документів в письмовій формі (за вимогою однієї із сторін).

Згідно п. 5. 1. Договору, Постачальник універсальних послуг несе відповідальність за: прострочення оплати за придбану електричну енергію.

Відповідно до п. 6 Договору, цей Договір набирає чинності з дня його підписання та діє протягом дії договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 27.01.2022р., укладеного між ТОВ "ХЕРСОНСЬКА ОБЛАСНА ЕК" та Гусенком Ігорем Анатолійовичем.

Відповідно до наявних у матеріалах справи Актів приймання-передачі товару (електричної енергії), за період з серпня по жовтень 2025р. Позивач передав, а Відповідач прийняв електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватного господарства на загальну суму 99 938, 17 грн., а саме: серпень 2025р. 6 224 кВт/год на суму 48 352, 39 грн.; вересень 2025р. 4 978 кВт/год на суму 38 672, 59 грн.; жовтень 2025р. 1 639 кВт/год на суму 12 913, 19 грн.

Позивач зазначає, що вартість поставленої електричної енергії у серпні жовтні 2025р. Відповідачем не оплачена, тому просить стягнути з Відповідача на його користь 99 938, 17 грн.

Суд приймає доводи Відповідача стосовно того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ХЕРСОНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" є податковим агентом у розумінні п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, який зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

Відповідно до п.п. 162.1.1., 162.1.3. п. 162.1. ст. 162 Податкового кодексу України платниками податку є податковий агент та фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні.

Пунктом 176.2. статті 176 Податкового кодексу України передбачено, що особи, які відповідно до цього кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані зокрема своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Згідно п. 167.1. ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку на доходи фізичних осіб становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Підпунктом 168.1.1. п. 168.1. ст. 168 Податкового кодексу визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Також, у відповідності до п. 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу XX "ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, становить 5 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1 підпункту 1.2 цього пункту, крім доходів, які оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 4 цього підпункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Згідно п. 171.2. ст. 171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів, відмінних від заробітної плати, є податковий агент.

Таким чином, із нарахованого Позивачу доходу за Договором №47012384 від 22.02.2022р. за розрахункові періоди серпень-жовтень 2025р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ХЕРСОНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" у силу закону повинно утримати та сплатити до державного бюджету податок на дохід фізичних осіб у розмірі 18% та військовий збір у розмірі 5%.

Таким чином, після відрахування податків і зборів, Відповідач повинен був сплатити на користь Позивача грошові кошти за електричну енергію, вироблену генеруючими установками Позивача, у розрахункових періодах серпень-жовтень 2025р. у сумі: за серпень 2025р. 37 231, 34 грн.; за вересень 2025р. 29 777, 89 грн.; жовтень 2025р. 9 943, 16 грн.

Згідно п. 4.1. Договору, оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, Відповідач повинен був здійснити до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідачем до господарського суду надано копії платіжних документів, з яких вбачається, що:

31.10.2025р. Відповідачем частково оплачена вартість електричної енергії за серпень 2025р. у сумі 14 892, 54 грн.;

21.11.2025р. Відповідачем частково оплачена вартість електричної енергії за вересень 2025р. у сумі 12 208, 93 грн.;

01.12.2025р. Відповідачем оплачена вартість електричної енергії за жовтень 2025р. у сумі 9 943, 16 грн (повністю).

Таким чином, станом на дату постановлення рішення, розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем за придбану електричну енергію за Договором №47012384 від 22.02.2022р. у розрахункових періодах серпень вересень 2025р., після відрахування податку і збору, складає 39 907, 76 грн.

Доказів погашення вказаної заборгованості Відповідачем до суду не надано.

Як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог у справі Відповідач посилався на наявність форс-мажорних обставин, невиконання Оператором системи передачі своїх зобов`язань за договорами про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, сформовану ситуацію на території Херсонської міської територіальної громади.

Відповідно до п. 5.2. Договору №47012384 від 22.02.2022р. Постачальник універсальних послуг не несе відповідальності за шкоду, заподіяну Споживачу, якщо доведе, що шкода виникла з вини Споживача або внаслідок дії обставин непереборної сили.

За загальним правилом, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч. 1 ст. 617 ЦК України). Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 р. у справі № 910/15264/21 колегія судів зазначила, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин".

24.02.2022 р. у зв`язку з військовою агресією рф проти України, Президент України видав Указ № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", на підставі якого в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 р. введено воєнний стан.

Торгово-промислова палата України (далі ТПП) листом від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія рф проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Вказаний лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

Так, відповідно до сталої судової практики суду касаційної інстанції, лист ТПП від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

При цьому, сертифікат ТПП не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин, обставини форс-мажору має оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 р. у справі № 908/2287/17, від 21.07.2021 р. у справі № 912/3323/20, від 25.11.2021 р. у справі № 905/55/21).

Водночас, посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15.06.2018 р. у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 р. у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 р. у справі № 913/785/1 та від 30.11.2021 р. у справі № 913/785/17).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 13.12.2023 р. у справі № 922/193/23 викладений правовий висновок, що "форс-мажор є окремою, самостійною обставиною, яка звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, яка характеризується тим, що обставини форс-мажору повинні виникнути після укладення договору, неможливість виконання зобов`язання повинна бути у період існування таких обставин і такі обставини повинні бути зазначені в договорі".

Водночас, Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 р. у справі № 910/7679/22 звертає увагу на те, що "навіть за відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливості доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором".

На переконання Відповідача, факторами які прямо вплину на можливість своєчасних та у повному обсязі розрахунків з Позивачем є невиконання Оператором системи передачі своїх зобов`язань за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел та ситуації, що склалась на території Херсонської міської територіальної громади внаслідок проведення активних бойових дії.

Стосовно посилання Відповідача на невиконання Оператором системи передачі своїх зобов`язань за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел господарський суд враховує наступне.

Пунктом 2 ч. 7 ст. 63 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що постачальники універсальних послуг мають право отримувати компенсацію витрат, зокрема, на надання оператору системи передачі послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії.

Таке ж право Постачальника універсальних послуг закріплено п. 5.3.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ХЕРСОНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ", як постачальником універсальних послуг, та Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО", як Оператором системи передачі, укладено договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел з постачальником універсальних послуг № 0280-09021 від 01.07.2019р. Метою укладення вказаного Договору є забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат Постачальника послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом та забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії.

Відповідач зазначає, що підставою неможливості виконання зобов`язань перед Позивачем є неналежне виконання Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО" умов вищевказаного договору, у зв`язку із чим, у останнього перед відповідачем утворилась заборгованість у розмірі понад 70 млн. грн. Таким чином, Відповідач фактично "недоотримав" необхідні грошові кошти для розрахунків за Послуги перед ОСП (Позивачем).

Вказані доводи господарський суд не приймає як обставини непереборної сили, що унеможливили виконання Відповідачем зобов`язань перед Позивачем, оскільки, положеннями Договорів, укладених між Позивачем та Відповідачем, та положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" не встановлено, що можливість оплати вартості постановленої Відповідачу електричної енергії ставиться у залежність від виконання Оператором системи передачі Договору, укладеного з Постачальником надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел. Товариство з обмеженою відповідальністю "ХЕРСОНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" є самостійним суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на власний ризик, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), має відокремлене майно і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями.

Положеннями п. 2 ч. 7 ст. 63 Закону України "Про ринок електричної енергії" закріплено право Постачальника універсальних послуг на компенсацію витрат пов`язаних із наданням оператору системи передачі послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії. Реалізація Відповідачем наданого йому Законом права на відшкодування вищезазначених витрат не може бути підставою для невиконання зобов`язання перед Позивачем за Договором №47012384 від 22.02.2022р.

Крім того, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Отже, у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (статті 607 ЦК України) або на відсутність вини (стаття 614, 617 ЦК України чи статті 218 ГК України) (аналогічний висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 24.10.2023 у справі № 910/18566/21, від 25.06.2020 у справі № 910/4926/19, від 30.03.2020 у справі №910/3011/19, від 27.03.2024 у справі № 910/7717/23).

Також, господарський суд вважає безпідставними посилання Відповідача на ситуацію, що склалась на території Херсонської міської територіальної громади внаслідок проведення активних бойових дії, оскільки, Відповідачем не наведеного причинно-наслідкового зв`язку між завданими йому збитками під час перебування на тимчасово окупованій територій у 2022р. та неможливістю належним чином виконувати зобов`язання за Договором №47012384 від 22.02.2022р. у період з серпня по вересень 2025р.

Таким чином, Господарський суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку із наявністю обставин форс-мажору.

Згідно ст. 11 Цивільний кодекс України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільний кодекс України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

При цьому, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також, визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

На думку суду, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є таким, що передбачений положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, та є таким, що забезпечить відновлення порушеного права Позивача.

Згідно частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ч.ч. 1-2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, Суд вважає за належне задовольнити позов ОСОБА_1 частково, стягнувши на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЕРСОНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" заборгованості за придбану електричну енергію за Договором №47012384 від 22.02.2022р. у розрахункових періодах серпень вересень 2025р., після відрахування податку і збору, у розмірі 39 907, 76 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог суд вважає за належне відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання до господарського суду позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422, 40 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією 17.11.2025р. та Випискою про зарахування судового збору до спеціального форду державного бюджету України від 18.11.2025р.

Внаслідок часткового задоволення позовних вимог, Суд покладає на Відповідача судові витрати, понесені Позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору, у розмірі 967, 32 грн.

Крім того, Позивачем заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 000, 00 грн.

Господарський суд враховує, що статтею 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3-5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Позивачем до позовної заяви надано розрахунок витрат на правову допомогу, договір про надання правничої (правової) допомоги, акт виконаних робіт, та квитанцію від 17.11.2025р.

З наданих до суду документів вбачається, що адвокатом Мозговим О.В. надано Позивачем правничу (правову) допомогу у зв`язку із поданням до суду позовної заяви у даній справі на суму 8 000, 00 грн.

У Акті виконаних робіт вказано найменування виду послуг та робіт, які адвокатом Мозговим О.В. надано Позивачу, їх вартість та витрачений час, а саме:

1. Попереднє опрацювання матеріалів: 1 год. 1 000 грн.;

2. Опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини. Формування правової позиції. Консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи: 2 год. 2 000 грн.

3. Підготовка процесуальних документів по справі (позовна заява): 5 год. 5 000, 00 грн.

У квитанції №2/11/25 від 17.11.2025р. вказано, що Позивачем вартість наданих адвокатом сплачена у сумі 8 000, 00 грн.

Відповідач стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу заперечував та просив відмовити у її стягненні у повному обсязі. Відповідач вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат Позивача на професійну правничу допомогу є необґрунтованим, завищеним та не відповідає характеру та складності спору у цій справі. Крім того, Відповідач зазначає, що адвокат Мозговий О.В. раніше, в аналогічному спорі з позовними вимогами до Відповідача, уже представляв інтереси Гусенка І.А. На думку Відповідача, представником Позивача на підготовку правової позиції та подання позовної заяви у цій справі витрачено менше часу, ніж заявлено у розрахунку.

З правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі № 912/1616/21 тощо, випливає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Отже, такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, так і відповідно до ч. 5 ст. 129 цього Кодексу (аналогічний правовий висновок викладений в додатковій постанові ПЗАГС від 18.03.2025 р. по справі № 916/4066/23).

Відтак, господарський суд під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.

Суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 923/1121/17 також вказано, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Господарський суд погоджується з доводами Відповідача, що розмір заявлених Позивачем до розподілу витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000, 00 грн. є неспівмірним зі складністю даної справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, тривалістю розгляду справи.

Суд враховує, що складність даної справи не є високою, спірний договір є стандартним договором поставки, крім того, даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням договору купівлі-продажу. У спорах такого характеру, за відсутності особливостей поставки товару у спірних правовідносинах, відсутності протиріч між наявними у справі документами щодо факту поставки товару і його часткової оплати, судова практика є сталою, відповідач не заперечував поставку і наявність укладеного між ним і Позивачем Договору.

Також спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, натомість великої кількості законів чи підзаконних нормативно-правових актів, які підлягали би дослідженню адвокатом і застосуванню, не передбачають.

Крім того, Суд, враховує обсяг робіт (наданих послуг), який виконано адвокатом: складення позовної заяви, яка не є об`ємною, її текст викладено на 12 аркушах, більша частина з яких становить цитування умов договору та положень актів законодавства, що не потребувало значних зусиль адвоката, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження би яких адвокат витратив значний час. Також суд звертає увагу на те, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, не відноситься до категорії складних та не потребувала отримання будь-яких додаткових документів для підтвердження позовних вимог, вивчення судової практики тощо. Відповідь на відзив Позивачем надано не було.

Також, суд приймає до уваги, що адвокат Мозговий О.В. раніше у іншій аналогічній справі, а саме №916/3630/23(916/5567/24), вже представляв інтереси ОСОБА_1 та звертався до суду із позовною заявою про стягнення на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" заборгованості за Договором про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством №47012384 від 22.02.2022р., тільки за інші розрахункові періоди.

На переконання Суду, для підготування позовної заяви у цій справі адвокатом Мозговим О.В. об`єктивно затрачено менше часу для опрацювання законодавства та подання позовної заяви, ніж заявлено у розрахунку, наданому до позовної заяви. На думку Суду обґрунтованим та співмірним розміром витрат позивача на професійну правничу допомогу є 3 000, 00 грн. з розрахунку 1 година 1 000, 00 грн.

Тому, господарський суд вважає за належне задовольнити вимоги Позивача стосовно розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу частково та в порядку ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розподілити між сторонами витрати Позивача на професійну правничу допомогу у сумі 3 000, 00 грн. між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене та часткове задоволення позовних вимог у справі, Суд покладає на Відповідача судові витрати, понесені Позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 1 197, 97 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЕРСОНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" (73000, м. Херсон, вул. Перекопська, 178; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 39 907 (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот сім) грн. 76 коп. основного боргу, 967 (дев`ятсот шістдесят сім) грн. 32 коп. судового збору та 1 197 (одна тисяча сто дев`яносто сім) грн. 97 коп.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Копію рішення надіслати до електронного кабінету користувача підсистеми "Електронний суд": представнику ОСОБА_1 адвокату Мозговому О.В., Товариству з обмеженою відповідальністю "ХЕРСОНСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ", розпоряднику майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" арбітражному керуючому Литвиненку С.С.

Суддя С.І. Райчева