ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"09" березня 2026 р. Справа № 911/3982/25

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А.,

за позовом Керівника Бучанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІЯ»

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном та припинення володіння гідротехнічною спорудою

за участю прокурора Попельнюк В.В. (посвідчення №083714 від 09.12.2025), представниці позивача 1 Руденко К.М. (самопредставництво) та представника відповідача Биструшкіна О. С. (ордер серії АЕ №1464526 від 14.01.2026)

установив:

30.12.2025 з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" у формі електронного документа до Господарського суду Київської області подано заяву Керівника Бучанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (ідентифікаційний код 00032945), Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації) (ідентифікаційний код 00022533) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІЯ» (ідентифікаційний код 20584150) (далі ТОВ «ГЛОРІЯ»/відповідач) про:

- усунення перешкоди у здійсненні державою в особі Фонду державного майна України та Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації) права користування та розпоряджання державним майном, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ТОВ «ГЛОРІЯ» на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 10 гідротехнічну споруду, згідно опису об`єкта: гідротехнічна споруда №1, водозапірна споруда №2, рибоприймальник №3, І дорожнє покриття, розташовану за адресою: Київська область, Бородянський район, село Пороскотень, вул. Дачна, буд. 1-А, із закриттям розділу Державного реєстру прав щодо цього об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 10 (далі спірне нерухоме майно);

- припинення володіння ТОВ «ГЛОРІЯ» гідротехнічною спорудою (реєстраційний номер нерухомого майна: 10; згідно опису об`єкта: гідротехнічна споруда № 1, водозапірна споруда №2, рибоприймальник №3, І дорожнє покриття, що знаходиться по вул. Дачній, 1-а, в с. Пороскотень Бучанського району Київської області).

Вказані вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем існуючого права держави на спірне нерухоме майно через здійснення безпідставної державної реєстрації в ДРРП права приватної власності за відсутності для цього будь-яких правових підстав.

Господарський суд Київської області ухвалою від 30.12.2025 у справі №911/3982/25 прийняв до розгляду позовну заяву Керівника Бучанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації) та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, а також призначив підготовче засідання на 02.02.2026.

28.01.2026 через канцелярію Господарського суду Київської області від ТОВ «ГЛОРІЯ» надійшов відзив, згідно якого відповідач заперечив проти позову та просив відмовити у його задоволенні.

Господарський суд Київської області ухвалою від 02.02.2026 у справі №911/3982/25 підготовче засідання відклав на 09.03.2026.

25.02.2026 через канцелярію Господарського суду Київської області від Керівника Бучанської окружної прокуратури надійшла заява про забезпечення позову у цій справі шляхом накладення арешту на гідротехнічну споруду, зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з реєстраційним номером 10, який знаходиться по вул. Дачній, 1-а в с. Пороскотень Бучанського району Київської області, розташований на земельній ділянці водного фонду з кадастровим номером: :01:001:0426, згідно опису об`єкта складається з: №1 гідротехнічної споруди, №2 водозапірної споруди, №3 рибоприймальника, І дорожнього покриття, що перебуває у приватній власності ТОВ «ГЛОРІЯ».

Господарський суд Київської області ухвалою від 27.02.2026 у справі №911/3982/25 заяву Керівника Бучанської окружної прокуратури про забезпечення позову задовольнив частково та до набрання законної сили рішенням суду у цій справі заборонив Товариству з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІЯ» (ідентифікаційний код 20584150) відчужувати належний йому на праві власності об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 10 - гідротехнічну споруду, згідно опису об`єкта: гідротехнічна споруда №1, водозапірна споруда №2, рибоприймальник №3, І дорожнє покриття, яка знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, село Пороскотень, вулиця Дачна, будинок 1А.

06.03.2026 через канцелярію господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІЯ» надійшли, зокрема, клопотання та заява, відповідно до яких відповідач просить суд:

- скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Господарського суду Київської області від 27.02.2026 року у справі №911/3982/25;

- вжити заходи зустрічного забезпечення у справі №911/3982/25 шляхом зобов`язання Бучанської окружної прокуратури внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 32 490 000,00 грн.

Клопотання про скасування вжитих у цій справі заходів забезпечення позову відповідач обґрунтовує тим, що майнові заходи забезпечення мають застосовуватись для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога виражена саме в грошовій формі в ціні позову в розумінні статті 163 ГПК України.

Водночас, за доводами відповідача, предметом позову у цій справі №911/3982/25 є вимоги немайнового характеру, що також підтверджується як відповідним застереженням прокуратури про це на першому аркуші позовної заяви, так і сплатою судового збору в розмірі, передбаченому для позовних вимог немайнового характеру.

З огляду на вказане відповідач вважає, що такий захід забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно, про що просила прокуратура у своїй заяві, не узгоджується з предметом та підставами позову та не є співмірним із заявленими позивачем вимогами немайнового характеру.

До того ж відповідач зауважив на тому, що матеріали справи не містять заяви учасника справи про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення певних дій, тоді як суд вжив заходів забезпечення позову у цій справі шляхом заборони вчинення певних дій, зокрема шляхом заборони відчужувати об`єкт нерухомого майна.

Поряд з тим в основу мотивів клопотання про скасування вжитих у цій справі заходів забезпечення позову відповідачем покладено також і те, що:

- у пункті 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду Київської області від 30.12.2025 у цій справі встановлено прокурору та позивачу строк до 02.02.2026 для подання заяв та клопотань, які відповідно до статті 182 ГПК України мають бути вирішені у підготовчому засіданні, тоді як прокурор звернувся із заявою про забезпечення позову у цій справі 25.02.2026, тобто поза межами встановленого судом строку для подання такої заяви;

- прокуратурою не доведено дійсну необхідність забезпечення позову у цій справі, зокрема не надано доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходу до забезпечення позову;

- під час подання позову у цій справі прокуратура не заявляла клопотання про забезпечення позову, відтак з моменту звернення з позовом пройшло два місяці і за цей час фактичні обставини не змінились, що свідчить про відсутність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких прокуратура звернулась до суду.

Покликаючись на вказане, відповідач вважає, що суд допустив порушення статей 136, 137 ГПК України та дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову з підстав, визначених прокуратурою, у зв`язку з чим заходи забезпечення позову, вжиті у даній справі, підлягають скасуванню.

Розглянувши у судовому засіданні 09.03.2026 клопотання відповідача про скасування вжитих у цій справі заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 13 статті 145 Господарського процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі:

1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 138 цього Кодексу;

2) повернення позовної заяви;

3) відмови у відкритті провадження у справі.

Так, передбачене вказаною процесуальною нормою право суду скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи залежить виключно від встановлення судом після вжиття заходів забезпечення позову обставин, які свідчать про відсутність обґрунтованих підстав вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Оскільки забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи забезпечення позову до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Звідси слід зазначити, що процесуальна мета та предмет судового контролю при розгляді заяви про скасування забезпечення позову є відмінними від предмета перевірки при первинному застосуванні заходів забезпечення - якщо первинно суд перевіряє наявність умов, передбачених ст.ст. 136, 137 ГПК України (зокрема, достатньо обґрунтоване припущення щодо ризику утруднення виконання рішення або утруднення ефективного захисту), то при вирішенні питання про скасування забезпечення суд з`ясовує, чи відпали підстави, які зумовили застосування забезпечення, чи настали нові істотні обставини, що змінюють оцінку ризиків, або чи забезпечення внаслідок розвитку процесу стало непропорційним (надмірним) порівняно з його процесуальною метою, і тягар доведення означених обставин, які є підставою для скасування забезпечення позову, покладається на заявника.

Однак, звертаючись із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у цій справі, Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІЯ» не навело та не обґрунтувало жодних обставин, які свідчили б про те, що потреба у вжитих судом згідно з ухвалою від 27.02.2026 заходах забезпечення позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, які спричинили застосування таких заходів.

Суд ураховує, що наразі спір між сторонами цієї справи існує, а подану прокурором позовну заяву не повернуто та/або не відмовлено у відкритті провадження у справі, тобто передбачені ч. 13 ст. 145 ГПК України підстави для скасування вжитих заходів забезпечення позову відсутні.

Доводи ж відповідача про подання прокурором заяви про вжиття заходів забезпечення позову з порушенням строку, як і необґрунтованість такої заяви по суті не свідчать про зміну або відсутність обставин, що стали підставою для застосування заходів забезпечення позову, як наслідок відповідні посилання не є підставами для скасування заходів забезпечення позову.

Також не свідчать про зміну або відсутність обставин, що стали підставою для застосування заходів забезпечення позову, та як наслідок не є підставами для їх скасування посилання відповідача на порушення судом при вжитті заходів забезпечення позову статей 136, 137 ГПК України.

Так, наведені у клопотанні відповідача необґрунтованість і невідповідність заяви про забезпечення позову нормам процесуального закону та їх порушення судом при вжитті заходів забезпечення позову зводяться до спонукання суду здійснити переоцінку тих обставин та доказів, які вже оцінювались судом під час розгляду заяви про забезпечення позову.

У розрізі зазначеного суд вказує, що:

- до повноважень суду першої інстанції не входить перевірка законності і обґрунтованості власного, попередньо ухваленого рішення, оскільки таким правом наділений суд апеляційної інстанції за відповідно поданою апеляційною скаргою;

- необхідно розмежовувати, як окремі юридичні факти, скасування заходів забезпечення господарським судом, який їх вжив, у зв`язку з тим, що такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала, та скасування ухвали суду про вжиття заходів забезпечення судом вищої інстанції з підстав її невідповідності нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Попри вказане суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що віднесення статтею 182 ГПК України, зокрема, питання про забезпечення позову до питань, які мають бути вирішені судом у підготовчому засіданні, жодним чином не нівелює приписи ч. 2 ст. 136 ГПК України, згідно з якою забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Також суд звертає увагу на те що, жодних обмежень щодо застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору процесуальне законодавство не містить.

Постановляючи 27.02.2026 ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, суд у мотивувальній частині вказав, зокрема, що арешт майна є крайнім заходом забезпечення позову та може полягати у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника, відтак для вирішення справи та способу забезпечення позову немає суттєвого значення у виборі до застосування між арештом і забороною відчуження, яка за реалізацією відповідає тій частині дій, що здійснюються під час арешту, не обмежуючи при цьому особу у можливості користуватись майном.

Будь-яких інших обставин, які вказують на те, що потреба у забезпеченні позову у цій справі з тих чи інших причин відпала або змінилися певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову не наведено.

Висновуючи вказане судом взято до уваги, що для задоволення відповідного клопотання недостатньо наведення аргументів щодо відсутності порушення прав позивача чи незгоди з ухвалою суду про забезпечення позову, оскільки ці доводи фактично спрямовані на повторний перегляд питання про застосування забезпечення, а не на встановлення того, що забезпечення втратило актуальність унаслідок зміни фактичних обставин.

Не можуть розцінюватися як докази усунення підстав забезпечення позову також і посилання особи на добросовісність її поведінки або на загальні міркування щодо відсутності наміру відчуження (розпорядження) майна/коштів та/або абстрактна "незручність" вжитого заходу для особи, позаяк забезпечення позову спрямоване не на "покарання" сторони, а на процесуальне гарантування реальної дієвості судового захисту, і оцінка ризику стосується не лише намірів заявника, а й об`єктивної можливості зміни фактичного стану речей до завершення розгляду спору.

Схожі висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 19.01.2026 у справі №921/341/24(921/275/25).

Підсумовуючи вказане, оскільки відповідачем при зверненні з відповідним клопотанням доказово не доведено та не підтверджено зміни або відсутності обставин, що стали підставою для застосування заходів забезпечення позову у цій справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІЯ» про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Київської області від 27.02.2026 року у справі №911/3982/25.

Суд звертає увагу відповідача на приписи ч. 6 ст. 145 ГПК України, згідно якої відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Щодо заяви відповідача про вжиття заходів зустрічного забезпечення у справі №911/3982/25 шляхом зобов`язання Бучанської окружної прокуратури внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 32 490 000,00 грн слід зазначити таке.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2, 3 ст. 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Так, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача, а тому останній не позбавлений права ініціювати перед судом питання щодо застування зустрічного забезпечення у випадку існування обґрунтованих ризиків настання для відповідача негативних наслідків від застосування судом забезпечувальних заходів.

Тобто метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, а тому суд має оцінити, чи доведено реальну ймовірність понесення збитків саме внаслідок вжиття заходів забезпечення позову та розмір потенційних збитків і співмірність заявленої суми зустрічного забезпечення характеру наслідкам забезпечувальних заходів.

Мотивуючи відповідну заяву, Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІЯ» вказало, що вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом заборони відчужувати належний йому на праві власності об`єкт нерухомого майна вочевидь створює непереборні перешкоди для реалізації зареєстрованого права власності на відповідний об`єкт, що не відповідає зазначеним вище Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та ЦК України.

У розрізі вказаного відповідач зазначив, що забезпечення позову шляхом заборони відповідачу відчужувати належний йому на праві власності об`єкт нерухомого майна:

- має ознаки вирішення спору по суті, що є недопустимим у розумінні положень статті 137 ГПК України, оскільки такі заходи фактично зводяться до застосування наслідків скасування державної реєстрації права власності на відповідний об`єкт нерухомого майна ще до ухвалення та набрання законної сили рішенням суду у даній справі;

- призводить до блокування господарської діяльності відповідача та свідчить про неспівмірність такого заходу забезпечення позову і порушує збалансованість інтересів сторін спору у цій справі;

- фактично ставить під сумнів правомірність набуття відповідачем права власності на спірний об`єкт нерухомого майна та спонукає відповідача до позбавлення себе юридичної можливості реалізовувати всі встановлені законом правомочності власника.

Крім того, на переконання відповідача, застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона відчужувати майно:

- є передчасним, оскільки не відповідає встановленій законом презумпції правомірності набуття права власності;

- не відповідає вимогам розумності, обґрунтованості та адекватності заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Отже, покликаючись на викладені прокуратурою у позові обставини про розміщення у мережі «Інтернет» оголошення про продаж спірного об`єкта нерухомого майна за ціною 750000,00 доларів США, щоо за офіційним встановленим Національним банком України курсом становить 32 490 000,00 грн, Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІЯ» просить вжити заходи зустрічного забезпечення шляхом внесення означеної суми прокуратурою на депозитний рахунок.

Оцінюючи зміст наведених відповідачем аргументів та доводів у розрізі вказаних вище ч.ч. 1, 2, 3 ст. 141 ГПК України, суд висновує про доказову необґрунтованість відповідної заяви відповідача та недоведеність останнім обставин спричинення йому збитків внаслідок вжиття заходів забезпечення у цій справі.

Зокрема відповідач доказово не підтвердив, що забезпечення позову у цій справі фактично унеможливило діяльність товариства або призвело до наслідків, які виходять за межі тимчасового процесуального обмеження, необхідного для досягнення мети забезпечення.

Доводи ж особи про втручання у господарську діяльність повинні бути підтверджені конкретними доказами того, що забезпечення позову створює надмірні та непропорційні наслідки (зокрема, блокує критичні платежі, унеможливлює виконання обов`язкових зобов`язань, призводить до істотних втрат тощо).

Заява відповідача про зустрічне забезпечення не містить належного обґрунтування ймовірних збитків від забезпечення позову, не підтверджена доказами їх можливого виникнення та розміру, тоді як саме лише посилання на вартість лоту згідно з розміщеним в інтернеті оголошенням з продажу нерухомості жодним чином не свідчить про понесення відповідачем збитків саме у відповідно обраній ним сумі.

Усі ж наведені у заяві доводи зводяться до оцінки обґрунтованості постановленої судом ухвали про забезпечення позову, попри те відповідна оцінка не стосуються предмета доказування при вирішенні питання про зустрічне забезпечення та не свідчать про наявність у відповідача збитків або реальної загрози їх виникнення.

Схожі висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 19.01.2026 у справі №921/341/24(921/275/25).

Судом визнаються неспроможними та такими, що носять хибний характер суб`єктивні міркування відповідача про те, що вжиття судом заходів забезпечення позову у цій справі не відповідає встановленій законом презумпції правомірності набуття права власності та ставить під сумнів правомірність набуття ним права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, оскільки заборона на відчуження майна, щодо якого між сторонами виник спір, не є тотожною позбавленню права власності особи, у тому числі права володіння та користування майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів тощо, а лише тимчасово обмежує право особи розпорядитися спірним об`єктом, зокрема відчужити його третім особам.

Звідси суд відхиляє також і доводи відповідача про те, що вжиті заходи мають ознаки вирішення спору по суті, оскільки фактично зводяться до застосування наслідків скасування державної реєстрації права власності на відповідний об`єкт нерухомого майна ще до ухвалення та набрання законної сили рішенням суду у справі.

Такі помилкові міркування відповідача не ґрунтуються на нормах матеріального права, зокрема і приписах Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У розрізі зроблених висновків судом враховано, що за правовою природою зустрічне забезпечення є процесуальною гарантією компенсаційного характеру, а не способом вирішення спору по суті чи формою перевірки обґрунтованості позовних вимог та/або постановленої ухвали про вжиття заходів забезпечення позову.

Так, зустрічне забезпечення не є інструментом перевірки правильності чи помилковості забезпечення позову, не спрямоване на нівелювання ризиків, які стали підставою для його застосування, і не може використовуватися як альтернатива заяві про скасування заходів забезпечення позову в порядку статті 145 ГПК України.

Застосування зустрічного забезпечення у кожній конкретній справі потребує встановлення судом реальної ймовірності заподіяння таких збитків саме внаслідок вжитих заходів забезпечення позову та обґрунтування хоча б їх орієнтовного розміру.

Схожі висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 19.01.2026 у справі №921/341/24(921/275/25).

За таких обставин суд визнає доводи заявника декларативними і такими, що ґрунтуються на припущеннях та фактично спрямовані на оцінку попереднього рішення суду та матеріально-правових відносин сторін, що виходить за межі правової природи інституту зустрічного забезпечення.

Суд наголошує відповідачу про те, що:

- заходи забезпечення позову є тимчасовими і в разі вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом, а у випадку наявності передбачених статті 146 ГПК України підстав власник спірного майна не позбавлений можливості захистити порушення його прав та законних інтересів внаслідок заподіяння збитків поданням відповідної заяви про забезпечення позову;

- застосування заходів зустрічного забезпечення відповідно до статті 141 ГПК України є правом, а не обов`язком суду, для реалізації якого, у даному випадку, у суду достатні підстави відсутні.

Ураховуючи відсутність доказів можливості завдання збитків відповідачу заявленими заходами забезпечення позову, з урахуванням законодавчо обґрунтованого характеру вжитих заходів, суд висновує про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІЯ» про вжиття заходів зустрічного забезпечення у справі №911/3982/25 шляхом зобов`язання Бучанської окружної прокуратури внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 32 490 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 145, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІЯ» про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Київської області від 27.02.2026 року у справі №911/3982/25.

2. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІЯ» про вжиття заходів зустрічного забезпечення у справі №911/3982/25 шляхом зобов`язання Бучанської окружної прокуратури внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 32 490 000,00 грн.

Ухвала складена та підписана 10.03.2026, набирає законної сили з моменту її оголошення суддею відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з моменту її складення у відповідності до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.А. Ярема