ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 916/5764/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючої), Власова Ю.Л., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,

представників учасників справи:

позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Кліар-Сіті" - Барбукова Ю.С. (адвокат),

відповідача - Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України - Фінєєв Д.С. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кліар-Сіті" та Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

на рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2025 (головуючий - суддя Шаратов Ю.А.)

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 (головуюча - суддя Філінюк І.Г., судді: Аленіна О.Ю., Принцевська Н.М.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кліар-Сіті" (далі - ТОВ "Кліар-Сіті")

до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення АМК)

про визнання недійсним та скасування рішення.

ВСТУП

Предметом судового розгляду є наявність/відсутність підстав для визнання недійсним та скасування рішення Відділення АМК про порушення ТОВ "Кліар-Сіті", частини першої, пункту 2 частини другої статті 13 та пункту 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон), у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із захоронення побутових відходів в межах Одеського району Одеської області.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ТОВ "Кліар-Сіті" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Відділення АМК про визнання недійсним та скасування рішення Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.10.2024 № 65/102-р/к у справі № 47-01/2020 (далі - Рішення АМК) про порушення ТОВ "Кліар-Сіті" (попередня назва ТОВ "Союз") законодавства про захист економічної конкуренції та накладання штрафу.

Позовні вимоги із посиланням на статтю 59, частини першу, другу статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", обґрунтовані тим, що на думку ТОВ "Кліар-Сіті", оскаржуване рішення Відділення АМК є незаконним та необґрунтованим, прийнятим внаслідок неповного з`ясування та недоведення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Господарський суд Одеської області рішенням від 16.06.2025, залишеним без змін Південно-західним апеляційним господарським судом постановою від 11.12.2025 у справі № 916/5764/24, позов задоволено частково.

Визнано недійсним пункт 3 резолютивної частини Рішення АМК щодо визнання дій ТОВ "Кліар-Сіті", які полягають у безпідставному встановленні різних умов в договорах щодо надання послуг із захоронення побутових відходів, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та пунктом 2 частини другої статті 13 Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із захоронення твердих побутових відходів, шляхом застосування різних умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання без об`єктивно виправданих на те причин.

Визнано недійсним пункт 5 резолютивної частини Рішення АМК щодо накладення на ТОВ "Кліар-Сіті" штрафу у розмірі 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн.

Визнано недійсним пункт 6 резолютивної Рішення АМК щодо зобов`язання ТОВ "Кліар-Сіті" припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане у пункті 3 резолютивної частини цього рішення.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суди виходили з того, що ТОВ "Кліар-Сіті" не доведено відсутність його монопольного (домінуючого) становища на ринку послуг із захоронення побутових відходів у визначених територіальних (географічних) межах. Також, суди погодились, що Відділенням АМК доведено, що зловживання монопольним становищем з боку ТОВ "Союз" (ТОВ "Кліар-Сіті") призвело до ущемлення інтересів суб`єкта господарювання ТОВ "Частюля", які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Також, суди дійшли висновку про наявність підстав передбачених частиною першою статті 59 Закону, для визнання недійсним пункту 3 резолютивної частини Рішення АМК та визнання недійсним пункту 6 резолютивної частини Рішення АМК щодо зобов`язання ТОВ "Кліар-Сіті" припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказаного у пункті 3 резолютивної частини цього рішення.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

ТОВ "Кліар-Сіті" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою (уточненою), в якій просить, зокрема, рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 у справі № 916/5764/24 скасувати, в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення про визнання недійсним пунктів 2 та 4 резолютивної частини Рішення АМК щодо визнання дій ТОВ "Кліар-Сіті" порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону та накладення штрафу у розмірі 68 000,00 грн.

АМК звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 у справі № 916/5764/24 скасувати, в частині визнання недійсним пунктів 3, 5 та 6 резолютивної частини Рішення АМК та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позову ТОВ "Кліар-Сіті".

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи осіб, які подали касаційну скаргу

ТОВ "Кліар-Сіті" у касаційній скарзі з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо:

- застосування статті 13 Закону щодо тлумачення поняття рівнозначні договори, яке є елементом порушення, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 13 Закону;

- застосування абзацу другого статті 1 Закону щодо тлумачення поняття конкуренція, щодо впливу на конкуренцію шляхом застосування монополістом різних умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання в частині порядку оплати та строку дії (можливості пролонгації) договору.

АМК у касаційній скарзі з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України зазначає про неврахування висновків Верховного Суду викладених, зокрема, у:

- постанові від 06.06.2023 у справі №904/4227/20 щодо застосування статей 1, 3, 12, 12-1, 14 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", статті 1, 3 Закону стосовно того, що кваліфікація дій суб`єкта господарювання відноситься до виключних (дискреційних) повноважень органів АМК;

- постановах від 20.02.2018 у справі №917/1958/16 та від 18.02.2021 у справі №910/1106/20 щодо достатності для кваліфікацій дій суб`єктів господарювання, як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання без обов`язкового з`ясування настання наслідків такого зловживання;

- постанові від 22.12.2022 у справі №910/16055/21 про те, що сама по собі відповідність умов договору приписам цивільного законодавства не означає відсутність порушення конкурентного законодавства.

АМК у касаційній скарзі з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо:

- застосування статті 13 Закону щодо тлумачення поняття рівнозначні договори, яке є елементом порушення, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 13 Закону;

- застосування абзацу другого статті 1 Закону щодо тлумачення поняття конкуренція, щодо впливу на конкуренцію шляхом застосування монополістом різних умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання в частині порядку оплати та строку дії (можливості пролонгації) договору.

Позиція інших учасників справи

АМК у відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Кліар-Сіті" заперечив проти доводів останнього, зазначив що підстави визначені ТОВ "Кліар-Сіті" стосуються судового рішення в частині які не оскаржуються товариством і просив касаційну скаргу залишити без задоволення.

ТОВ "Кліар-Сіті" у відзиві на касаційну скаргу АМК звертає увагу суду, що доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою доказів судів попередніх інстанцій та просить касаційну скаргу АМК залишити без задоволення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Частюля" (далі - ТОВ "Частюля" 13.07.2020 звернулося до АМК із заявою про порушення законодавства про захист економічної конкуренції від 06.07.2020 № 1-АКМУ (вхід. № 65-01/32-АМ).

Розпорядженням адміністративної колегії АМК розпочато розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку ТОВ "Кліар-Сіті".

Рішенням АМК визнано, що:

ТОВ "Кліар-Сіті" упродовж 2019 - 2023 років та січня - червня 2024 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг із захоронення побутових відходів у територіальних (географічних) межах Одеського району Одеської області в зоні охоплення з радіусом 17 км навколо Одеського міського звалища ТПВ-1 "Дальницькі кар`єри", яке перебуває у користуванні товариства з обмеженою відповідальністю "Кліар-Сіті", із часткою 100 %, оскільки на цьому ринку не мало жодного конкурента (пункт 1 резолютивної частини Рішення АМК);

дії ТОВ "Кліар-Сіті", які полягали у затриманні без об`єктивних причин укладення договору про надання послуг із захоронення побутових відходів з товариством з обмеженою відповідальністю "Частюля" на 2020 рік, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із захоронення побутових відходів, що призвело до ущемлення інтересів суб`єкта господарювання, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 2 резолютивної частини Рішення АМК);

дії ТОВ "Кліар-Сіті", які полягають у безпідставному встановленні різних умов в договорах щодо надання послуг із захоронення побутових відходів, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та пунктом 2 частини другої статті 13 Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із захоронення твердих побутових відходів, шляхом застосування різних умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання без об`єктивно виправданих на те причин (пункт 3 резолютивної частини Рішення АМК)";

за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на ТОВ "Кліар-Сіті" штраф у розмірі 68 000,00 грн (пункт 4 резолютивної частини Рішення АМК);

за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане у пункті 3 резолютивної частини цього рішення, накладено на ТОВ "Кліар-Сіті" штраф у розмірі 68 000,00 грн (пункт 5 резолютивної частини Рішення АМК).

У пункті 6 резолютивної частини Рішення АМК зобов`язано ТОВ "Кліар-Сіті" припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане у пункті 3 резолютивної частини цього рішення.

ТОВ "Кліар-Сіті" 15.11.2024 отримано Рішення АМК направлене на його адресу Комітетом разом із супровідним листом від 07.11.2024 № 65-02/4130е.

Рішенням АМК визначено, що ринком товару (товарний ринок) у справі про захист економічної конкуренції є сфера обігу послуг із захоронення побутових відходів, що надавались протягом 2019 - 2023 років та січня - червня 2024 року в межах Одеського району Одеської області в зоні охоплення з радіусом 17 км навколо Одеського міського звалища ТПВ-1 "Дальницькі кар`єри" (пункти 122, 158 Рішення АМК).

Відповідно до релевантних для правовідносин норм Законів України "Про відходи" від 05.03.1998 № 187/98-ВР (втратив чинність 09.07.2023) та "Про управління відходами" від 20.06.2022 № 2320-IX, послуга із захоронення відходів є специфічною (використання спеціально обладнаних полігонів/звалищ) та виокремленою.

ТОВ "Кліар-Сіті" не доведено, що воно зазнає значної конкуренції на ринку надання послуг із захоронення побутових відходів. А також не наведено відомостей про жодного конкурента навіть з урахуванням укрупнення ринку до рівня перероблення або видалення відходів.

Фактична відсутність конкурентів на цьому ринку встановлена у Рішенні АМК, зокрема, шляхом опитування споживачів послуг ТОВ "Кліар-Сіті" із захоронення побутових відходів (таблиця 2 Рішення АМК).

У Рішенні АМК також встановлено таке.

Між ТОВ "Кліар-Сіті" (Виконавець) та ТОВ "Частюля" (Замовник) був укладений договір від 01.12.2018 № 11 "Про надання послуг з прийому та захоронення відходів" (далі - Договір № 11) відповідно до якого Виконавець зобов`язується своєчасно надавати Замовнику послуги з прийому відходів 4-го класу небезпеки (тверді відходи, великогабаритні відходи, будівельні відходи тощо) для подальшого їх захоронення, а Замовник зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги у строки і на умовах, що передбачені цим договором (пункт 192 Рішення АМК).

Термін дії Договору №11, укладеного між ТОВ "Кліар-Сіті" з ТОВ "Частюля" до 31.12.2019 (пункт 199 Рішення АМК).

За інформацією наданою ТОВ "Частюля", що підтверджується наданими АМК копіями документів, ТОВ "Частюля" листом від 21.11.2019 № 21112019-1 з метою укладення договору про надання послуг із захоронення побутових відходів на 2020 рік направило до ТОВ "Кліар-Сіті" відповідну оферту (запит) (пункт 200 Рішення АМК).

У цьому запиті ТОВ "Частюля" просило ТОВ "Кліар-Сіті" укласти договір про надання послуг із захоронення побутових відходів на території Одеського міського звалища ТПВ-1 "Дальницькі кар`єри" на 2020 рік у зв`язку з участю ТОВ "Частюля" у процедурі торгів щодо надання послуг з утилізації сміття та поводження зі сміттям у м. Одесі, де однією з вимог участі було наявність у учасника укладеного договору терміном дії до 31.12.2020, згідно якого зібране сміття буде утилізоване, захоронене або перероблене, або надати гарантійний лист про укладення такого договору (пункт 201 Рішення).

На вказаний запит ТОВ "Кліар-Сіті" надало гарантійний лист від 21.11.2019 № 616 щодо укладення договору на приймання відходів для подальшого захоронення 4-го класу небезпеки на території Одеського міського звалища ТПВ-1 "Дальницькі кар`єри" на період 2020 року, який буде діяти з 01.01.2020 (пункт 202 Рішення АМК).

ТОВ "Кліар-Сіті" 08.01.2020 надіслало на електронну адресу ТОВ "Частюля" проєкт договору про надання послуг із захоронення твердих побутових відходів на 2020 рік (пункт 203 Рішення АМК).

ТОВ "Частюля" листами від 21.01.2020 та 27.01.2020 повторно направляло до ТОВ "Кліар-Сіті" запит за № 1-4 щодо укладення договору (пункт 204 Рішення АМК).

Лише 14.02.2020 ТОВ "Частюля" отримало підписаний з боку ТОВ "Кліар- Сіті" примірник договору про надання послуг із захоронення твердих побутових відходів на період 2020 року, який датований 31.01.2020 та набирає чинності з 01.02.2020 (пункт 205 Рішення АМК).

Таким чином, з 21.11.2019 (з моменту першого звернення ТОВ "Частюля" до ТОВ "Кліар-Сіті" щодо укладення договору про надання послуг із захоронення твердих побутових відходів) до 14.02.2020 (до моменту фактичного отримання примірника договору) ТОВ "Кліар-Сіті" без наявності об`єктивних причин затримувало укладення договору та ігнорувало звернення ТОВ "Частюля" щодо вирішення даного питання (пункт 206 Рішення АМК).

Зі свого боку ТОВ "Частюля" не чинило перешкод щодо укладення договору про надання послуг із захоронення побутових відходів на території Одеського міського звалища ТПВ-1 "Дальницькі кар`єри" на 2020 рік на умовах, встановлених ТОВ "Кліар-Сіті" (пункт 207 Рішення АМК).

ТОВ "Частюля" не направляло до ТОВ "Кліар-Сіті" жодних листів щодо непогодження з умовами проекту договору та/або протоколів розбіжностей до проекту договору (пункт 208 Рішення АМК).

АМК встановлено, що у період з 21.11.2019 по 14.02.2020 ТОВ "Кліар-Сіті" укладено 48 договорів з іншими суб`єктами господарювання про надання послуг із захоронення твердих побутових відходів на території Одеського міського звалища ТПВ-1 "Дальницькі кар`єри" (пункт 209 Рішення АМК).

Інші суб`єкти господарювання, з якими укладено у ТОВ "Кліар-Сіті" договори, зазначили про відсутність випадків відтермінування, затягування укладення договору з боку Товариства (пункт 210 Рішення АМК).

У 2018 році процедура укладення договору ТОВ "Частюля" тривала незначний період. Так, у листопаді 2018 року ТОВ "Частюля" звернулось до ТОВ "Кліар-Сіті" щодо укладення договору про надання послуг з прийому та захороненню відходів (пункт 211 Рішення АМК).

Вже 28.11.2018 ТОВ "Частюля" одержало проект договору про надання послуг з прийому та захороненню відходів, підписаний зі сторони ТОВ "Кліар-Сіті" (пункт 212 Рішення АМК).

Тобто, кожного року ТОВ "Частюля", дотримуючись однієї і тієї ж процедури, зверталось до Відповідача щодо переукладення договору про надання послуг із захоронення побутових відходів на наступний рік для можливості здійснення своєї господарської діяльності з надання послуг з вивезення побутових відходів (пункт 213 Рішення АМК).

Отже, виходячи з вищезазначеного, поведінка ТОВ "Кліар-Сіті" в частині затягування укладення договору про надання послуг із захоронения твердих побутових відходів на території Одеського міського звалища ТПВ-1 "Дальницькі кар`єри" не є типовою для даного суб`єкта господарювання та може свідчити лише про навмисне затягування процедури укладення договору про надання послуг на 2020 рік з певним суб`єктом господарювання (пункт 213 Рішення АМК).

3 огляду на затягування процедури підписання договору з боку Товариства, ТОВ "Частюля" було позбавлене можливості прийняття участі у процедурах публічних закупівель, які відбувались у цей період, а саме, у двох процедурах:

- UA-2020-01-13-000459-а (замовник - ДП "Український дитячий центр "Молода гвардія", предмет закупівлі - утилізація/видалення сміття та поводження зі сміттям);

- UA-2020-01-22-001998-а (замовник - Одеський національний університет ім. Мечникова, предмет закупівлі - утилізація/видалення сміття та поводження зі сміттям). (пункт 215 Рішення).

Також тендерна пропозиція ТОВ "Частюля" була відхилена у процедурі закупівлі UA-2019-12-27-002784-b (замовник - Одеська державна академія будівництва та архітектури, предмет закупівлі - утилізація сміття та поводження зі сміттям) як така, що не відповідає умовам тендерної документації (пункт 216 Рішення АМК).

При цьому, АМК встановлено, що ТОВ "Кліар-Сіті" крім надання послуг із захоронення побутових відходів, також є учасником ринку послуг з вивезення побутових відходів (пункт 221 Рішення АМК).

В свою чергу, безпідставне затримання ТОВ "Кліар-Сіті" укладення договору з ТОВ "Частюля" про надання послуг із захоронения побутових відходів на 2020 рік, свідчить про те, що ТОВ "Кліар-Сіті", діючи як на ринку послуг із захоронення твердих побутових відходів, так і на ринку послуг з їх вивезення, ухилялось від укладення договору з ТОВ "Частюля" та створило для нього ризики втрат обсягів побутових відходів, які ним безпосередньо збираються та вивозяться, а відтак і певної частини прибутку (пункт 222 Рішення АМК).

Станом на 31.01.2020 договір між ТОВ "Кліар-Сіті" та ТОВ "Частюля" про надання послуг із захоронення побутових відходів був укладений (пункт 223 Рішення АМК).

Отже, дії ТОВ "Кліар-Сіті", які полягали у затриманні без об`єктивних причин укладення договору з ТОВ "Частюля" на 2020 рік про надання послуг із захоронення побутових відходів, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із захоронення побутових відходів, що призвели до ущемлення інтересів суб`єкта господарювання, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 224 Рішення АМК).

Крім того, судами встановлено, що у Рішенні АМК зазначено, що відповідно до протоколу засідання тендерного комітету Одеської державної академії будівництва та архітектури від 04.02.2020 № 7 у процедурі закупівлі UA-2019-12-27-002784-b, де приймали участь ТОВ "Кліар-Сіті" (на той час - ТОВ "СОЮЗ") та ТОВ "Частюля", тендерна пропозиція останнього відхилена, оскільки у даного товариства було відсутнє документальне підтвердження права учасника на користування послугами сміттєзвалища, з підтвердженням виконання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності із захоронення побутових відходів. При цьому, у складі тендерної документації ТОВ "Частюля" надало гарантійний лист ТОВ "Кліар Сіті" щодо укладення договору на захоронення побутових відходів з 01.01.2020. Отже, зазначений гарантійний лист не був достатнім для задоволення вимог замовника щодо тендерної документації.

АМК встановлено, що послуга із захоронення не є взаємозамінною із іншими послугами з перероблення відходів. Так, послуга із захоронення відходів є специфічною (використання спеціально обладнаних полігонів/ звалищ) та відокремленою як відповідно до Закону України "Про відходи", так і Закону України "Про управління відходами", а послуга з оброблення відходів є технологічно відмінною від захоронення (потребує сортування, створення та підтримання іншої більш складної матеріально-технічної бази як для СГ, що надають такі послуги, так і для замовників та перевізників), має іншу цінову політику (споживачі отримують кошти при здаванні відходів до переробних об`єктів). Таким чином, споживач за звичайних умов не міг легко замінити послугу із захоронення на перероблення, що відповідно до Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 №49-р та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за № 317/6605 (пункт 5.1) виключає взаємозамінність таких послуг.

Також, АМК у своєму рішення зазначив про те, що ТОВ "Союз" (ТОВ "Кліар-Сіті") поставило одних суб`єктів господарювання, в тому числі комунальні підприємства, у привілейоване становище по відношенню до інших, як до комунальних підприємств, так і суб`єктів господарювання іншої форми власності. Внаслідок дій ТОВ "Кліар-Сіті" щодо встановлення у договорах про надання послуг із захоронення побутових відходів для окремих суб`єктів господарювання інших умов оплати за надані послуги (фактичну відстрочку платежу на певну кількість днів) більшість споживачів опинились у нерівних умовах щодо отримання послуг.

Суди попередніх інстанцій виснували, що застосування різних термінів оплати за надані послуги обумовлено, по-перше, волевиявленням обох сторін та погодженням істотних умов договору, в тому числі щодо зручного та прийнятного для обох сторін порядку та строків оплати наданих послуг, а, по-друге, можливістю здійснення або нездійснення комунальними підприємствами чи установами 100 % передплати за надані послуги.

Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційне провадження за касаційною скаргою АМК у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до пунктів 25, 26, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

АМК посилається на судові рішення Верховного Суду у справі № 904/4227/20, № 917/1958/16, № 910/1106/20 та у справі № 910/16055/21, зазначаючи про те, що суди попередніх інстанцій застосовували норми права без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Предметом розгляду у цій справі є визнання недійсним та скасування рішення АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

Дії ТОВ "Кліар Сіті" визнані порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого частиною першою та пунктом 2 частини другої статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону, у вигляді зловживанням монопольним (домінуючим) становищем.

Зокрема, у пунктах 2 та 3 резолютивної частини Рішення АМК зазначено, що дії ТОВ "Кліар Сіті" визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13 Закону, що полягають у зловживанні монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із захоронення побутових відходів, що призвело до ущемлення інтересів суб`єкта господарювання, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку та пунктом 2 частини другої статті 13 Закону, що полягають у зловживанні монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із захоронення твердих побутових відходів, шляхом застосування різних умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання без об`єктивно виправданих на те причин.

Позовні вимоги мотивовано тим, що при прийнятті Рішення АМК неповно з`ясовано та доведено обставини, які мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Предметом розгляду справи № 904/4227/20 було визнання недійсним рішення АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, де дії позивача визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 Закону, визначеним пунктом 1 частини другої статті 13 цього Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з надання права обмеженого користування лініями електропередачі шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Предметом розгляду справи № 917/1958/16 було визнання недійсним рішення АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, де дії позивача визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та пунктом 7 частини другої статті 13 Закону як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку передачі та розподілу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами Товариства в територіальних межах Полтавської області шляхом створення перешкод доступу на ринок постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом суб`єктів господарювання.

Предметом розгляду справи № 910/1106/20 було визнання недійсним рішення АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, де дії позивача визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції які полягали у нарахуванні та стягненні із судновласників протягом 2017 та 2018 років додаткових коштів за послуги з оформлення приходу суден у порт, які вже оплачені судновласниками у складі корабельного збору, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13 Закону, та у вигляді зловживання монопольним становищем на ринках послуг, які надаються та оплачуються у складі корабельного збору, у межах морських портів, що могли призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Предметом розгляду справи № 910/16055/21 було визнання недійсним рішення АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, де дії позивача які полягають у встановленні для переможців електронних аукціонів щодо продажу прав на експлуатацію майданчиків для паркування транспортних засобів у м. Києві обов`язку зі сплати одноразового платежу за право укладання договору про передачу в експлуатацію відповідних майданчиків для паркування та забезпечувального платежу, а також штрафів за відмову від укладання вказаного договору або підписання актів приймання-передачі таких майданчиків в експлуатацію, порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50 та пунктом 1 частини другої статті 13 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку продажу прав на експлуатацію майданчиків для паркування транспортних засобів у м. Києві шляхом встановлення таких умов придбання товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

У результаті аналізу змісту судових рішень у цій справі та у справах на які посилається АМК, Суд дійшов висновку, що у контексті доводів АМК щодо неправильного застосування норм права у спірних правовідносин, з урахуванням предмета оскарження, яким є рішення АМК, нормативно-правового регулювання в контексті кваліфікації дій як правопорушення, що полягає у зловживанні монопольним (домінуючим) становищем (стаття 13 Закону), то правовідносини у вказаних справах є схожими.

Підставами для скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, зокрема є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (частина перша статті 59 Закону №2210).

Верховний Суд виходить з того, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

Верховний Суд наголошує, що кожна справа є індивідуальною, що обумовлено, окрім правової кваліфікації дій, яку здійснює АМК, так і на підставі тих обставин, фактів, доказів, АМК досліджує та оцінює у своєму рішенні, і які в подальшому досліджуються та оцінюються судом через призму статті 59 Закону.

Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

Зі змісту оскаржуваних судових рішень у справі №916/5764/24 вбачається, що суди попередніх інстанцій частково задовольнили позовні вимоги, визнали недійсними пункти 3, 5, 6 Рішення АМК, щодо вчинення порушення передбаченого пунктом 2 частини другої статті 13, пункту 2 статті 50 Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із захоронення твердих побутових відходів, шляхом застосування різних умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання без об`єктивно виправданих на те причин. В частині порушення передбаченого частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону щодо зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із захоронення твердих побутових відходів, що призвели до ущемлення інтересів суб`єкта господарювання, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, суди не знайшли підстав для визнання недійсним і скасування Рішення АМК в цій частині.

Займання ТОВ "Кліар-Сіті" монопольного (домінуючого) становища на ринку послуг із захоронення твердих побутових відходів останнім не оскаржується.

АМК в касаційному порядку оскаржуються судові рішення в частині задоволення позовних вимог, та визнання недійсними пунктів 3, 5, 6 Рішення АМК.

Відповідно до статті 12 Закону суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Установлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об`єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.

Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку , зокрема, визнається застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин. (частина перша, пункт 2 частини другої статті 13 Закону).

Зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції (пункт 2 частини першої статті 50 Закону).

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" (далі - Закон № 3659, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до повноважень саме Антимонопольного комітету України та його територіальних органів належать, зокрема:

- розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проведення відповідних розслідувань;

- прийняття передбачених законодавством про захист економічної конкуренції розпоряджень та рішень за заявами і справами;

- проведення дослідження ринку, визначення меж товарного ринку, а також становища, в тому числі монопольного (домінуючого), суб`єктів господарювання на цьому ринку та прийняття відповідних рішень (розпоряджень).

Стаття 19 Закону № 3659 визначає гарантії здійснення повноважень Антимонопольним комітетом України.

Отже, господарські суди під час розгляду справ мають перевіряти правильність застосування органами АМК відповідних правових норм, але не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК. Схожий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 910/9240/16.

Як послідовно зазначав та наголошував Верховний Суд, на АМК або його територіальне відділення, яке є стороною у справі, крім того, що покладено обов`язок з доведення у суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку, також покладено обов`язок доведення наявності у діях суб`єкта господарювання зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку. Адже саме по собі займання монопольного (домінуючого) становища суб`єктом господарювання на ринку не вважається правопорушенням та не може бути підставою для притягнення до відповідальності, зокрема, у вигляді накладення штрафу відповідно до статті 52 Закону.

Отже, під час вирішення спорів про скасування та/або визнання недійсним рішень органів АМК щодо порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого статтею 13 Закону, та накладення штрафу за відповідне порушення, господарським судам необхідно здійснити перевірку та надати належну оцінку доводам кожної зі сторін у справі, зокрема, суди мають перевіряти правильність застосування органами АМК відповідних правових норм, в тому числі, й Методики щодо наявності чи відсутності монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку, щодо товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку так і наявності чи відсутності факту зловживання відповідачем антимонопольної справи таким становищем. Водночас господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку.

Так, суд у розгляді спору про визнання недійсним/скасування/зміну рішення АМК, не втручаючись у дискрецію (вільний розсуд) АМК, з`ясовує і визначає наявність/відсутність, а відтак доведеність/недоведеність, обґрунтованість/ необґрунтованість передбачених статтею 59 Закону підстав для визнання недійсним рішення АМК скрізь призму/критерії, зокрема, неповноти з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведеності обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; неправильності застосування норм матеріального і процесуального права тощо. Саме таким чином, суд і здійснює перевірку на відповідність реалізації дискреції закону (праву), так і на узгодженість рішень/дій, прийнятих на підставі дискреції, з правами особи, загальними принципами публічної адміністрації, процедурними нормами, обставинами справи тощо. Близький за змістом правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12.08.2025 у справі № 914/2182/24.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що спірне рішення, відповідно до якого, зокрема, дії позивача визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем, винесено відповідачем при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи; відповідачем не доведено обставини, які визнано ним встановленими; викладенні у рішенні висновки не відповідають обставинам справи; зазначене рішення прийнято з порушенням норм матеріального права.

Задовольняючи доводи позивача (в частині яка оскаржується АМК) щодо недоведення застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин суди зазначили про те, що застосування різних термінів оплати за надані послуги обумовлено, по-перше, волевиявленням обох сторін та погодженням істотних умов договору, в тому числі щодо зручного та прийнятного для обох сторін порядку та строків оплати наданих послуг, а, по-друге, можливістю здійснення або нездійснення комунальними підприємствами чи установами 100 % передплати за надані послуги.

Також суди враховуючи те, що встановлення інших умов до рівнозначних угод із суб`єктами господарювання може бути визнано законним, якщо виправдовується об`єктивними причинами, дійшли висновку про те, що у цьому випадку об`єктивною причиною є той факт, що договори з умовою післяплати, укладалися відповідно до процедури, зазначеної в Законі України "Про публічні закупівлі" та були укладені за результатами проведених торгів комунальними підприємствами, які фінансуються за рахунок бюджетних асигнувань.

Щодо різного строку укладення договорів, суди попередніх інстанцій виснували, що АМК не вказується в чому саме полягає неможливість пролонгації договорів про надання послуг із захоронення побутових відходів і в чому виражається неможливість його переукладання на наступний період.

Суди першої та апеляційної інстанцій підсумували, що висновок у Рішенні АМК зроблений при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, а тому наявні підстави передбачені частиною першою статті 59 Закону, для визнання недійсним пункту 3 резолютивної частини Рішення АМК, які полягають у безпідставному встановленні різних умов в договорах щодо надання послуг із захоронення побутових відходів, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та пунктом 2 частини другої статті 13 Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із захоронення твердих побутових відходів, шляхом застосування різних умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання без об`єктивно виправданих на те причин.

Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що суди надали оцінку встановленим Комітетом у рішенні обставинам та дійшли висновків, що відповідачем під час розгляду антимонопольної справи належним чином не встановлено та не доведено обставин, що позивач застосував різні умови до рівнозначних договорів без об`єктивних на те причин.

Отже, проаналізувавши судові рішення Верховного Суду у справах № 904/4227/20, № 917/1958/16, № 910/1106/20 та у справі № 910/16055/21, Суд дійшов висновку, що застосування судами у цій справі норм матеріального права, на порушення яких покликається скаржник, не суперечить жодному з висновків у зазначених справах суду касаційної інстанції, також суди не здійснили й іншого тлумачення цих норм права, а їх застосування у цій справі залежало від встановлених і доведених обставин справи, а також оцінки наданих суду доказів, що входило в предмет доказування та формувало фактично-доказову базу.

Наведене свідчить, що відсутні підстави для закриття касаційного провадження в силу приписів пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, водночас підстава касаційного оскарження, обґрунтована скаржником з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

Так, скаржники, як АМК так і ТОВ "Кліар-Сіті" посилаються на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме:

- застосування статті 13 Закону щодо тлумачення поняття рівнозначні договори, яке є елементом порушення, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 13 Закону;

- застосування абзацу другого статті 1 Закону щодо тлумачення поняття конкуренція, щодо впливу на конкуренцію шляхом застосування монополістом різних умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання в частині порядку оплати та строку дії (можливості пролонгації) договору.

Водночас наведена скаржниками підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутність висновку Верховного Суду, щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 13 Закону, щодо тлумачення поняття "рівнозначні договори" та "конкуренція"), не знаходить свого підтвердження під час касаційного провадження, та виключає скасування судових рішень у справі з такої підстави з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що висновки щодо застосування норм права суд формулює, виходячи з конкретних обставин справи. Інакше кажучи, на відміну від парламенту, суд не встановлює абстрактні правила поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певної норми права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, від 04.07.2023 у справі № 373/626/17).

Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

Як свідчить зміст оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій досліджували та оцінювали доводи учасників справи скрізь призму предмету, підстав позову та кола доказування, у такій категорії справ.

Дослідивши доводи, наведені у касаційних скаргах, Верховний Суд зазначає, що обставини щодо неправильного застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права під час касаційного провадження не підтвердилися, оскільки доводи касаційної скарги зводяться до заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій під час розгляду справи, а також перегляду вже здійсненої оцінки доказів у справі. Скаржник наводить власне викладення обставин, які, на його думку, мали бути встановлені, що не узгоджується з положеннями статті 300 ГПК України, оскільки, касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, зважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, у Верховного Суду відсутні підстави для надання правового висновку щодо застосування вказаних скаржниками норм права у подібних правовідносинах.

Враховує Суд і те, що ТОВ "Кліар-Сіті" (з урахуванням уточнень до касаційної скарги) просить сформувати висновки щодо тлумачення укладення рівнозначних договорів, однак судові рішення ним в цій частині не оскаржуються.

Доводи, викладені у відзивах, беруться до уваги Верховним Судом у тих частинах, які узгоджуються з викладеними у цій постанові міркуваннями.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки за результатами касаційного перегляду Судом не встановлено неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для їх скасування.

Судові витрати

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення оскаржуваних судових рішень без змін, то судовий збір за розгляд касаційних скарг покладаються на скаржників.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кліар-Сіті" та Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 у справі № 916/5764/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова