СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Харків Справа № 917/1078/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі судового засідання , Погребняк А. М.,

за участі представників сторін,

позивача, Тетеря С. І. ,

позивача, Кравець О. І.,

відповідача, Мальченко Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача , за вх. №2532 п/1, на рішення господарського суду Полтавської області від "30" жовтня 2025 р. ( повний текст 10.11.2025, суддя Сірош Д. М. ) , та на додаткове рішення господарського суду Полтавської області від "25" листопада 2025 р. (повний текст 01.12.2025, суддя Сірош Д. М. ) та на додаткове рішення господарського суду Полтавської області від "26" листопада 2025 р. (повний текст 01.12.2025, суддя Сірош Д. М. ) у справі №917/1078/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна", м.Київ,

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Комишанське",с.Комиші, Охтирський район, Сумська область,

про стягнення штрафу, збитків, інфляційних та 3 % річних,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 30.10. 2025 р. у справі №917/1078/25 відмовлено у задоволені позову.

Додатковим рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.11. 2025 р. у справі №917/1078/25 задоволено заяву Приватного сільськогосподарського підприємства "Комишанське" про ухвалення додаткового рішення (вх. № 13987 від 03.11.25). Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.07.2025, а саме: накладення арешту на усе належне Приватному сільськогосподарському підприємству "Комишанське" (ідентифікаційний код 30794436; місцезнаходження: 42721, Охтирський район, Сумська область, село Комиші, вулиця Київська, 1) рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, що обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах суми позовних вимог та понесених Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" судових витрат під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції у загальному розмірі 10 677 466,60 грн (десять мільйонів шістсот сімдесят сім тисяч чотириста шістдесят шість гривень 60 копійок).

Додатковим рішенням Господарського суду Полтавської області від 26.11. 2025 р. у справі №917/1078/25 заяву Приватного сільськогосподарського підприємства "КОМИШАНСЬКЕ" (ПСП "КОМИШАНСЬКЕ") про ухвалення додаткового рішення (вх.№13987 від 03.11.2025) про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката (професійну правничу допомогу) задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" (пл. Спортивна, БЦ "Гуліцвер", буд. 1-А, поверх 15, м. Київ, 01001, адреса для листування: 01001, пров. Рильський, 4, поверх 6, ) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства "Комишанське" (вул. Київська, 1, с. Комиші, Охтирський район, Сумська область, 42721, ) 100 000 грн витрат на правничу допомогу.

Не погодившись з ухваленими судом першої інстанції судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" звернулося до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 30.10.2025 у справі №917/1078/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "КОМИШАНСЬКЕ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" штраф на підставі п. 7.4 договору поставки № К2403-0380 від 13.03.2024 у розмірі 4 860 000,00 грн.; збитки відповідно до п. 7.4.1 Договору поставки № К2403-0380 від 13.03.2024 року у розмірі 5 458 845,06 грн, 3 % річних у розмірі 37 688,46 грн та інфляційні втрати у розмірі 115 203,47 грн. Крім того, просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 25.11.2025 у справі № 917/1078/25 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви Приватного сільськогосподарського підприємства "КОМИШАНСЬКЕ" про ухвалення додаткового рішення щодо скасування заходів забезпечення позову Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" у цій справі, вжитих ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.07.2025. Крім того, просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 26.11.2025 у справі № 917/1078/25 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви Приватного сільськогосподарського "КОМИШАНСЬКЕ" про стягнення правничої допомоги у повному обсязі. Змінити розподіл судових витрат між сторонами та покласти судові витрати, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" під час розгляду справи № 917/1078/25 у судах першої та апеляційної інстанцій на Приватне сільськогосподарське підприємство "КОМИШАНСЬКЕ".

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає наступне.

Позивач належним чином виконав своє зобов`язання за п. 5.4 договору, надавши у межах Строку поставки через свого Експедитора у Пункт відвантаження Залізничні вагони для проведення Відповідачем завантаження Товару. Суд першої інстанції безпідставно відхилив усі надані позивачем докази та, як наслідок, дійшов висновку про недоведеність виконання ним зобов`язання з надання відповідачу вагонів для завантаження Товару за договором поставки. На переконання апелянта, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, у порушення вимог ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України так і не спростовував надання позивачем Залізничних вагонів у Місце поставки саме під виконання договору поставки, з приводу якого виник спір у цій справі.

Враховуючи те, що у самому договорі поставки не врегульовано порядок повідомлення Покупцем Постачальника про надання вагонів для завантаження Товару, ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" надсилало відповідні повідомлення засобами зв`язку та електронної пошти, вказаними у Договорі, оскільки саме такі способи дозволяли повідомити Підприємство про відправку вагонів у строк, достатній для забезпечення відвантаження Товару. Апелянт також наполягає, що паперові копії електронних повідомлень, надісланих електронною поштою і через мобільний застосунок ним "VIBER", дають можливість ідентифікувати як відправника/отримувача, так і зміст самих повідомлень.

Для розгляду справи шляхом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" за вх. №2532 п/1, на рішення господарського суду Полтавської області від 30.10.2025 та на додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 25.11.2025 та на додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 26.11.2025 у справі №917/1078/25; встановлено учасникам справи строк до 18.12.2025 включно для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання (доданих до них документів) іншим учасникам справи; витребувано матеріали оскарження по справі №917/1078/25 з Господарського суду Полтавської області.

Відповідно до приписів частини 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану було продовжено.

Відповідно до наказу Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 №03 «Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану» встановлено особливий режим роботи Східного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема:

- тимчасово зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду;

- запроваджено з 01.04.2022 роботу Східного апеляційного господарського суду у віддаленому режимі. Режим роботи суду може бути змінений з урахуванням об`єктивних обставин загострення збройної агресії (у тому числі ведення бойових дій) на адміністративно-територіальній одиниці місця розташування суду;

- рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: ;

- забезпечено приймання та опрацювання вхідної кореспонденції, що надходить до суду засобами електронного зв`язку. У разі відсутності об`єктивної можливості дотримання приписів процесуального законодавства та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, відповідні дії здійснювати після усунення обставин, що зумовили таку неможливість.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст.273 ГПК України.

17.12.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані рішення місцевого господарського суду залишити без змін та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції які будуть заявлені у порядку ст. 244 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на те, що позивач не виконав свого обв`язку, щодо подачі вагонів та/або повідомлення про подачу вагонів, а також не виконав обв`язку щодо одержання Товару. Докази на які посилається позивач не підтверджують того факту, що ним вчинені належні дії для одержання Товару - подання вагонів. Наголошує, що позивач у період дії строку поставки не направив жодної претензії чи вимоги стосовно того, що відповідач не завантажує Товар на нібито подані вагони. Єдина претензії з цього приводу надіслана 05.05.2025, коли з закінчення строку поставки минув майже рік, а відповідач відмовився від договору в односторонньому порядку. Вважає вірними висновки суду , що електронне листування є неналежним доказом у цій справі, оскільки не підтверджує факту надсилання листа вих. № 19951 від 17.05.2024 на електронну пошту відповідача з використання кваліфікованого електронного підпису. Додана позивачем роздруківка з застосунку "Viber", не дає можливість встановити авторів цього листування, а також підтвердити, що адресатом отримано відповідне повідомлення.

22.12.2025 на адресу Східного апеляційного господарського суду з господарського суду Полтавської області надійшли матеріали справи №917/1078/25.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.01.2026 призначено справу № 917/1078/25 до розгляду на 22.01.2026.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2026 оголошено перерву у розгляді справи до 12.02.2026.

У судовому засіданні 12.02.2026 представники позивача підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. ( ч.1 ст.270 ГПК України).

Заслухавши доповідь головуючого по справі (суддю доповідача), дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права судова колегія зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.

Як зазначив позивач у позовній заяві, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" є одним із найбільших експортерів зернових і олійних культур в Україні.

22.02.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" ( в подальшому ТОВ «ЛДК УКРАЇНА») уклало з LOUIS DREYFUS COMPANY SUISSE SA Контракт № Р002238, за яким зобов`язався поставити 13500,00 метричних тон (+/-10% за вибором Продавця) кукурудзи 3-го класу ненасіннєвої, українського походження врожаю у період з 27.02.2024 до 31.07.2024 включно на умовах DAP - Одеський морський торговельний порт та/або Морський торговельний порт "Південний".

В подальшому, з метою виконання вище зазначеного Контакту ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" уклало з Приватним сільськогосподарським підприємством "КОМИШАНСЬКЕ" (ідентифікаційний код 30794436) (відповідач, Постачальник) договір поставки № К2403-0380 від 13.03.2024 в електронній формі шляхом проставлення електронних підписів сторін із використанням сервісу для електронного документообігу "ВЧАСНО".

Відповідно до п. 5.1. договору Постачальник зобов`язувався передати Товар на умовах FCA -Гадяцький елеватор ТДВ, Південна Залізниця, ст. Гадяч код 427007 - "Пункт відвантаження/місце поставки". Умови поставки визначаються й розуміються у відповідності з "Інкотермс 2010" в частині, що не суперечить положенням договору.

Згідно з п. 5.2. Договору , товар, зазначений у пункті 1.1 , повинен бути відвантажений та поставлений у якості й кількості, зазначеній у розділах 2 та 3 цього Договору, за адресою, зазначеною в пункті 5.1, у "строк поставки". Поставка Товару - насипом. При цьому норма навантаження становить 500 тон за одну добу. 5.2.1. У випадку, якщо Постачальник поставив Товар після закінчення строку поставки, визначеного Сторонами в пункті 5.2. договору, Покупець має право на власний розсуд: відмовитись від прийняття такого Товару, вимагати відшкодування завданих збитків та застосувати відповідальність згідно з Договором; або - прийняти Товар, за наявної технічної та господарської можливості Покупця, за умови зміни ціни на такий Товар, якщо ціна за Договором є вищою ніж ринкова ціна на день поставки такого Товару. У випадку, відмови Покупця від приймання Товару у зв`язку з його поставкою після закінчення визначеного Сторонами в пункті 5.2. Договору строку поставки або недосягнення згоди між Сторонами щодо ціни на такий Товар, Постачальник зобов`язаний за власний рахунок здійснити повернення такого Товару протягом 4 (чотирьох) годин з моменту отримання відмови Покупця.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що датою поставки є дата у відповідній електронній залізничній накладній, поставлена під час її оформлення на станції відправлення Товару. З моменту прийняття Товару до перевезення, а саме - оформлення залізничної накладної, усі ризики, пов`язані з втратою Товару, переходять на Покупця.

За змістом п. 5.4. договору Покупець або експедитор Покупця зобов`язується надати технічно придатні для навантаження вагони у місці поставки протягом строку поставки.

Згідно з пунктом 5.5 договору Постачальник зобов`язаний передати Товар Покупцю або його експедитору на станції відвантаження, завантаженим у вагони, надані Покупцем або його експедитором. Для цього Покупець або його експедитор відповідно до пункту 5.4 договору зобов`язуються надати технічно придатні для навантаження вагони у Місці поставки протягом строку поставки.

Позивач посилається на те, що на виконання п. 5.4 договору, він у межах строку поставки через свого експедитора - Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ЗЕРНОВА ЛОГІСТИКА" (далі - "ТОВ "УЗЛ", "Експедитор") направив у Місце поставки залізничні вагони з метою проведення відповідачем завантаження Товару, а саме:

05.05.2024, що підтверджується залізничними накладними № 41787839, №41771486, № 41771833, № 41771916, № 41788084, № 41771940, № 41787854, №41771536, № 41771866, № 41771551, № 41748948, № 41756388, № 41756032, №41756347, № 41756339, № 41748955, № 41748674, № 41748724, № 41756008, № 41756206, № 41748864, № 41756198, № 44209708.

28.05.2024, що підтверджується залізничними накладними № 42348391, №42348425, № 42348433, № 42348466, № 42348474, № 42348490, № 42358689, № 42358705.

Проте, що залізничні вагоні, зазначені у перелічених залізничних накладних, дійсно перебували у Місці поставки у межах строку поставки, також свідчать відповіді Акціонерного товариства "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" (далі- "ТОВ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", "Експедитор") на запити адвоката ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" Кравець О. І.

Як зазначає позивач, Покупець повідомляв Постачальника про подачу вагонів у Пункт відвантаження для отримання Товару наступним чином:

засобами телефонного зв`язку шляхом направлення у мобільному застосунку "Viber" відповідальним представником ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" за виконання Договору поставки ОСОБА_1 відповідних повідомлень представникам ПСП "КОМИШАНСЬКЕ", а саме головному бухгалтеру ОСОБА_4 на номер телефону НОМЕР_1 , який визначений як контактний у пункті 10.14 Договору, та директору ОСОБА_5, що згідно з пунктом 10.14 Договору є відповідальним за виконання Договору зі сторони Постачальника, на номер телефону НОМЕР_2 , визначений як контактний для ПСП "КОМИШАНСЬКЕ" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що підтверджується відповідними роздруківками;

засобами електронного зв`язку шляхом направлення листів 17.05.2024 та 28.05.2024 на електронну пошту відповідача, зазначену в пункті 10.14 Договору.

Наведені обставини позивач, також підтверджує заявою свідка ОСОБА_1 від 22.05.2025.

Проте відповідач (Постачальник) не забезпечив завантаження Товару у надані Покупцем вагони.

Як підтвердило Товариство з додатковою відповідальністю "ГАДЯЦЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" (ідентифікаційний код 00955650) у відповідь на запит адвоката ТОВ "ЛДК УКРАЇНА", від ПСП "КОМИШАНСЬКЕ" не надходили розпорядження щодо відвантаження Покупцю та/або Експедитору Товару у період з 04.05.2024 по 31.05.2024.

Отже, за твердженням позивача, відповідач у межах строку поставки не поставив жодної тони Товару, тим самим порушив, передбачені договором зобов`язання.

Враховуючи наявність у позивача зобов`язань перед LOUIS DREYFUS COMPANY SUISSE SA з поставки Товару за Контрактом, 31.05.2024 старший фахівець в оптовій торгівлі ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" ОСОБА_1, відповідальний за виконання договору поставки зі сторони Покупця, повідомив про невиконання ПСП "КОМИШАНСЬКЕ" договору комерційного директора Товариства ОСОБА_2 , яка надала розпорядження ОСОБА_1 та іншим працівникам відділу оптової торгівлі зерновими культурами закупити в інших постачальників кукурудзу 3-го класу урожаю 2023 року в обсязі, необхідному для заміни непоставленого за договором Товару, для забезпечення виконання позивачем Контакту у визначені ним строки - до 31.07.2024. З цією метою ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" було вимушене укласти низку договорів поставки з іншими постачальниками, за якими придбало на заміну Товар у загальній кількості 3050,14 т за ринковими цінами, що перевищували ціну Товару, узгоджену сторонами в договорі.

Як вважає позивач, наведені обставини, є підставою для сплати Постачальником на користь Покупця штрафу в розмірі, передбаченому п. 7.4 Договору, та відшкодування ним збитків, понесених позивачем у зв`язку з заміною непоставленого обсягу Товару у розмірі різниці між ціною Товару за договором і ціною Товару, придбаного в інших постачальників, відповідно до п. 7.4.1 договору.

05.05.2025 ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" звернулося до ПСП "КОМИШАНСЬКЕ" з претензією (вимогою) за вих. № 20488 про відшкодування збитків та сплату штрафу у добровільному порядку.

Однак Постачальник вказану претензію залишив без відповіді та виконання.

У пункті 7.4 договору поставки сторони передбачили, що за непостачання або недопостачання Товару Постачальник зобов`язується сплатити Покупцеві - штраф у розмірі 30 % від загальної вартості непоставленого Товару.

Відтак, зважаючи на те, що Постачальник порушив свої зобов`язання за договором поставки - не поставив Покупцю Товар протягом строку поставки в повному обсязі, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі, визначеному у пункті 7.4 договору, а саме:

загальна вартість непоставленого Товару за Договором: 3 000,00 т (обсяг непоставленого Товару) х 5 400,00 грн (ціна за 1 т Товару) = 16 200 000,00 грн;

16 200 000,00 грн (загальна вартість непоставленого Товару) х 30 % = 4 860 000,00 грн (чотири мільйони вісімсот шістдесят тисяч гривень нуль копійок).

Отже, сума штрафу, становить 4 860 000,00 грн.

У пункті 7.4.1 договору поставки сторони погодили, що, крім штрафу, передбаченого в пункті 7.4 Договору, за непоставку/недопоставку Товару за договором Постачальник зобов`язаний відшкодувати Покупцеві всі збитки, в т. ч., але не обмежуючись, які поніс Покупець у зв`язку зі заміною непоставленого/недопоставленого Постачальником об`єму Товару з метою подальшого експорту шляхом укладення договору (-ів) поставки такого ж Товару з третьою особою (в т. ч., але не обмежуючись, витрати на логістику, простій судна в порту у зв`язку з заміною постачальника тощо), і різницю між ціною Товару за цим Договором і ціною Товару, придбаного у третьої особи. При цьому, вартість купівлі Товару у третьої особи за договором поставки не може перевищувати максимальну межу ринкової ціни в день укладення такого договору (належним підтвердженням меж ринкової ціни є довідка, отримана від Товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНЦІЯ УКРАГРОКОНСАЛТ" () (далі - "ТОВ "АГЕНЦІЯ УКРАГРОКОНСАЛТ"). Якщо ціна за договором з третьою особою перевищує максимальну межу ринкової ціни, то для розрахунку різниці ціни для цього пункту договору береться максимальна межа ринкової ціни в день підписання договору з третьою особою.

З огляду на те, що поставка Товару за договором так і не відбулася, ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" здійснило закупівлю Товару в інших постачальників з огляду на необхідність його подальшого експорту на виконання умов Контракту.

Для заміни непоставленого Товару ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" укладено наступні договори:

(1) Договір поставки № К2405-0569 від 31.05.2024 з Товариством з обмеженою відповідальністю "КАРЛІВСЬКЕ СІЛЬГОСППІДПРИЄМСТВО ЛОС" (ідентифікаційний код 32256241) (далі - "ТОВ "КАРЛІВСЬКЕ СІЛЬГОСППІДПРИЄМСТВО ЛОС") та придбало 216,10 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 1 599 140,47 грн (ціна 1 т становить 7 400,00 грн), (копія договору та видаткової накладної № 31/05 від 31.05.2024;

(2) Договір поставки № К2405-0559 від 31.05.2024 з Приватним підприємством "ЯРОВІТ-АГРО" (ідентифікаційний код 39592145) (далі - "ПП "ЯРОВІТ-АГРО") та придбало 350,6 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 2 594 440,77 грн (ціна 1 т становить 7 400,00 грн) (копія договору та видаткової накладної № 5 від 03.06.2024);

(3) Договір поставки № К2406-0054 від 05.06.2024 з Фермерським господарством "ПОЛІССЯ" (ідентифікаційний код 24217905) (далі - "ФГ "ПОЛІССЯ") та придбало 514,3 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 3 831 536,34 грн (ціна 1 т становить 7 450,00 грн) (копія договору та видаткової накладної № 71 від 06.06.2024, № 72 від 07.06.2024, № 73 від 08.06.2024 , № 74 від 10.06.2024;

(4) Договір поставки № К2406-0058 від 05.06.2024 з Фермерським господарством "ДУЖОНКОВ" (ідентифікаційний код 32617311) (далі - "ФГ "ДУЖОНКОВ") та придбало 51,21 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 386 635,68 грн (ціна 1 т становить 7 550,00 грн), (копія договору та видаткової накладної № 30 від 10.06.2024 в матеріалах справи);

(5) Договір поставки № К2406-0131 від 10.06.2024 з Приватним підприємством "КРУПСЬКЕ" (ідентифікаційний код 31369471) (далі - ПП "КРУПСЬКЕ") та придбало 47,82 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 339 521,99 грн (ціна 1 т становить 7 100,00 грн), (копія договору та видаткової накладної № 273 від 12.06.2024, які додаються (додаток № 17);

(6) Договір поставки № К2406-0136 від 10.06.2024 року з ФГ "ДУЖОНКОВ" та придбало 26,57 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 192 632,53 грн (ціна 1 т становить 7 250,00 грн), що підтверджується копіями цього договору, видаткової накладної № 31 від 11.06.2024 в матеріалах справи;

(7) Договір поставки № К2406-0148 від 10.06.2024 з Приватним сільськогосподарським підприємством "ВОСТОК-ЗАПАД" (ідентифікаційний код 32187750) (далі - "ПСП "ВОСТОК-ЗАПАД") та придбало 324,6 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 2 207 279,16 грн (ціна 1 т становить 6 800,00 грн) (копіями договору, видаткових накладних № 237 від 12.06.2024, № 238 від 13.06.2024, № 241 від 13.06.2024, № 242 від 15.06.2024 в матеріалах справи));

(8) Договір поставки № К2406-0177 від 12.06.2024 з Товариством з обмеженою відповідальністю "ЦУКРОВИК" (ідентифікаційний код 30829636) (далі - "ТОВ "ЦУКРОВИК") та придбало 491,15 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 3 462 607,20 грн (ціна 1 т кукурудзи становить 7 050,00 грн) (копіям договору, видаткової накладної № 227 від 21.06.2024 в матеріалах справи));

(9) Договір поставки № К2406-0179 від 12.06.2024 року з ПП "КРУПСЬКЕ" та придбало 23,94 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 169 974,00 грн (ціна 1 т кукурудзи становить 7 100,00 грн), що підтверджується копіями цього договору, видаткової накладної № 274 від 13.06.2024 ,

(10) Договір поставки № К2406-0254 від 18.06.2024 з Приватним підприємством "ПУЛЬС ПРИРОДИ", (ідентифікаційний код 32725998) (далі - "ПП "ПУЛЬС ПРИРОДИ") та придбало 152,62 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 1 137 019,40 грн (ціна 1 т становить 7 450,00 грн) (копія договору, видаткової накладної, товарної накладної № 53 від 19.06.2024 в матеріалах справи));

(11) Договір поставки № К2406-0255 від 18.06.2024 з Фермерським господарством "ДЯКІВ", (ідентифікаційний код 23899960) (далі - "ФГ "ДЯКІВ") та придбало 156,22 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 1 132 595,15 грн (ціна 1 т становить 7 250,00 грн), (копія договору, товарних накладних № 18 від 19.06.2024, № 19 від 20.06.2024 в матеріалах справи));

(12) Договір поставки № К2406-0262 від 18.06.2024 з ПСП "ВОСТОК-ЗАПАД" та придбало 105,98 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 704 766,60 грн (ціна 1 т становить 6 650,00 грн) (копія цього договору, видаткової накладної №247 від 19.06.2024, №248 від 20.06.2024 в матеріалах справи));

(13) Договір поставки № К2406-0308 від 20.06.2024 з ПСП "ВОСТОК-ЗАПАД" та придбало 26,44 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 175 825,91грн (ціна 1 т становить 6 650,00 грн) (копія цього договору, видаткової накладної № 249 від 20.06.2024 в матеріалах справи));

(14) Договір поставки № К2406-0340 від 21.06.2024 року з Товариством з обмеженою відповідальністю "СІГНЕТ-МІЛК" (ідентифікаційний код 38180758) (далі - "ТОВ "СІГНЕТ-МІЛК") та придбало 5,05 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 37 370,01 грн (ціна 1 т становить 7 400,00 грн) (копія цього договору, видаткової накладної №241 від 21.06.2024 в матеріалах справи));

(15) Договір поставки № К2407-0189 від 05.07.2024 з ТОВ "КАРЛІВСЬКЕ СІЛЬГОСППІДПРИЄМСТВО ЛОС" та придбало 5,50 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 36 849,99 грн (ціна 1 т становить 6 700,00 грн), (копія цього договору, видаткова накладна № 05/07 від 05.07.2024 в матеріалах справи));

(16) Договір поставки № К2407-0227 від 08.07.2024 з Товариством з обмеженою відповідальністю "БЕРЕЗАНСЬКИЙ ПЕРЕРОБНИЙ ЗАВОД" (ідентифікаційний код 34068920) (далі - "ТОВ "БЕРЕЗАНСЬКИЙ ПЕРЕРОБНИЙ ЗАВОД") та придбало 99,78 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 675511,00 грн (ціна 1 т становить 6 770,00 грн) (копія договору, видаткової накладної № 497 від 18.07.2024, № 503 від 19.07.2024 в матеріалах справи));

(17) Договір поставки № К2407-0230 від 08.07.2024 з Товариством з обмеженою відповідальністю "КІАКСАР" (ідентифікаційний код 34586949) (далі - "ТОВ "КІАКСАР") та придбало 252,38 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 1 708 613,61 грн (ціна 1 т становить 6 770,00 гри) (копія договору, видаткової накладної № 490 від 16.07.2024, № 499 від 18.07.2024 в матеріалах справи));

(18) Договір поставки № К2407-0347 від 11.07.2024 року з Приватним підприємством "НАДІЯ" (ідентифікаційний код 13554639) та придбало 130,78 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 817 375,59 грн (ціна 1 т становить 6 250,00 грн) (копія договору, видаткових накладних № 106 від 12.07.2024, № 107 від 13.07.2024, № 108 від 13.07.2024, № 109 від 13.07.2024, № 112 від 15.07.2024 в матеріалах справи));

(19) Договір поставки № К2407-0350 від 10.07.2024 з Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО 2012" (ідентифікаційний код 38147838) (далі - "ТОВ "АГРО 2012") та придбало 69,1 т кукурудзи 3-го класу урожаю 2023 року на загальну суму 449 149,66 грн (ціна 1 т становить 6 500,00 грн) (копія договору, видаткової накладної № 230 від 10.07.2024 в матеріалах справи)).

Отже, з метою заміни непоставленого ПСП "КОМИШАНСЬКЕ" Товару ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" придбало у третіх осіб аналогічний Товар у кількості 3050,14 т (у межах допустимого згідно з пунктом 3.1 Договору відхилення +/- 2 %) на загальну суму 21 658 845,06 грн.

Товар було придбано за цінами, які не перевищують максимальну межу ринкової ціни в день укладення відповідних договорів, на підтвердження чого, відповідно до вимог пункту 7.4.1 договору позивач надав довідку ТОВ "АГЕНЦІЯ УКРАГРОКОНСАЛТ".

Наведене обумовило понесення Покупцем збитків у розмірі 5 458 845,06 грн, що становить різницю між ціною Товару за договором поставки (16 200 000,00 грн) і ціною Товару, придбаного у третіх осіб (21 658 845,06 грн) на заміщення непоставленого Постачальником Товару, та підлягає відшкодуванню останнім відповідно до п. 7.4.1 договору.

Згідно з п. 7.1 договору збитки підлягають стягненню у повному обсязі понад суму штрафу, передбаченого у п 7.4 договору.

У пункті 7.4.1 договору сторони передбачили, що відшкодування збитків здійснюється Продавцем впродовж 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання Постачальником письмової вимоги від Покупця.

05.05.2025 ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" направило ПСП "КОМИШАНСЬКЕ" претензію за вих. № 20488 з вимогою, зокрема, відшкодувати збитки відповідно до п. 7.4.1 договору, але протягом більшого строку - 7 календарних днів з дня її отримання.

Відповідач отримав вказану претензію 05.05.2025, але збитки не відшкодував.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.

Як зазначалось вище, рішенням по справі у задоволені позову було відмовлено.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, з огляду на нижче викладене.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. ( ч.1 ст.626 ЦК України)

Договір є обов`язковим для виконання сторонами. ( ст.629 ЦК України)

Судова колегія зазначає, що укладений між сторонами договір за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання статті 712 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму ( ст.655 ЦК України).

Статтею 689 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути ви значена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Апелянт в обґрунтування своєї правової позиції вказує на те, що він належним чином виконав своє зобов`язання за п. 5.4 договору, надавши у межах Строку поставки через свого Експедитора у Пункт відвантаження Залізничні вагони для проведення Відповідачем завантаження Товару. Однак суд першої інстанції безпідставно відхилив усі надані позивачем докази та дійшов висновку про недоведеність виконання ним зобов`язання з надання відповідачу вагонів для завантаження Товару за договором поставки.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в цій частині, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або Законом.

За змістом статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

З умов Договору № К2403-0380 від 13.03.2024 р. убачається, що Постачальник - ПСП "Комишанське", мало забезпечити доставку Товару у пункті відвантаження/місце поставки та передати Товар згідно з умовами договору та правил FCA завантаживши його на вагони, які повинні бути надані Покупцем - ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна".

Строк поставки - з 13.03.2024 р. до 31.05.2024 р.

Згідно з пунктом 5.4. договору Покупець або експедитор Покупця зобов`язується надати технічно придатні для навантаження вагони у місці поставки протягом строку поставки.

Отже, обов`язок щодо надання вагонів для навантаження у місці поставки товару покладено саме на покупця.

Дослідивши текст договору, судова колегія зазначає, що сторонами не було врегульоване питання про порядок повідомлення відповідача (Постачальника) про прибуття вагонів для завантаження, а також не встановлено порядку надсилання заявок на відвантаження, відсутній графік відвантажень Товару.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано під час апеляційного провадження, проєкт договору було розроблено позивачем. За таких обставин, саме він несе ризик у зв`язку з неузгодженістю умов поставки.

Як стверджує апелянт, він повідомляв Постачальника (відповідача) про подачу вагонів у Пункт відвантаження для отримання Товару: засобами телефонного зв`язку шляхом направлення у мобільному застосунку "Viber" відповідальним представником ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" за виконання Договору поставки ОСОБА_1 відповідних повідомлень представникам ПСП "КОМИШАНСЬКЕ", а саме головному бухгалтеру ОСОБА_4 на номер телефону НОМЕР_1 , який визначений як контактний у пункті 10.14 Договору, та директору ОСОБА_5, що згідно з пунктом 10.14 Договору є відповідальним за виконання Договору зі сторони Постачальника, на номер телефону НОМЕР_2 , визначений як контактний для ПСП "КОМИШАНСЬКЕ" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що підтверджується відповідними роздруківками; засобами електронного зв`язку шляхом направлення листів 17.05.2024 та 28.05.2024 на електронну пошту відповідача, зазначену в пункті 10.14 договору. На підтвердження наведених обставин позивач, також надав заяву свідка ОСОБА_1 від 22.05.2025.

Відповідно до пункту 10.14 Договору, представником відповідальним за обмін документами підписаними електронним підписом зі сторони позивача (Покупця) є ОСОБА_3 - старший фахівець в оптовій торгівлі.

У пункті 10.15 Договору сторони погодили використання кваліфікованого електронного підпису в документообігу в межах виконання цього договору, в тому числі при складанні первинних документів. Сторони погодили використання кваліфікованого електронного підпису в порядку і на умовах, передбачених чинним законодавством України.

Судова колегія зауважує, що з аналізу положень укладеного між сторонами договору обмін документами Сторонами через мобільний застосунок - месенджер "Viber" взагалі не було передбачено його умовами.

У правових висновках, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 зазначено на те, що повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. Суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст.

Окрім того, судова колегія враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 910/8554/20, де, зокрема, зазначено на те, що з огляду на умови пункту 5.2 договору щодо поставки товару за наявності заявки покупця, відправленої на електронну адресу постачальника, та вимоги до електронного документа, встановлені положеннями Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" , є необґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій, що матеріалами справи підтверджується відправлення позивачем відповідачу заявки на поставку товару в електронному вигляді. Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, що використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

У постанові від 28.06.2022 року у справі № 922/1280/21 Верховний Суд зазначив, що підприємством надано до матеріалів справи роздруківку з його електронної пошти та фотокопії листування з мобільного додатка «Viber» як доказ на підтвердження замовлення відповідачем в`язальної машини діаметром 13 дюймів. Надана підприємством роздруківка з електронної пошти та фотокопії листування з мобільного додатка не є належними доказами замовлення товариством товару, оскільки відсутні докази підписання цього листа електронним цифровим підписом товариства. При цьому відсутність електронного цифрового підпису на електронному доказі свідчить про те, що зміст такого документа не захищений від внесення правок та викривлення інформації. За умовами укладеного сторонами договору погоджено чітку форму, в якій має відбуватись замовлення покупцем виробничого обладнання, а саме письмову форму шляхом підписання специфікації до договору, а не будь-яке листування.

Дослідивши надану позивачем до справи інформацію, яка міститься у мобільному застосунку "Viber", судова колегія зазначає, що з доданого до справи повідомлення не вбачається, що воно стосується саме виконання договору поставки № К2403-0380 від 13.03.2024, оскільки в цей час між сторонами діяли два договори поставки, а саме:

Договір поставки №К2402-1018 від 28.02.2024 , умовами якого було передбачено строк поставки з 28.02.2024 р. по 10.05.2024 р.

Договір поставки № К2403-0380 від 13.03.2024, умовами якого було передбачено строк поставки з 13.03.2024 по 31.05.2024 р.

Позивач не заперечує факт укладення та виконання інших договорів поставки з відповідачем.

Як вбачається зі змісту повідомлення від 04.05.2024 (субота) вагони прибудуть в понеділок, тобто 06.05.2025.

Відповідно до повідомлення від 06.05.2022 позивач зазначає про прибуття 25 вагонів та просить почати завантаження завтра зранку, тобто 07.05.2024.

Отже, позивач стверджуючи про повідомлення позивача про прибуття вагонів 05.05.2024 та про порушення зобов`язань відповідачем щодо завантаження вагонів 05.05.2024 не надав будь - яких доказів повідомлення відповідача про прибуття вагонів саме 05.05.2025.

Крім того, додана позивачем роздруківка з застосунку "Viber", не дає можливість встановити авторів цього листування, а також підтвердити, що адресатом отримано відповідне повідомлення.

Прибуття вагонів на станцію Гадяч саме 05.05.2025 не підтверджує факту повідомлення відповідача про прибуття вагонів 05.05.2025 на виконання умов договору поставки № К2403- 0380.

В той же час, відповідач не визнає той факт, що у період з 13.03.2024 по 31.05.2024 позивач повідомляв про подачу вагонів на завантаження зерна кукурудзи на виконання Договору № К2403-0380.

Як убачається з наданих доказів, відповідач, зокрема листом № 63 від 20.05.2024 р. ( а.с.34 т.с.4) повідомляв позивача про необхідність прийняти товар. Крім того, у листі №52 від 11.05.2024 відповідач вказує, що 05.05.2024 не був повідомлений про прибуття вагонів. Відповідно до листа № 83, відповідач, 12.06.2024 (після спливу кінцевого строку поставки) відмовився від виконання зобов`язань, оскільки ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" порушило умови договору поставки - не прийняло Товар.

Щодо наданого листа ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" № 19951 від 17.05.2024, як доказу на підтвердження повідомлення відповідача про прибуття вагонів.

Відповідач заперечує факт отримання листа за вих. № 19951 на електронну пошту ПСП "Комишанське" від 17.05.2024

Дослідивши надані позивачем докази, судова колегія зазначає, що доказ направлення зазначеного листа має форму надрукованого тексту. Разом з цим відсутній графічний інтерфейс провайдера електронної пошти.

За змістом статей 6 та 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Як зазначалося вище, у п. 10.15 договору сторони погодили використання кваліфікованого електронного підпису в порядку і на умовах, передбачених чинним законодавством України.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що роздруківка електронного листування є неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки не підтверджує факту надсилання листа вих. № 19951 від 17.05.2024 на електронну пошту відповідача з використання кваліфікованого електронного підпису. Також матеріали справи не містять доказів отримання зазначеного листа відповідачем.

На підтвердження повідомлення відповідача про прибуття вагонів позивач надав до суду заяву свідка - працівника ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" - ОСОБА_1 .

Дослідивши зазначену заяву судовою колегією встановлено, що у заяві свідка вказано, що 05.05.2024 було повідомлено про прибуття на пункт навантаження 25 вагонів,

В той же час, , у листі (вих. № 19951 від 17.05.2024) ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" повідомило про прибуття на місце відвантаження 26 вагонів.

Крім того, свідок позивача є працівником позивача та зацікавленою особою, а отже вказана заява свідка не приймається судом апеляційної інстанції.

З огляду на наведене, судова колегія також приходить до висновку про те, що позивачем в порушення статей 77-79 Господарського процесуального кодексу України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження повідомлення відповідача про прибуття вагонів, а саме: належним чином надіслані листи, заявки, повідомлення ТДВ "Гадяцький елеватор", тощо.

Судова колегія зазначає, що з наданих позивачем доказів не можливо встановити належне виконання позивачем власного обв`язку щодо подачі вагонів на виконання договору поставки №К2403-0380.

В той же час, з матеріалів справи убачається, що відповідач листами № 67, 69, 72, 73 повідомляв позивача про знаходження Товару у місці поставки - ТДВ "Гадяцький елеватор". В зазначених листах відповідач вказував, що вагони не подані, про подачу вагонів його не повідомляли. Водночас матеріали справи не містять відповіді (заперечення) позивача на зазначені листи.

Разом з цим, виконання обв`язку відповідачем з поставки Товару прямо залежало від виконання зустрічного обв`язку позивача.

З огляду на викладене вище, судова колегія також прийшла до висновку про наявність підстав щодо відмови у позові, оскільки, в даному випадку, саме дії позивача призвели до неможливості відповідачем виконати свої зобов`язання за договором поставки.

Щодо додаткового рішення Господарського суду Полтавської області від 25.11.2025, слід зазначити на таке.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.07.2025 задоволено заяву про забезпечення позову, подану ТОВ "ЛДК Україна", накладено арешт на усе належне Приватному сільськогосподарському підприємству "Комишанське" (ідентифікаційний код 30794436; місцезнаходження: 42721, Охтирський район, Сумська область, село Комиші, вулиця Київська, 1) рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, що обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах суми позовних вимог та понесених Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" судових витрат під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції у загальному розмірі 10 677 466,60 грн (десять мільйонів шістсот сімдесят сім тисяч чотириста шістдесят шість гривень 60 копійок).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 30.10.2025 у справі №917/1078/25 відмовлено ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" у задоволенні позову.

03.11.2025 Приватне сільськогосподарське підприємство "Комишанське" звернулося до господарського суду першої інстанції із заявою про винесення додаткового рішення щодо скасування заходів забезпечення позову (вх. №13987), посилаючись на те, що рішенням Господарського суду Полтавської області від 30.10.2025 не скасовані заходи забезпечення позову в порядку частини 9 статті 145 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 9 статті 145 Господарського кодексу України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

З огляду на те, що рішенням по справі від 30.10.2025 було відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі, господарський суд першої інстанції правомірно задовольнив заяву про ухвалення додаткового рішення щодо скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.07.2025.

Щодо додаткового рішення Господарського суду Полтавської області від 26.11.2025, слід зазначити на таке.

Під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції, ПСП "Комишанське" зазначило, що ним понесено витрати на правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, сума витрат складає 170 000,00 грн.

На підтвердженням надання правничої допомоги та витрат на правничу допомогу відповідач надав договір на представництво та правничої допомоги №1 від 02.01.2025 та акт наданих послуг № 84 від 31.10.2025 з описом наданих послуг.

У пункті 4.1 договору зазначено, що розмір плати за договором погоджується та визначається сторонами у розмірі 3 000,00 грн за годину наданих послуг.

Відповідач поніс фактичні витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 119 650,00 грн, що підтверджується актом наданих послуг, в якому перелічено види та обсяг послуг.

Відповідно до приписів статті 16 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

За приписами частини 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу відповідачем надано договір на представництво та правничої допомоги №1 від 02.01.2025 та акт наданих послуг № 84 від 31.10.2025 з описом наданих послуг.

У пункті 4.1 договору зазначено, що розмір плати за договором погоджується та визначається сторонами у розмірі 3 000,00 грн за годину наданих послуг. Відповідач поніс фактичні витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 119 650,00 грн, що підтверджується актом наданих послуг, в якому перелічено види та обсяг послуг.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 та постанові Верховного Суду від 30.01.2024 у справі № 904/9441/21 наголошено на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Водночас, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони та суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.

Разом з цим, в постанові від 05.10.2021 у справі № 907/746/17 Верховний Суд вказав на те, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2022 у справі № 910/429/21 та від 11.11.2022 у справі № 909/50/22.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №922/2666/21.

Господарський суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, дійшов вірного висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази та встановлені судом фактичні обставини справи не є безумовною підставою для стягнення судом витрат на професійну правничу допомогу з відповідача саме в розмірі 119 650,00 грн, адже цей розмір має бути документально обґрунтований, відповідати критерію розумної дійсності та необхідності таких витрат та ринковими цінами на правничу допомогу і адвокатські послуги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Відповідно до приписів статті 275 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. ( ст.276 ГПК України)

В даному випадку, судова колегія приходить до висновку, що оскаржувані рішення прийняти судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права у зв`язку з чим, рішення по справі та додаткові рішення по справі щодо скасування заходів забезпечення позову та відшкодування витрат на правничу допомогу прийняті судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права у зв`язку з чим, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані рішення залишаються без змін.

Судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 269,270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна", м.Київ , - залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Полтавської області від 30.10.2025 у справі №917/1078/25 - залишити без змін.

3.Додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 25.11.2025 у справі №917/1078/25 - залишити без змін.

4.Додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 26.11.2025 у справі №917/1078/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.02.2026 .

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.С. Хачатрян