до Гордійчука Ігоря Олеговича
Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бузницької Юлії Олександрівни
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача 1 керуючого реалізацією майна відповідача 1 арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича
про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування майна з чужого незаконного володіння
За заявою фізичної особи-підприємця Гордійчука Ігоря Олеговича
про неплатоспроможність
Суддя Чеберяк П.П.
Представники сторін: згідно з протоколом судового засідання
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
09.01.2024 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив відповідача 2 на позовну заяву.
15.01.2024 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Парус" про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1.
16.01.2024 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про витребування доказів.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.01.2024 відкладено підготовче засідання на 08.02.2024.
22.01.2024 до Господарського суду м. Києва надійшла заява позивача про відвід судді ОСОБА_4.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Парус" про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача 1 та відкладено розгляд справи на 22.07.2024.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 задоволено клопотання позивача про витребування доказів та розгляд справи відкладено на 22.07.2024.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 повторно зобов`язано Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) виконати вимоги ухвали від 27.05.2024 та відкладено розгляд справи на 04.09.2024.
04.09.2024 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про повернення без розгляду відзиву відповідача 1.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 розгляд справи відкладено на 07.10.2024.
У судовому засіданні 07.10.2024 було оголошено перерву до 16.10.2024.
15.10.2024 до Господарського суду міста Києва надійшло заперечення відповідача 1 на клопотання позивача про повернення без розгляду відзиву.
Протокольною ухвалою від 16.10.2024 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про повернення без розгляду відзиву відповідача 1.
Крім того, у судовому засіданні 16.10.2024 було оголошено перерву до 21.10.2024.
21.10.2024 до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення щодо клопотання про поновлення строку на прийняття відзиву.
У судовому засіданні 21.10.2024 розглядалось заявлене клопотання позивача про відмову в поновленні строку на подання відзиву відповідачу 1.
Представник позивача надав пояснення по суті поданого клопотання та просив суд відмовити в поновленні строку на подання відзиву відповідачу 1.
Представник відповідача 1 заперечував щодо задоволення клопотання позивача та надав додаткові пояснення щодо поновлення строку на подання відзиву.
Протокольною ухвалою від 21.10.2024 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про відмову в поновленні строку на подання відзиву відповідачу 1, поновлено строк відповідачу 1 на подання відзиву та прийнято його до розгляду.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 розгляд справи відкладено на 16.12.2024.
У судовому засіданні 03.02.2025 було оголошено перерву до 14.04.2025.
14.04.2025 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про долучення доказів.
14.04.2025 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові дебати відповідача.
Протокольною ухвалою від 14.04.2025 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача 1 про долучення доказів до матеріалів справи.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.04.2025 в задоволенні позову відмовлено.

17.04.2025 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання відповідача 1 про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2025 розгляд справи призначено на 21.07.2025.

Судове засідання 21.07.2025 не відбулось у зв`язку з направленням матеріалів справи № 910/17925/14 (910/18523/23) до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 встановлено Господарському суду міста Києва місячний строк з дня надходження до суду матеріалів справи для розгляду питання за заявою Гордійчука Ігоря Олеговича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 розгляд справи призначено на 19.01.2026.

19.01.2026 до Господарського суду міста Києва надійшли пояснення позивача щодо клопотання відповідача 1 про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 розгляд справи призначено на 11.02.2026.

У судовому засіданні 11.02.2026 розглядалась заява Гордійчука Ігоря Олеговича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

Представник ОСОБА_1 щодо задоволення поданої заяви заперечив.

Гордійчук Ігор Олегович у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

У поданій заяві Гордійчук Ігор Олегович просив суд ухвалити додаткове рішення у даній справі яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Гордійчука Ігоря Олеговича понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 107 500,00 грн.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до вимог частини третьої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Особа, яка понесла судові витрати під час апеляційного чи касаційного перегляду додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, має право на відшкодування таких витрат, що відповідатиме принципу господарського судочинства, передбаченому у пункті 12 частини третьої статті 2 ГПК України. Під час вирішення цього питання суд має керуватися критеріями, визначеними у частині п`ятій статті 126 та частині п`ятій статті 129 ГПК України.

Інакше розуміння позбавить особу права на відшкодування понесених нею судових витрат у разі необґрунтованого оскарження іншим учасником справи додаткового судового рішення, що нівелюватиме значення такої засади судочинства, як відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Близький за змістом висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від нього у цій справі.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено згідно із Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI), відповідно до якого:

- договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (пункт 4 частини першої статті 1);

- видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (ст. 19);

- гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30).

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правничої допомоги. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, встановлюється у формі фіксованого розміру та погодинної оплати, а суд не має права втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У частині першій статті 124 ГПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, неподання якого має наслідком відмови судом стороні у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частина друга наведеної статті).

До того ж, згідно з вимогами частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Водночас на відміну від розгляду справи (в порядку загального провадження) в суді першої та апеляційної інстанцій (стаття 218, частина сьома статті 270 ГПК України), судове засідання в яких має стадію судових дебатів, розгляд справи в судовому засіданні в суді касаційної інстанції за змістом статті 301 ГПК України не передбачає проведення судових дебатів, а тому якщо справа в суді касаційної інстанції розглядається з повідомленням учасників справи, заява про відшкодування судових витрат в суді касаційної інстанції, за винятком витрат щодо сплаченого нею судового збору, має бути зроблена до закінчення проведення судового засідання в цьому суді, а відповідні докази - надані цією стороною або до закінчення судового засідання, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення касаційним судом.

У частинах першій - третій статті 126 ГПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Ці витрати підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до вимог частин четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах відомості щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформації щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто за нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат згідно з частинами п`ятою та шостою статті 126 ГПК України покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами

Отже, у розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така правова позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду у додаткових постановах від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19, Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у додатковій постанові від 03.11.2023 у справі № 914/2355/21.

З огляду на наведене розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з підготовкою до розгляду справи у судовому засіданні, має бути доведений та документально обґрунтований відповідно до вимог статті 74 ГПК України.

У заяві про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу заявник просить стягнути з ОСОБА_1 вартість наданих йому послуг АО «Інвікта» у розмірі 107 500,00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини восьмої статті 129 ГПК України заявник надав: копію договору про надання правничої допомоги від 04.03.2021 № 1342, укладеного між Гордійчуком І.О. (замовник) та АО «Інвікта» (виконавець) (далі - договір), відповідно до предмета якого виконавець приймає на себе доручення (заявку) іншої сторони - замовника (або його представника) про надання замовнику правничої допомоги обумовленого ним виду в інтересах замовника на умовах, передбачених договором, а інша сторона - замовник (або його представник) - зобов`язується сплатити гонорар за дії виконавця по наданню правничої допомоги, а також у випадку необхідності - фактичні витрати, пов`язані з виконанням договору.

Згідно з пунктом 3.3 договору вартість правничої допомоги за цим договором складає 2 500,00 грн. за 1 годину роботи адвоката.

Оплата гонорару виконавцю здійснюється замовником шляхом внесення авансового платежу в розмірі не менше 5 годин роботи (п. 3.4 договору).

У випадку перевищення кількості годин надання правничої допомоги розмірі авансованого платежу, визначеному п. 3.4 цього договору, замовник оплачує подальшу роботу не пізніше 27 числа кожного поточного місяця, в якому надавалась правнича допомога або шляхом внесення авансованого платежу (п. 3.5 договору).

У випадку позитивного вирішення на користь замовника справ майнового характеру, замовник оплачує виконавцю 10 відсотків від суми стягнення протягом 3 днів з моменту зарахування коштів на рахунок замовника (п. 3.6 договору).

Також заявником додано копію рахунку-акту № 1342-1 від 15.04.2025, згідно з яким адвокат надав таку правничу (правову) допомогу: ознайомлення з матеріалами справи, представництво інтересів клієнта в Господарському суді м. Києва, підготовка та подання до суду відзиву на позовну заяву, підготовка та подання заперечення на клопотання про повернення відзиву на позовну заяву без розгляду, підготовка та подання клопотання про поновлення строку на прийняття відзиву на позовну заяву, пошук та аналіз практики Верховного Суду, підготовка та подання адвокатських запитів, підготовка та подання клопотання про долучення доказів, всього витрачено 43 години, що становить 107 500,00 грн.

В свою чергу, заперечуючи щодо задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат позивач стверджує, що розмір витрат відповідача на оплату послуг адвокатів не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також з обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт.

Окрім того, позивач також зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідачем було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн., а в розглядуваній заяві відповідач просить покласти на позивача його витрати на правничу допомогу вже в розмірі 107 500,00 грн., тобто в понад 2,5 рази більшому розмірі, при цьому, відповідач не довів, що він не міг передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

При цьому, суд також виходить з того, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У частинах четвертій - шостій, сьомій, дев`ятій статті 129 ГПК України визначені випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Як вже зазначалося, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правничу допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

Верховний Суд неодноразово вказував, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Близька за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформації щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази відповідно до частини першої статті 86 ГПК України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно зі статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75- 79 ГПК України.

Враховуючи матеріали справи, а також заперечення ОСОБА_1 , суд доходить висновку, що не має очевидних підстав стверджувати, що необхідна підготовка до розгляду цієї справи вимагала значного обсягу юридичної роботи та потребувала значних витрат часу представника відповідача.

Отже, дослідивши заяву Гордійчука Ігоря Олеговича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, суд з огляду на викладені обставини, доходить висновку про непокладення усієї заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу на ОСОБА_1 .

Ураховуючи наведене та оцінивши доводи заяви Гордійчука Ігоря Олеговича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, враховуючи також подані заперечення ОСОБА_1 , з урахуванням наведених критеріїв їх оцінки та керуючись статтями 2, 80, 123, частиною четвертою статті 126, статтею 129 ГПК України, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Гордійчука Ігоря Олеговича 40 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат, критеріям пропорційності, справедливості, необхідності та розумності їхнього розміру, і ці витрати є співмірними з виконаною його представником роботою у суді.

Отже, зважаючи на викладене вище, заява Гордійчука Ігоря Олеговича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 126, 232, 233, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Гордійчука Ігоря Олеговича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Гордійчука Ігоря Олеговича ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп.

3. В інші частині заяву залишити без задоволення.

4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.03.2026.

Суддя П.П. Чеберяк