ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 910/5768/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С. В. головуючий (доповідач), Кібенко О.Р., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,

прокурора - Гамар Н.В.,

представників:

позивача-1 - не з`явились,

відповідача-1 - не з`явились,

відповідача-2 - Шайка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2025 (головуючий суддя - Сибіга О.М., судді: Кропивна Л.В., Шапран В.В.) та рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 (суддя Спичак О.М.)

у справі №910/5768/24

за позовом Керівника Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області

до 1. Степнянського ліцею Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс"

про визнання недійсними додаткових угод до договору та зобов`язання повернути кошти,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Керівник Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Степнянського ліцею Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" (далі також ТОВ "Укр Газ Ресурс") про визнання недійсними додаткових угод №№1-4 до договору про постачання електричної енергії споживачу №1 від 17.01.2022 та зобов`язання відповідача-2 повернути на користь місцевого бюджету грошові кошти у розмірі 127 843,98 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що додаткові угоди до договору №1 від 17.01.2022 укладено з порушенням вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі", що є підставою для визнання їх недійсними. Крім того, з відповідача-2 підлягають стягненню на користь місцевого бюджету грошові кошти у розмірі 127 843,98 грн на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі також ЦК), що становить різницю між сумою бюджетних коштів, які фактично перераховано відповідачу-2 та сумою, що підлягала сплаті за електроенергію за ціною договору.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.

3. 17.01.2022 між ТОВ "Укр Газ Ресурс" (постачальник) та Степнянським ліцеєм Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області (споживач) укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу №1 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб ліцею, включно з тарифом на послуги з передачі електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

4. Відповідно до пункту 3.1 договору постачання електричної енергії споживачу здійснюється у строк з січня 2022 року до 31.12.2022 включно.

5. Згідно з пунктом 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком до цього договору.

6. Загальна вартість цього договору на момент його укладення становить 2 174 025 грн з ПДВ.

7. У комерційній пропозиції до договору (додаток №14) сторонами погоджено, що ціна на електроенергію становить 4,04 грн з ПДВ.

8. Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни (пункт 5.3 договору).

9. У пункті 13.5 договору зазначено, що у випадку коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення, постачальник має право письмово звернутись до споживача з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обґрунтована і документально підтверджена. Постачальник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ, що підтверджує збільшення середньоринкової ціни за одиницю товару не менше ніж в тих межах/розмірах, на які постачальник пропонує змінити ціну товару, при цьому таке документальне підтвердження щодо збільшення середньоринкової ціни надається окремо кожного разу, коли постачальник звертається до споживача щодо зміни ціни за одиницю товару в бік збільшення. Документ, що підтверджує збільшення ціни товару, повинен містити дані щодо середньоринкової ціни за одиницю товару станом на будь-яку дату після укладення договору або за наявності внесених раніше змін до договору щодо зміни ціни за одиницю товару - станом на будь-яку дату після останньої зміни сторонами ціни за одиницю товару, та середньоринкової ціни за одиницю товару на більш пізню дату та до моменту письмового звернення постачальника до споживача щодо збільшення ціни товару, з обов`язковим зазначенням розміру коливання ціни за одиницю товару у відсотках, і повинен бути наданий, у формі належним чином оформленої довідки/інформації (або в іншій документальній формі), виданої Торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово-промисловою палатою, або органами державної статистики. У випадку прийняття рішення споживачем щодо внесення змін до цього договору у вказаній частині до розрахунку ціни за одиницю товару приймається ціна за одиницю товару, що визначена сторонами у момент укладення цього договору (з урахуванням внесених раніше змін до цього договору, та якщо такі обставини мали місце). При цьому, максимальна сума, на яку сторонами може бути здійснено підвищення ціни за одиницю товару визначається як різниця між середньоринковою ціною за одиницю товару, що передує моменту письмового звернення постачальника щодо зміни ціни (згідно наданого учасником підтверджуючого документу) та середньоринкової ціни за одиницю товару станом на дату після укладення цього договору (згідно наданого учасником підтверджуючого документу), або станом на момент внесення змін до цього договору в частині ціни за одиницю товару, якщо такі зміни до цього договору вже були раніше здійснені сторонами. В будь-якому випадку підвищення ціни за одиницю товару здійснюється з урахуванням вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі".

10. Згідно з пунктом 13.6 договору зміни до істотних умов цього договору можуть бути внесені у випадках, передбачених статтею 41 Закону "Про публічні закупівлі".

11. Відповідно до пункту 13.7 договору внесення змін у цей договір здійснюється шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

12. Додатковою угодою №1 від 14.02.2022 до договору, на підставі листа №1392/Ю2 від 14.02.2022, згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №2454 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ПрАТ "НЕК "Укренерго" на 2022 рік" внесено зміни, а саме пункт 1 додатку до договору викладено у наступній редакції:

"Ціна на електричну енергію, у тому числі диференційовані ціни та критерії диференціації (за 1 кВт*год: 3,41837 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 4,102051 грн з урахуванням тарифу на послугу з передачі електроенергії (постанова НКРЕКП №92454 від 01.12.2021) та без урахування тарифу на послуги з розподілу електричної енергії.".

13. Додатковою угодою №1 збільшено ціну (без ПДВ) за 1 кВТ*год: з 3,6 грн до 3,41837 грн та з урахуванням ПДВ - з 4,04 грн до 4,102051 грн.

14. В результаті укладення додаткової угоди №1 вартість за 1 кВт*год збільшилась на 1,53% від встановленої у договорі.

15. Пунктом 4 додаткової угоди №1 її дію поширено на правовідносини сторін з 17.01.2022 (з моменту укладення договору).

16. Додатковою угодою №2 від 01.09.2022, на підставі довідки Харківської торгово-промислової палати №414/22 від 21.07.2022 внесено зміни до договору, а саме пункт 1 додатку до договору викладено у наступній редакції:

"Ціна на електричну енергію, у тому числі диференційовані ціни та критерії диференціації (за 1 кВт*год) з 17.01.12022 по 19.08.2022: 3,41837 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 4,102051 грн з урахуванням тарифу на послугу з передачі електроенергії (постанова НКРЕКП №2454 від 01.12.2021) та без урахування тарифу на послуги з розподілу електричної енергії.

Ціна на електричну енергію, у тому числі диференційовані ціни та критерії диференціації (за 1 кВт*год) з 20.08.2022 по 31.12.2022: 3,72534 грн без ПДВ, а з ПДВ - 4,470408 грн з урахуванням тарифу на послугу з передачі електроенергії (постанова НКРЕКП №2454 від 01.12.2021) та без урахування тарифу на послуги з розподілу електричної енергії.".

17. Таким чином, додатковою угодою №2 збільшено ціну (без ПДВ) за 1 кВТ*год: з 3,6 грн встановленої у договорі до 3,72534 грн, та з урахуванням ПДВ - з 4,04 грн до 4,4704081 грн. В результаті укладення додаткової угоди №2 вартість за 1 кВТ*год збільшилась на 10,6% від встановленої у договорі.

18. У подальшому, додатковою угодою №3 від 26.09.2022, на підставі цінової довідки Харківської торгово-промислової палати №627-1/22 від 13.09.2022 внесено зміни до договору, а саме до пункту 1 додатку до договору "Комерційна пропозиція", який викладено у наступній редакції:

"Ціна на електричну енергію, у тому числі диференційовані ціни та критерії диференціації (за 1 кВт*год) з 17.01.12022 по 19.08.2022: 3,41837 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 4,102051 грн з урахуванням тарифу на послугу з передачі електроенергії (постанова НКРЕКП №2454 від 01.12.2021) та без урахування тарифу на послуги з розподілу електричної енергії.

Ціна на електричну енергію, у тому числі диференційовані ціни та критерії диференціації ( за 1 кВТ*год) з 20.08.2022 по 14.09.2022: 3,72534 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 4,470408 грн з урахуванням тарифу на послугу з передачі електроенергії (постанова НКРЕКП№ 2454 від 01.12.2021) та без урахування тарифу на послуги з розподілу електричної енергії.

Ціна на електричну енергію, у тому числі диференційовані ціни та критерії диференціації ( за 1 кВт*год) з 15.09.2022 по 31.12.2022: 4,06297 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 4,875564 грн з урахуванням тарифу на послугу з передачі електроенергії (постанова НКРЕКП №2454 від 01.12.2021) та без урахування тарифу на послуги з розподілу електричної енергії.".

19. Таким чином, додатковою угодою №3 збільшено ціну (без ПДВ) за 1 кВТ*год: з 3.6 грн встановленої у договорі до 4,06297 грн, та з урахуванням ПДВ - з 4,04 грн до 4,875564 грн. В результаті укладення додаткової угоди №3 вартість за 1 кВт*год збільшилась на 20,6% від встановленої у договорі.

20. Додатковою угодою №4 від 04.10.2022, на підставі цінової довідки Харківської торгово-промислової палати №692-2/22 від 23.09.2022, внесено зміни до договору, а саме до пункту 1 додатку до договору "Комерційна пропозиція", який викладено у наступній редакції:

"Ціна на електричну енергію, у тому числі диференційовані ціни та критерії диференціації ( за 1 кВт*год) з 17.01.2022 по 19.08.2022: 3,41837 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 4,102051 грн з урахуванням тарифу на послугу з передачі електроенергії(постанова НКРЕКП №2454 від 01.12.2021) та без урахування тарифу на послуги з розподілу електричної енергії.

Ціна на електричну енергію, у тому числі диференційовані ціни та критерії диференціації ( за 1 кВТ*год) з 20.08.2022 по 14.09.2022: 3,72534 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 4,470408 грн з урахуванням тарифу на послугу з передачі електроенергії (постанова НКРЕКП №2454 від 01.12.2021) та без урахування тарифу на послуги з розподілу електричної енергії.

Ціна на електричну енергію, у тому числі диференційовані ціни та критерії диференціації ( за 1 кВТ*год) з 15.09.2022 по 30.09.2022: 4,06297 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 4,875564 грн з урахуванням тарифу на послугу з передачі електроенергії (постанова НКРЕКП №2454 від 01.12.2021) та без урахування тарифу на послуги з розподілу електричної енергії.

Ціна на електричну енергію, у тому числі диференційовані ціни та критерії диференціації ( за 1 кВТ*год) з 01.10.2022 по 31.12.2022: 4,38601 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 5,263212 грн з урахуванням тарифу на послугу з передачі електроенергії (постанова НКРЕКП №2454 від 01.12.2021) та без урахування тарифу на послуги з розподілу електричної енергії.".

21. Таким чином, додатковою угодою №4 збільшено ціну (без ПДВ) за 1 кВТ*год: з 3, грн встановленої у договорі до 4,38601 грн, та з урахуванням ПДВ - з 4,04 грн до 5,263212 грн. В результаті укладення додаткової угоди №4 вартість за 1 кВТ*год збільшилась на 30,27% від встановленої у договорі.

22. Укладення вказаних додаткових угод відбулось на підставі наданих відповідачем довідок Харківської торгово-промислової палати про середньозважені ціни на електроенергію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

23. Господарський суд міста Києва рішенням від 15.07.2024 у справі №910/5768/24, яке Північний апеляційний господарський суд залишив без змін постановою від 09.01.2025, позов Керівника Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області задовольнив частково:

- визнав недійсною Додаткову угоду №2 від 01.09.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №1 від 17.01.2022, укладену між Степнянським ліцеєм Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області та ТОВ "Укр Газ Ресурс";

- визнав недійсною Додаткову угоду №3 від 26.09.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №1 від 17.01.2022, укладену між Степнянським ліцеєм Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області та ТОВ "Укр Газ Ресурс";

- визнав недійсною Додаткову угоду №4 від 04.10.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №1 від 17.01.2022, укладену між Степнянським ліцеєм Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області та ТОВ "Укр Газ Ресурс";

- зобов`язав ТОВ "Укр Газ Ресурс" повернути на користь місцевого бюджету Слобожанської територіальної громади в особі Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області грошові кошти у розмірі 112 644, 77 грн.

В іншій частині позову відмовив.

24. В обґрунтування прийнятих рішень в частині задоволених вимог суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що додаткові угоди №№2-4 є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між Степнянським ліцеєм Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області та ТОВ "Укр Газ Ресурс" щодо ціни за одиницю товару мали регулюватись договором. Так, внаслідок виконання відповідачем-1 своїх зобов`язань фінансового характеру за додатковими угодами, ТОВ "Укр Газ Ресурс" безпідставно отримало грошові кошти у розмірі 112 644,77 грн, а тому ТОВ "Укр Газ Ресурс" зобов`язано їх повернути на користь місцевого бюджету Слобожанської територіальної громади в особі Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК.

25. В обґрунтування прийнятого рішення про часткову відмову в позові суд першої інстанції зазначив, що додаткова угода №1 до договору №1 про постачання електричної енергії споживачу від 17.01.2022 укладена між сторонами не у зв`язку із коливанням ціни на ринку електричної енергії у бік збільшення, а саме у зв`язку зі зміною регульованого тарифу на послуги з передачі електричної енергії на 2022 рік, тому визнання недійсною зазначеної угоди та повернення сплачених за нею грошових коштів є безпідставним.

26. Зі змісту постанови апеляційного суду вбачається, що позовні вимоги, що стосуються додаткової угоди №1 від 14.02.2022 та стягнення грошових коштів за нею, апеляційним судом не розглядалися, оскільки рішення суду першої інстанції в цій частині не було предметом апеляційного оскарження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи іншої сторони.

27. ТОВ "Укр Газ Ресурс" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 у справі №910/5768/24, а матеріали справи передати до Господарського суду міста Києва для нового розгляду.

28. Зі змісту касаційної скарги вбачається, що обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник посилається на пункти 1 та 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), зазначаючи:

- про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 29.08.2024 у справі №912/1107/23, від 21.06.2023 у справі №905/1907/21, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, щодо меж для здійснення представництва прокурором інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування, у постанові від 02.07.2019 у справі №48/340, щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- про відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми статті 44 Закону "Про публічні закупівлі" у подібних правовідносинах (в контексті покладення відповідальності за порушення вимог, установлених Законом "Про публічні закупівлі" та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону), у тому числі, пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі").

29. У касаційній скарзі ТОВ "Укр Газ Ресурс" зазначає таке:

- судом апеляційної інстанції застосовано норми права без урахування висновків щодо їх застосування, викладених в ухвалі від 29.01.2025 у справі №920/19/24, в якій Верховний Суд, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вважав за необхідне відступити (шляхом уточнення) від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" (у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору), оскільки, на переконання колегії суддів, під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку за наявності умов, встановлених пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі";

- суди попередніх інстанцій не врахували позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 29.08.2024 у справі №912/1107/23, щодо стягнення грошових коштів з постачальника на користь споживача, з якого здійснювалась оплата постачальнику. За висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.08.2024 у справі №912/1107/23, грошові кошти підлягають стягненню з постачальника на користь саме споживача за оскаржуваними додатковими угодами, а отже, не на користь органу місцевого самоврядування, з якого фінансується у даному випадку споживач. У справі №905/1907/21 безпідставно сплачені бюджетні кошти стягнуто з постачальника на користь бюджетної установи вищого рівня - Ради, а не на користь споживача, який підпорядковується та фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету. З огляду на викладене скаржник вважає, що наразі існує правова (юридична) невизначеність щодо питання в частині стягнення грошових коштів з постачальника;

- з урахуванням зазначеної прокурором у даній справі №910/5768/24 позовної вимоги про стягнення коштів на користь Ради, на думку ТОВ "Укр Газ Ресурс", така вимога є неефективним способом захисту прав держави, а судові рішення у цій справі фактично можуть бути невиконані;

- відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми статті 44 Закону "Про публічні закупівлі" у подібних правовідносинах (в контексті покладення відповідальності за порушення вимог, установлених Законом "Про публічні закупівлі" та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону), у тому числі, пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі");

- корекція ціни, шляхом укладення додаткових угод до договору, допомогла підтримати взаємовигідні відносини між постачальником та споживачем, що забезпечило стабільне постачання електричної енергії за договором в умовах ринкової нестабільності цін на електричну енергію, у зв`язку з її дефіцитом, спричиненим ракетними атаками російської федерації на енергетичну систему України, тому твердження прокурора про зайве витрачання бюджетних коштів ТОВ "Укр Газ Ресурс" вважає необґрунтованим, а вимоги про визнання недійсними додаткових угод та стягнення безпідставно сплачених грошових коштів з ТОВ "Укр Газ Ресурс" на користь бюджету такими, що не підлягають задоволенню;

- особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення майна в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.

30. Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

31. Верховний Суд ухвалою від 14.05.2025 зупинив провадження у справі №910/5768/24, відкрите за касаційною скаргою ТОВ "Укр Газ Ресурс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024, до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.

32. Розгляд справи №920/19/24 завершено прийняттям постанови від 21.11.2025 (повний текст постанови оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 15.12.2025), у зв`язку з чим Верховний Суд ухвалою від 13.01.2026 поновив касаційне провадження у справі №910/5768/24.

33. 18.02.2026 від ТОВ "Укр Газ Ресурс" надійшло клопотання, в якому заявник просить передати справу №910/5768/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду виключно для формування Верховним Судом висновку щодо питання застосування частини першої статті 44 Закону "Про публічні закупівлі" у подібних правовідносинах для визначення кола суб`єктів, на яких покладається відповідальність за порушення вимог Закону "Про публічні закупівлі" при внесенні змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, не передбачених Законом, та співвідношення цього механізму з цивільно-правовими наслідками, які фактично покладаються на постачальника, адже, виходячи з положень частини першої статті 44 Закону "Про публічні закупівлі" та враховуючи положення статей 38, 164-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які є імперативними, така відповідальність покладена виключно на уповноважених осіб, службових (посадових) осіб замовників, службових (посадових) осіб та членів органу оскарження, службових (посадових) осіб Уповноваженого органу, службових (посадових) осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, службових (посадових) осіб органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку) - у вигляді адміністративної санкції (штрафу).

34. У судовому засіданні, що відбулося 18.02.2026, колегія суддів дійшла висновку про необхідність в оголошенні перерви.

Позиція Верховного Суду.

35. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

36. Виходячи зі змісту мотивувальної частини оскаржуваних судових рішень та наведених у касаційній скарзі доводів, предметом касаційного дослідження у цій справі є: перевірка правильності застосування судами попередніх інстанцій:

- положень статті 23 Закону "Про прокуратуру" при вирішенні питання про наявність/відсутність належних підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Селищної ради, з урахуванням сформованих та актуальних правових підходів Верховного Суду у відповідній категорії спорів;

- пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" у частині з`ясування правомірності внесення змін до істотних умов договору про закупівлю та їх відповідності вимогам закону, з урахуванням сформованих і актуальних правових підходів Верховного Суду у спорах цієї категорії.

Також з огляду на доводи касаційної скарги Суду належить перевірити чи не відбулося непропорційного втручання у права ТОВ "Укр Газ Ресурс" та чи застосовуються до спірних правовідносин положення статті 44 Закону "Про публічні закупівлі".

Щодо доводів про межі для здійснення представництва прокурором інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування.

37. Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

38. Частиною третьою статті 23 Закону "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

39. Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

40. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

41. Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі №3-рн/99, визначено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

42. Відповідно до пункту 2 резолютивної частини вказаного вище рішення під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

43. Пунктом 5 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган державної влади чи місцевого самоврядування, на який покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах.

44. Згідно зі статтею 23 Закону "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

45. Сам факт незвернення до суду уповноваженого суб`єкта з позовом свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо повернення майна, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 року у справі № 903/129/18).

46. Відповідно до частини третьої статті 26 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів в особі їх керівників організовують внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечують їх здійснення у своїх установах і на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління таких розпорядників бюджетних коштів.

47. Суди попередніх інстанцій установили, що укладення неправомірних додаткових угод призвело до зайвих виплат із бюджету, шкоду у зв`язку з їх укладенням завдано територіальній громаді - Слобожанській обєднаній територіальній громаді в особі Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Тому захист інтересів держави у спірних правовідносинах відповідно до законодавства має здійснювати Слобожанська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, яка є органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах.

48. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 дійшла таких висновків:

- бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (пункт 77);

- невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (пункт 80).

49. Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність укладення договору про закупівлю та/або незаконного внесення до нього змін, що спричинює надмірне витрачання бюджетних коштів, не відповідає такому інтересу.

50. Так, прокурор вказує, що порушення законодавства про публічні закупівлі при постачанні електричної енергії за договором призвели до безпідставного витрачання бюджетних коштів у сумі 127 843,98 грн, що порушило економічні інтереси держави, та свідчить про нераціональне та неефективне їх використання.

51. В оскаржуваних судових рішеннях суди встановили, що захист прокурором інтересів держави обґрунтовано тим, що Слобожанською окружною прокуратурою на адресу Слобожанської селищної ради направлено листи №04/66-4121вих-23 від 17.10.2023, №66-1247вих-24 від 28.03.2024 про наявність порушень вимог чинного законодавства, підстав для звернення до суду та вжиття заходів реагування.

52. У матеріалах справи наявні листи Слобожанської окружної прокуратури №04/66-2595вих-23 від 18.07.2023 та №66-1592вих-24 від 19.04.2024 про наявність порушень вимог чинного законодавства, підстав для звернення до суду та вжиття заходів реагування.

53. У відповідь на ці листи Виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради листом №03-07/05/979 від 05.04.2024 повідомлено, що при укладанні додаткових угод №№1, 2, 3, 4 до Договору, було дотримано норми вимог Закону "Про публічні закупівлі" та повідомлено, що заходи претензійно-позовного характеру з питання визнання недійсними додаткових угод не вживалися.

54. Наведені обставини, а також той факт, що уповноваженими органами не здійснюється захист порушених інтересів держави в передбаченому законом порядку, став підставою для звернення керівника Слобожанської окружної прокуратури з даним позовом до суду.

55. Відсутність звернення Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області до суду з відповідним позовом свідчить про невиконання останньою покладених на неї повноважень щодо належного захисту інтересів держави, тому колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів про наявність підстав у спірних правовідносинах для представництва прокурором інтересів держави.

Щодо доводів скаржника про неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 29.08.2024 у справі №912/1107/23, а також про існування невизначеності у питанні щодо того на чию користь можуть бути стягнуті безпідставно сплачені бюджетні кошти.

56. У касаційній скарзі ТОВ "Укр Газ Ресурс" зазначає про те, що суди попередніх інстанцій не врахували позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 29.08.2024 у справі №912/1107/23, щодо стягнення грошових коштів з постачальника на користь споживача, з якого здійснювалась оплата постачальнику. Скаржник вказує, що за висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29.08.2024 у справі №912/1107/23, грошові кошти підлягають стягненню з постачальника на користь саме споживача за оскаржуваними додатковими угодами, а отже, не на користь органу місцевого самоврядування, з якого фінансується у даному випадку споживач.

57. Колегія суддів установила, що у справі №912/1107/23 керівник Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної ради та Північно-Східного офісу Держаудитслужби в особі управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області до фізичної особи-підприємця (далі ФОП), Комунального закладу (далі КЗ) "Новопразька спеціальна школа Кіровоградської обласної ради", в якому просив:

- визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 10.03.2022 до Договору №1 від 06.01.2022., укладену між ФОП та КЗ "Новопразька спеціальна школа Кіровоградської обласної ради" (вимога до ФОП та КЗ "Новопразька спеціальна школа Кіровоградської обласної ради");

- визнати недійсною додаткову угоду №2 від 13.06.2022 до Договору №1 від 06.01.2022, укладену між ФОП та КЗ "Новопразька спеціальна школа Кіровоградської обласної ради" (вимога до ФОП Арсірій Оксана Вікторівна та КЗ "Новопразька спеціальна школа Кіровоградської обласної ради");

- стягнути з ФОП на користь бюджету грошові кошти, які перерахувати на розрахунковий рахунок, який належить КЗ "Новопразька спеціальна школа Кіровоградської обласної ради", у розмірі 245 695 грн.

58. Вирішуючи спір у справі №912/1107/23, апеляційний суд зазначив, що подання прокурором в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної ради та Північно-Східного офісу Держаудитслужби в особі управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області про стягнення з ФОП (Відповідач-1) фактично на користь Комунального закладу "Новопразька спеціальна школа Кіровоградської обласної ради" (Відповідач-2) спірної суми коштів, отриманих за договором, не призведе до відновлення інтересів держави ані в особі Північно-Східного офісу Держаудитслужби, ані в особі Кіровоградської обласної ради, оскільки ці кошти мали би повертатися комунальному закладу як суб`єкту господарювання, а не в доход держави. Тобто, заявляючи вимоги про визнання недійсними додаткових угод №1 від 10.03.2022 та №2 від 13.06.2022 до Договору №1 від 06.01.2022, та застосування наслідків недійсності таких правочинів, прокурор по суті намагається захистити заклад, хоча не має права вимагати стягнення на користь юридичної особи (комунального закладу - школи), яка не уособлює державу, за захистом інтересів якої прокурор звернувся з цим позовом до суду, та є за обставинами, наведеними прокурором, організатором процедури закупівлі.

59. Апеляційний суд вказав, що застосування наслідків недійсності правочину на користь одного із позивачів, який не є стороною оспорюваного договору, або на користь бюджету (як зазначає прокурор) наразі неможливе при застосуванні процесуальної конструкції, запропонованої прокурором, оскільки кошти підлягають стягненню з ФОП на користь КЗ "Новопразька спеціальна школа Кіровоградської обласної ради" як іншої сторони оспорюваного правочину, і, як наслідок, вказана одностороння реституція не відповідає положенням чинного законодавства, адже для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені бюджетні кошти мають повертатися (стягуватися) саме на користь держави в особі уповноваженого органу (Кіровоградської обласної ради) як головного розпорядника бюджетних коштів, тобто на користь державного бюджету.

60. З огляду на викладене, зазначивши, що оскільки повернення спірної суми коштів Комунальному закладу не відновлює права держави в особі Кіровоградської обласної ради або Північно-Східного офісу Держаудитслужби в особі управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області (позивачів), а в межах заявлених позовних вимог не вбачається можливості застосування судом іншого ефективного способу захисту порушених прав держави, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

61. Здійснюючи касаційний перегляд наведеної вище постанови апеляційного суду, Верховний Суд у постанові від 29.08.2024 у справі №912/1107/23 зазначив таке:

"60. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 у подібних за змістовним критерієм (зокрема суб`єктним складом та у правовідносинах, де Рада не була безпосередньо стороною договору) міститься, наступний висновок: використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - територіальної громади. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади.

61. Отже, оскільки засновником комунального закладу та власником її майна є територіальна громада в особі Ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального закладу, а також зобов`язана контролювати виконання місцевого бюджету, зокрема, законність та ефективність використання комунальним закладом коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у справі. Схожі висновки викладені у постановах КГС ВС від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (підпункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33).

62. Як вбачається з доводів касаційної скарги прокурор вказує на те, що апеляційний суд невірно витлумачив зміст позовних вимог прокурора, не дослідив у повній мірі зміст статуту відповідача- 2, та не врахував, що в даному випадку прокурором подано позов в інтересах територіальної громади Кіровоградської області в особі Кіровоградської обласної ради, до того ж, апеляційний суд не врахував правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21.

63. Вказані доводи прокурора знайшли своє підтвердження, оскільки, апеляційним господарським судом не були враховані висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, відповідно апеляційний суд зробив помилкові висновки, у справі, яка розглядається про те, що звернення Прокурора відбулося з порушенням приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру", в особі неналежного позивача - Ради. Водночас, зробивши такі висновки, суд апеляційної інстанції необґрунтовано зазначив, що прокурором обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, який не призведе до реального відновлення порушених прав держави. Апеляційний суд не звернув належної уваги на те, що суд першої інстанції стягував кошти, сплачені за оспорюваними додатковими угодами, на користь бюджету відповідної ради. А тому суд апеляційної інстанції безпідставно скасував законне рішення суду першої інстанції у справі, та прийняв помилкове рішення про відмову у позові.".

62. Тобто, у справі 912/1107/23 Верховний Суд дійшов висновку про те, що здійснене прокурором формулювання позовних вимог, за якого безпідставно набуті грошові кошти повертаються до бюджету на розрахунковий рахунок комунального закладу - споживача за договором про закупівлю, є належним та ефективним способом захисту інтересів держави.

63. Відповідно, узагальнений зміст наведених правових позицій Верховного Суду свідчить про те, що захист прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах може відбуватися незалежно від того на який бюджетний рахунок прокурор просить повернути безпідставно отримані грошові кошти (безпосередньо на розрахунковий рахунок ради чи інший розрахунковий рахунок бюджету).

64. Колегія суддів вважає, що оскільки питання визначення конкретного рахунку на який мають бути повернуті грошові кошти лежить у площині виконання судового рішення, зазначення такого рахунку в позові не є необхідним. Указані обставини не впливають на вирішення спору по суті та можуть бути встановлені виконавцем незалежно від того чи зазначений конкретний рахунок в судовому рішенні.

65. У справі №910/5768/24 прокурор просив суд повернути на користь місцевого бюджету грошові кошти у розмірі 127 843,98 грн без конкретизації розрахункового рахунку, на які такі кошти мають бути повернуті. Отже, заявлені у справі вимоги є ефективним способом захисту прав.

66. Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що вирішуючи спір у справі суди попередніх інстанцій не робили висновків, які б не відповідали тим, що викладені у наведених скаржником постановах Верховного Суду.

67. Крім того вказане спростовує доводи скаржника про те, що наразі існує правова невизначеність щодо питання про те на чий рахунок мають стягуватися безпідставно отримані постачальником грошові кошти за визнаними недійсними додатковими угодами, оскільки практика Верховного Суду щодо такого питання є сталою та визначеною.

Щодо доводів про застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" без урахування висновків щодо застосування указаної норми, викладених в ухвалі від 29.01.2025 у справі №920/19/24.

68. Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом "Про публічні закупівлі" (тут і надалі - у редакції, чинній станом на час укладення Договору про закупівлю та оспорюваних Додаткових угод до нього).

69. З аналізу положень Закону "Про публічні закупівлі" вбачається те, що вони є спеціальними нормами, які визначають правові підстави внесення змін та доповнень до договорів, укладених за наслідком публічних закупівель і повинні застосовуватися переважно щодо норм Цивільного та Господарського кодексів України, які визначають загальну процедуру внесення змін до договору (постанова Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 926/3421/22).

70. Згідно із частиною четвертою статті 3 Закону "Про публічні закупівлі" відносини, пов`язані із сферою публічних закупівель, регулюється виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.

71. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 цього Закону договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

72. У частині першій статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

73. Як установили суди попередніх інстанцій, сторони, уклавши за результатом проведеної процедури закупівлі Договір постачання електричної енергії, погодили всі його істотні умови, у тому числі предмет, ціну та строк виконання зобов`язань, що узгоджується з приписами України "Про публічні закупівлі".

74. Предметом розгляду у цій справі є вимоги про визнання недійсними додаткових угод до договору як таких, що суперечать положенням Закону "Про публічні закупівлі" та стягнення надмірно сплачених за ними коштів у зв`язку підвищенням ціни на товар, з огляду на що колегія суддів відзначає таке.

75. Згідно із частиною першою статті 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

76. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК).

77. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

78. Згідно з частиною першою статті 651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

79. Відповідно до частини першої статті 652 ЦК у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

80. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

81. Із системного аналізу наведених норм ЦК та Закону "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю.

82. За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (частина п`ята статті 41 Закону "Про публічні закупівлі"). Однак зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.

83. Так, згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

84. Філологічне тлумачення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" унормовано на рівні не більше 10%.

85. До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни необхідно враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10% значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю (див. пункти 139, 140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24).

86. Також Велика Палата Верховного Суду у пунктах 206, 207 постанови від 21.11.2025 у справі №920/19/24 вказала, що зміни та доповнення до пункту 2 частини п`ятої статті 41 вказаного Закону стосуються лише встановлення альтернативного варіанту визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару та не скасовують встановлену первісною редакцією цього Закону заборону збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10%, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону, повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.

87. Отже, у постановах від 21.11.2025 у справі №920/19/24, від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами у договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару у бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

88. Верховний Суд неодноразово зауважував, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний уже укладений договір і щоб не проводити новий тендер закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону "Про державні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної у договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод) (постанови Верховного Суду від 12.11.2024 у справі №910/19784/23, від 10.09.2024 у справі №918/703/23, від 02.07.2024 у справі №910/13579/23, від 14.05.2024 у справі №917/1010/22).

89. Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:

(1) відбувається за згодою сторін, зокрема шляхом підписання додаткових угод до основного договору про закупівлю;

(2) збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку;

(3) коливання ціни такого товару на ринку має бути обґрунтоване і документально підтверджене постачальником;

(4) ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%;

(5) така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю;

(6) загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

90. У розрізі наведеного колегія суддів відзначає, що метою Закону "Про публічні закупівлі" є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку (постанови Верховного Суду: від 10.12.2024 у справі №924/413/24, від 15.10.2024 у справі №918/18/24, від 08.10.2024 у справі №918/728/23).

91. Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість усім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.

92. Колегія суддів ураховує, що застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10% пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.

93. Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону "Про публічні закупівлі".

94. Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.

95. Отже, дотримання сторонами договору про закупівлю імперативних вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі", що передбачає спосіб та порядок зміни ціни за одиницю товару, є обов`язковим. Відповідно, у разі порушення таких вимог можуть наставити правові наслідки, передбачені статтями 215, 216 ЦК.

96. Так, згідно із частиною першою статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

97. Частиною третьою статті 215 ЦК визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

98. За частиною першою статті 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

99. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

100. У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій установили, що за наслідком укладення додаткових угод до договору про публічну закупівлю, вартість за 1 кВТ*год збільшилась на 30,27% від встановленої у договорі.

101. З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що оскільки додатковими угодами №2-4 сторони збільшили ціну за одиницю товару понад 10% від ціни, що була визначена сторонами в основному договорі, укладення таких угод суперечить вимогам ЦК та Закону "Про публічні закупівлі", зокрема пункту 2 частини п`ятої статті 41.

Щодо підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК, та клопотання про передачу справи №910/5768/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення виключної правової проблеми, яка полягає у відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 44 Закону "Про публічні закупівлі".

102. У касаційній скарзі та клопотанні від 18.02.2026 ТОВ "Укр Газ Ресурс" просить передати справу №910/5768/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, обґрунтовуючи це існуванням виключної правової проблеми, яка полягає у відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 44 Закону "Про публічні закупівлі" для визначення суб`єкта юридичної відповідальності у випадку порушення пункту 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону та співвідношення цього механізму з цивільно-правовими наслідками, які фактично покладаються на постачальника.

103. Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів зазначає таке.

104. Відповідно до частини п`ятої статті 302 ГПК суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

105. Тобто, по-перше, правова проблема має існувати не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності; мають існувати обставини, з яких вбачається, що відсутня стала судова практика у відповідних питаннях, поставлені правові питання не визначені на нормативному рівні, відсутні процесуальні механізми вирішення такого питання тощо; по-друге, вирішення виключної правової проблеми вплине на забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

106. Про виключність правової проблеми з точки зору якісного критерію можуть свідчити такі обставини: з касаційної скарги вбачається, що суди припустилися явної й грубої помилки у застосуванні норм процесуального та матеріального права, в тому числі свавільного розпорядження повноваженнями, й перегляд справи Великою Палатою Верховного Суду потрібен з метою унеможливлення її повторення у подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанцій таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.

107. При цьому справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і зустрічається у невизначеній кількості справ у разі, якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні відмінні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів. Разом з тим не є виключною правовою проблемою правове питання, відповідь на яке є настільки ясною і чіткою, що вона може бути знайдена без будь-яких проблем.

108. Верховний Суд зазначає, що застосування таких критеріїв є сталим і послідовним, викладеним Верховним Судом і Великою Палатою Верховного Суду, у низці судових рішень (наприклад, від 10.07.2019 у справі №431/5643/16-ц, від 28.04.2020 у справі №357/13182/18, від 23.06.2020 у справі №910/8130/17, від 09.07.2020 у справі №610/1065/18, від 15.09.2020 у справі №910/32643/15, від 13.10.2020 у справі №640/17296/19, від 23.10.2020 у справі №906/677/19, від 14.04.2021 у справі №757/50105/19, від 22.04.2021 у справі №640/6432/19, від 28.04.2021 у справі №916/1977/20, від 18.05.2021 у справі №758/733/18), адже виключна правова проблема, необхідність для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики є оціночними поняттями.

109. Разом з тим колегія суддів зазначає, що доводи касаційної скарги ТОВ "Укр Газ Ресурс" та його клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не містять аргументовано переконливого обґрунтування наявності глибоких розходжень у судовій практиці щодо застосування однієї і тієї ж норми права, в тому числі наявності правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному у справах з подібними правовідносинами; не викладено правової проблеми, яка б потребувала узгодження висновків Верховного Суду, зроблених за результатами розгляду справ судами різних юрисдикцій; за відсутності також і посилання на справи, у яких виникає проблема правозастосування з подібними правовідносинами.

110. Крім того колегія суддів зазначає, що згідно з частиною першою статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

111. Отже, питання застосування норм матеріального та процесуального права вирішує суд касаційної інстанції під час розгляду касаційної скарги відповідно до його повноважень.

112. ТОВ "Укр Газ Ресурс" у касаційній скарзі та клопотанні про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не навело аргументів чому визначене у спорі №910/5768/24 правове питання не може бути вирішене Судом, який розглядає касаційну скаргу, відповідно до його повноважень.

113. З огляду на викладене колегія суддів вважає, що питання відносно застосування статті 44 Закону "Про публічні закупівлі" в контексті спірних правовідносин може бути вирішено колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду як належним судом, у зв`язку з чим не вбачає підстав для передачі справи №910/5768/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду для формування висновку щодо застосування статті 44 Закону "Про публічні закупівлі".

114. Щодо питання про формування Верховним Судом висновків про застосування статті 44 Закону "Про публічні закупівлі".

115. У касаційній скарзі скаржник наголошує, що законодавцем за порушення вимог Закону "Про публічні закупівлі" передбачена саме адміністративна відповідальність у вигляді накладення штрафу, у тому числі, за внесення змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, не передбачених Законом. Така відповідальність (у випадку доведення наявності вини замовника), виходячи з частини першої статті 44 Закону "Про публічні закупівлі", повинна застосовуватися у вигляді накладення штрафу на службових (посадових), уповноважених осіб замовника у відповідності до приписів статті 164-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка не передбачає такої міри відповідальності як стягнення з постачальника надмірно сплачених чи безпідставно сплачених грошових коштів на користь замовника, у разі внесення змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, не передбачених Законом "Про публічні закупівлі".

116. З огляду на вказане колегія суддів зазначає, що статтею 44 Закону "Про публічні закупівлі", яка іменується як "Відповідальність за порушення вимог цього Закону", передбачено, що за порушення вимог, установлених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону, уповноважені особи, службові (посадові) особи замовників, службові (посадові) особи та члени органу оскарження, службові (посадові) особи Уповноваженого органу, службові (посадові) особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, службові (посадові) особи органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку), несуть відповідальність згідно із законами України.

117. За придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, відповідно до вимог цього Закону, та укладення договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та за порушення вимог цього Закону службові (посадові) особи, уповноважена особа замовника та керівники замовників несуть відповідальність згідно із законами України.

118. Отже, за порушення приписів законодавства у сфері публічних закупівель законодавець передбачив можливість покладення додаткової (персональної) відповідальності (цивільно-правової / адміністративної / дисциплінарної тощо), зокрема, але не виключно, на посадових осіб замовників, які відповідають за організацію та проведення закупівель, а також за виконання договорів про закупівлю.

119. При цьому застосовування/незастосування такої міри відповідальності (як правових наслідків недотримання вимог законодавства у сфері закупівлі) є окремим видом правовідносин між учасниками публічного права, які, у свою чергу, не впливають на існування/припинення інших правовідносин, що виникають, зокрема, між учасниками тендерів та сторонами договорів про закупівлю.

120. Так, предметом цього позову є визнання недійсними додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу як таких, що укладені всупереч вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі", а також стягнення з постачальника за договором безпідставно збережених грошових коштів.

121. У постанові від 20.09.2024 у справі №628/1203/19 Верховний Суд, зокрема, зазначив:

"48. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

49. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

50. Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19, від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/6422/21.

51. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.".

122. Отже, стягнення із ТОВ "Укр Газ Ресурс" безпідставно набутих грошових коштів не є заходом відповідальності. Водночас у предмет доказування у цій справі не входить питання відповідальності посадових осіб публічного права (зокрема замовника) за порушення вимог Закону "Про публічні закупівлі" у порядку статті 44 вказаного Закону.

123. З огляду на викладене колегія суддів вважає відсутніми підстави для формування висновку Верховного Суду щодо застосування статті 44 Закону "Про публічні закупівлі", оскільки така норма не регулює спірних правовідносин.

124. Посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №48/340, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки висновки Суду у наведеній справі про те, що мало місце непропорційне втручання у право власності особи, були сформовані щодо інших фактичних обставин справи.

125. Відтак доводи касаційної скарги про наявність підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови не підтвердились.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та розподіл судових витрат.

126. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

127. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 309 ГПК).

128. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги.

129. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" про передачу справи №910/5768/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

2.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" залишити без задоволення.

3.Постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 у справі №910/5768/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко

В.І. Студенець