ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
"17" лютого 2026 р. Справа №914/253/25
17 лютого 2026 року Західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою залишив без задоволення апеляційні скарги Першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури та Львівської обласної ради, рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2025 у справі №914/253/25 змінив, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. Додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 10.07.2025 у справі №914/253/25 залишено без змін.
В ході розгляду цієї справи, зокрема встановлено, що Львівська обласна рада народних депутатів прийняла ухвалу №236 від 04.06.1992 «Про обласну комунальну власність», пунктом 1 якої передбачено віднести до обласної комунальної власності будинки і споруди, в яких розміщені і функціонують обласна Рада народних депутатів та обласна державна адміністрація і їх підрозділи, обласні та регіональні організації, згідно з додатком. Згідно додатку до ухвали «Перелік будинків і споруд, віднесених до обласної комунальної власності» зазначено Будинок вчених по вул. Міцкевича (Листопадового Чину),6, в обгрунтуванні власності зазначено розміщення обласних структур.
Крім того, встановлено, що рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів №130 від 26.02.1980 «Про взяття під охорону держави споруд Львівської області, що мають визначну наукову, історичну, містобудівельну і художню цінність» погоджено включити казино, що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Міцкевича,6 в списки пам`яток архітектури УРСР, що охороняються державою, і вирішено просити Раду Міністрів УРСР затвердити ці списки згідно з додатком.
Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» від 18.01.2021 року №14 під номером 868 Шляхетське казино на підставі рішення про взяття під охорону - рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради № 130 від 26.02.1980, занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення об`єкти культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Закону України «Про охорону культурної спадщини» у Львівській області, охоронний номер - 4859-Лв, вид пам`ятки пам`ятка архітектури.
Частини четверта та п`ята статті 54 Конституції України містять приписи про те, що культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.
За змістом статті 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти культурної спадщини, що є пам`ятками (за винятком пам`яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини. Перелік пам`яток, які не підлягають приватизації, затверджується Верховною Радою України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасову заборону приватизації пам`яток культурної спадщини», який набрав чинності 23.02.2005 і діяв до 17.10.2008 включно, заборонено приватизацію пам`яток культурної спадщини до затвердження Верховною Радою України переліку пам`яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації.
Отже, Законом України «Про тимчасову заборону приватизації пам`яток культурної спадщини» було встановлено тимчасову заборону на здійснення приватизації пам`яток культурної спадщини.
Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного майна» від 04.03.1992 №2163-XII визначено, що приватизація державного майна - це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів на структурну перебудову економіки України.
Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.
Тобто, з визначення терміну «приватизація» слідує, що приватизацією є відчуження майна, що перебуває у державній та/або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб. Поняття приватизації означає перехід права власності від держави (територіальної громади) до приватного власника (фізичної або юридичної особи).
За аналізу обставин справи № №914/253/25 випливає, що Львівська обласна рада не приймала рішень щодо відчуження нежитлового будинку за адресою: м.Львів, вул.Листопадового Чину, 6, загальною площею 3216,5 м2, в якому розміщений Будинок вчених. Право обласної комунальної власності щодо цього об`єкта нерухомого майна не припинялось.
На зазначене майно комунальної власності поширювалась заборона на приватизацію (відчуження з комунальної власності) пам`яток культурної спадщини відповідно до Закону України «Про тимчасову заборону приватизації пам`яток культурної спадщини», яким не допускалось жодної можливості до 17.10.2008 року включно набути з комунальної власності у приватну пам`ятку культурної спадщини ні за Законом України «Про приватизацію державного майна», ні тим більше у непередбачений ним спосіб.
Відповідно до правової позиції, наведеної у п.230 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21, яка, на мою думку, повинна враховуватись судом у справі № 914/253/25, у випадках, коли на певний об`єкт нерухомого майна за жодних умов не може виникнути право приватної власності, державна реєстрація цього права не змінює володільця відповідного об`єкта, а тому порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння. Належним способом захисту прав власника у цих випадках є негаторний позов.
Отже, за правового регулювання, чинного на час оформлення у квітні 2005 року за Львівською обласною організацією профспілки працівників освіти і науки права приватної власності на нежитловий будинок по вул.Листопадового Чину,6 у м.Львові, право приватної власності на цей об`єкт культурної спадщини за жодних умов не могло виникнути у відповідача-1. Як наслідок, заволодіння відповідачем-1 цим об`єктом було неможливим.
У такому разі державна реєстрація права приватної власності на спірний будинок за відповідачем-1 не є доказом переходу до нього володіння цим майном. Оскільки, незважаючи на державну реєстрацію права приватної власності на вказаний об`єкт, володіння останнім власник не втратив, тому немає підстав для застосування віндикаційного позову.
Таким чином, на мою думку, помилковим є висновок суду про те, що у цій справі порушене право власності на спірний Будинок вчених може бути захищено лише шляхом подання віндикаційного позову про витребування майна з чужого незаконного володіння.
За обставин цієї справи належним способом захисту є подання негаторного позову на підставі статті 391 ЦК України, який може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення.
Суддя О.В.Зварич