ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026м. ДніпроСправа № 904/7270/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

За позовом Фізичної особи-підприємця Рябчуна Андрія Миколайовича (Чернігівська обл., Ніжинський р-н, с. Курінь)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал" (Дніпропетровська обл., м. Дніпро)

про стягнення заборгованості

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Рябчун Андрій Миколайович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 22601,68грн, з якої: 20000,00грн основного боргу, 190,68грн трьох відсотків річних, 440,00грн інфляційних втрат та 1971,00грн пені. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за разовим договором-заявкою на організацію перевезення вантажу №КА0000612 від 13.08.2025 в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги перевезення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. Зобов`язано відповідача надати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

07.01.2026 до канцелярії суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі. В своїх поясненнях зазначив, що відповідачем після подання позовної заяви сплачено основну заборгованість. Також, позивачем надано розрахунок заявленої до стягнення заборгованості.

Відповідач не надав відзив на позовну заяву.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Господарським судом направлялася ухвалу суду 29.12.2025 (про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі) на адресу відповідача, в електронному вигляді до електронного кабінету відповідача, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 15 том 1).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, судом були вчинені всі передбачені законом заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Враховуючи дату доставлення ухвали суду від 29.12.2025 - 29.12.2025 (о 19:00), відповідач мав подати відзив на позовну заяву в строк до 14.01.2026 включно.

Будь-яких клопотань про продовження зазначеного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною другою статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило, поважних причин пропуску наведеного строку суду також не повідомлено.

Станом на 25.02.2026 відповідач відзив на позов не надав.

Згідно із частиною першою статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Відповідач мав достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, однак не зробив цього, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем до суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Враховуючи достатність часу наданого сторонами для подання заяв по суті справи чи з процесуальних питань, суд вважає за можливе завершити розгляд справи.

Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-

УСТАНОВИВ:

04.08.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Метал" (далі - замовник, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Рябчуном Андрієм Миколайовичем (далі - експедитор, позивач) був укладений разовий договір-заявка №КА0000612 на організацію перевезення вантажу (далі - договір №КА0000612).

Відповідно до умов якого:

Маршрут перевезення: м. Київ - м. Дніпро (Дніпропетровська обл.);

Вантажовідправник: Каріна НОМЕР_1 ;

Адреса завантаження: м. Київ, Ревуцького 46;

Дата та час завантаження: 13.08.2025;

Найменування та кількість вантажу, його пакування: техніка та меблі 10 т.;

Вантажоодержувач: Ілля 073-37-78-377;

Адреса розвантаження: м. Дніпро (Дніпропетровська обл.), вул. Дніпросталівська 30;

Дата та час розвантаження: 14.08.2025;

Вимоги до транспортного засобу: крите, сухе; тент; заднє;

Транспортний засіб: (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа)/тип контейнера; Марка/Модель: Renault; Державний номер: НОМЕР_2 ;

Прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення, номер телефону: ОСОБА_1 ВВТ 485628 тел. НОМЕР_3 ;

Відповідальна особа замовника: Каріна тел. НОМЕР_1

Відповідальна особа експедитора: тел. НОМЕР_4 ;

Плата за перевезення: 20000,00грн;

Порядок, форма і строки оплати: Оплата здійснюється шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок одержувача протягом 14 днів з моменту доставки вантажу;

Додаткові умови: Жорсткий борт.

Відповідно до пункту 7 договору у разі порушення строків оплати послуг експедитора замовник сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, діючої в період прострочення, від суми грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання ними всіх зобов`язань. Електронна (сканована) копія цього договору, а також примірник, підписаний з використанням факсимільного відтворення підпису, має юридичну силу оригіналу та є достатньою для підтвердження прав і обов`язків сторін (пункт 13 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплені печатками без зауважень та заперечень до нього.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку. При цьому, жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу транспортні послуги на загальну суму 20000,00грн, що підтверджується товарно-транспортною накладною №РБУ-74 від 13.08.2025 (а.с. 7 том 1).

Як зазначає позивач, відповідач за надані послуги з перевезення не розрахувався, у зв`язку із чим, у нього виникла заборгованість у сумі 20000,00грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено претензію за Вих.№02/10/2025-1 від 02.10.2024, однак, на момент звернення до суду з позовною заявою, вимоги не задоволені та заборгованість відповідачем не погашена (а.с. 8, 9 том 1).

З огляду на викладене, у зв`язку із порушенням замовником строків оплати наданих послуг, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 22601,68грн, з якої: 20000,00грн основного боргу, 190,68грн трьох відсотків річних, 440,00грн інфляційних втрат та 1971,00грн пені.

Зазначене і стало причиною звернення позивача до суду.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача за разовим договором-заявкою на організацію перевезення вантажу №КА0000612 від 13.08.2025 основного боргу, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Предметом доказування у цій справі є обставини щодо надання позивачем послуг з транспортного перевезення за укладеними із відповідачем договорами та щодо виконання чи невиконання останнім своїх договірних зобов`язань з їх оплати.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором перевезення вантажу.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За змістом частини першої статті 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Частиною першою статті 919 цього Кодексу передбачено, що доставка вантажу до пункту призначення здійснюється перевізником у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків у розумний строк.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідач факту надання йому позивачем послуг не заперечив та не спростував, доказів належного виконання зобов`язань в частині оплати вартості отриманих послуг суду не надав.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано положення договору в частині виконання його зобов`язань.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку виконавця за договором надати послугу відповідає обов`язок замовника оплатити вартість цієї послуги.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Враховуючи визначений контрагентами у договорі порядок розрахунків за надані послуги з перевезення, приймаючи до уваги їх прийняття відповідачем за товарно-транспортною накладною, суд зазначає, що строк оплати є таким, що настав 27.08.2025, прострочення з 28.08.2025

Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 20000,00грн відповідачем згідно з положеннями статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Однак, під час розгляду справи позивач звернувся із додатковими поясненнями у справі, в яких повідомив, що в період розгляду справи відповідач сплатив основну суму боргу.

Як свідчать наявні у справі докази відповідач здійснив погашення заборгованості на суму 20000,00грн, що підтверджується платіжними інструкціями №1593 від 26.12.2026 і №1609 від 30.12.2025.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі. Одночасно слід зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №13/51-04).

У пункті 5.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №916/3245/17 та в пункті 5.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №916/542/18 сформульовано правовий висновок про те, що під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, господарський суд відмовляє в частині стягнення 10000,00грн основного боргу, а в частині стягнення 10000,00грн основного боргу, провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Окрім вимоги про стягнення основного боргу за надані послуги позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 1987,20грн за загальний період з 28.08.2025 по 22.12.2025, три відсотки річних в сумі 190,68грн за загальний період з 28.08.2025 по 22.12.2025 та інфляційні втрати в розмірі 322,00грн за загальний період з вересня по листопад 2025 року (зворотній аркуш 20, 21 том 1).

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 7 договору у разі порушення строків оплати послуг експедитора замовник сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, діючої в період прострочення, від суми грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені та встановлено, що він виконаний неправильно. За перерахунком суду розмір пені є більшим, ніж заявлено позивачем, однак, враховуючи межі позовних вимог, до стягнення з відповідача підлягає пеня у сумі 1971,00грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки. За перерахунком суду розмір інфляційних втрат до стягнення з відповідача підлягає у сумі 321,50грн.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку трьох відсотків річних та встановлено, що він виконаний неправильно. За перерахунком суду розмір трьох відсотків річних є більшим, ніж заявлено позивачем, однак, враховуючи межі позовних вимог, до стягнення з відповідача підлягає три відсотки річних у сумі 190,68грн.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про більшу вірогідність доказів, наданих позивачем у підтвердження обґрунтування своєї позиції. Відповідно позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Такі висновки суду засновані передусім на відсутності належних спростувань з боку відповідача цих обставин.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин, враховуючи межі позовних вимог, закриття провадження в частині та відмову в частині позовних вимог, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення заборгованості в загальному розмірі 2483,18грн, з якої: 190,68грн трьох відсотків річних, 321,50грн інфляційних втрат та 1971,00грн пені. В решті позовних вимог слід відмовити.

Судом були досліджені всі докази в матеріалах справи та надана їм правова оцінка.

Згідно з частиною другою статті 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (стаття 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3028,00грн.

Згідно із частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті (в тому числі позовної заяви), в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

При зверненні з позовом до суду через систему "Електронний суд", позивач сплатив судовий збір в розмірі 3028,00грн згідно з платіжною інструкцією №3643-7746-2854-5689 від 22.12.2025 на суму 3028,00грн, замість 2422,40грн. Таким чином, при зверненні з позовом до суду позивач надмірно сплатив судовий збір в розмірі 605,60грн (а.с. 4 том 1)

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідне клопотання позивачем до суду подано не було. Тому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що надмірно сплачений судовий збір в розмірі 605,60грн підлягає поверненню з державного бюджету України, для чого позивачу необхідно звернутися до суду з відповідним клопотанням.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову всі судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин судовий збір покладається на відповідача у сумі 266,14грн.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77- 79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Рябчуна Андрія Миколайовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 22601,68грн, з якої: 20000,00грн основного боргу, 190,68грн трьох відсотків річних, 440,00грн інфляційних втрат та 1971,00грн пені - задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал" на користь Фізичної особи-підприємця Рябчуна Андрія Миколайовича 10000,00грн - основного боргу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал" (49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, буд. 16, ідентифікаційний код 24446930) на користь Фізичної особи-підприємця Рябчуна Андрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) 190,68грн - трьох відсотків річних, 321,50грн - інфляційних втрат, 1971,00грн - пені та 266,14рн - витрат по сплаті судового збору.

Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал" на користь Фізичної особи-підприємця Рябчуна Андрія Миколайовича 10000,00грн - основного боргу та 118,50грн - інфляційних втрат.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 25.02.2026.

Суддя В.О. Татарчук