ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2026 р.м. ХарківСправа № 922/3610/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Горішній Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова (вул.Вартових Неба, буд. 55А, м. Харків, 61072) в інтересах держави, в особі 1) Харківської обласної ради (вул.Сумська, буд. 64, м. Харків, 61002; ), 2) Північно-Східного офісу Держаудитслужби (м-н Свободи, буд.5, Держпром, 4 під., 10 поверх, м. Харків, 61022; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Антимонопольний комітет України (вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, м. Київ, 03035; ),
до 1) Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня" (просп. Незалежності, буд. 13, м. Харків, 61058; ) , 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасна лікарня" (вул. Озерна, буд. 19, м. Миколаїв, 54058; ),
про визнання недійсним договору та стягнення коштів в розмірі 1 679 857,20 грн
за участю представників:

прокуратури - Лахтюк Л.В.,

позивачі - не з`явились,

відповідачі - не з`явились,

третя особа - не з`явилась;

ВСТАНОВИВ:

Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова 08.10.2025 звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави, в особі Харківської обласної ради та Північно-Східного офісу Держаудитслужби, до Комунального некомерційне підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня", Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасна лікарня", в якій просить:

- визнати недійсним Договір про закупівлю товарів за державні кошти від 20.11.2018 № 30/11-ВТ-18, укладений між Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня" () і Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасна лікарня" (код за );

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасна лікарня" (код за ) на користь Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня" (код ЄДРПОУ 02003,20 грн, а з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня" () одержані ним за рішенням суду 1679 857,20 гривень стягнути в дохід держави.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Договір про закупівлю товарів за державні кошти № 30/11-ВТ-18 від 20.11.2018 між Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасна лікарня" було укладено з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів публічної закупівлі, проведеної КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня" на закупівлю товару "Ліжко багатофункціональне, електричне" ДК 021-2015 (CPV) 33190000-8 Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні, що підтверджуються рішенням Антимонопольного комітету України від 21.12.2023 № 363-р у справі № 145-26.13/75-21. Оскільки спірний договір про закупівлю суперечить інтересам держави та суспільства він підлягає визнанню недійсним з поверненням отриманих коштів у бюджет.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.10.2025 (суддя Жельне С.Ч.) позовну заяву Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі № 922/3610/25, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено у справі підготовче засідання на 05.11.2025 об 11:30.

Вказаною ухвалою до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено на стороні позивачів Антимонопольний комітет України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45; ).

14.10.2025 до суду надійшли письмові пояснення Антимонопольного комітету України (вх. № 23779) щодо заявленого позову, в яких третя особа на стороні позивачів просила задовольнити позовну заяву Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова та здійснювати розгляд справи без участі Антимонопольного комітету України.

17.10.2025 Північно-Східний офіс Держаудитслужби надав до суду додаткові пояснення (вх. № 24188), в яких позивач-2, зокрема, зазначив, що перевірка закупівлі та моніторинг процедури закупівлі за номером № UA-2018-10-12-000073-с, зазначеної у позові закупівлі Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня", не проводились. У зв`язку з чим, надати ґрунтовні пояснення з приводу порушень, виявлених Шевченківською окружною прокуратурою м. Харкова Харківської області та зазначених в позовній заяві по справі №922/3610/25, не вбачається за можливе. Враховуючи вищевикладене Північно-східний офіс Держаудитслужби просить розгляд справи № 922/3610/25 здійснювати без участі представника Північно-східного офісу Держаудитслужби.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.10.2025 задоволено клопотання Антимонопольного комітету України (вх. № 24680 від 23.10.2025) про здійснення розгляду справи у закритому судовому засіданні.

21.11.2025 керівником Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог (вх. №27153) щодо розрахункового рахунку, на який підлягатимуть зарахуванню кошти, стягнуті в дохід держави за рішенням суду, у разі задоволення позову.

Заяву прокурора про уточнення позовних вимог було прийнято та долучено судом до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою від 03.12.2025 підготовче провадження у справі закрито; розгляд справи по суті призначено на 17.12.2025 о 12:30.

У зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_1 та призначенням його на посаду судді Східного апеляційного господарського суду згідно Указу Президента України № 932/2025 від 13.12.2025, судове засідання, призначене на 17.12.2025, проведено не було.

За розпорядженням керівника апарату Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 № 302/2025 проведено повторний автоматизований розподіл справи №922/3610/25 та для її розгляду призначено суддю Кухар Н.М. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2025).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.12.2025 справу №922/3610/25 прийнято суддею Кухар Н.М.до свого провадження; судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 22.01.2026 о 14:00.

Протокольною ухвалою господарського суду від 22.01.2026 розгляд справи по суті відкладено на 12.02.2026 о 14:15.

У судовому засіданні, яке відбулося 12.02.2026, представник прокуратури підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились.

Про причину неявки позивач-1 та відповідачі не повідомили.

Про час та місце судового засідання учасники справи були повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного документа, а саме: ухвали-повідомлення від 22.01.2026 до електронних кабінетів учасників справи у підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС.

Враховуючи, що відповідачами у встановлений судом строк не надано відзивів на позовну заяву, а підстави для відкладення розгляду справи відсутні, суд визнав за можливе розглянути справу без участі представників відповідачів, за наявними у справі матеріалами, згідно зі ст. 202 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника прокуратури, суд встановив наступне.

Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня" (відповідач-1) 10.12.2018 в електронній системі закупівель опубліковано оголошення стосовно проведення відкритих торгів із закупівлі товарів "ДК 021-2015 (CPV) 33190000-8 Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні (ліжко багатофункціональне, електричне)" (ідентифікатор публічної закупівлі UA2018-10-12-000073-c), доступне за посиланням

https://prozorro.gov.ua/uk/tender/UA2018-10-12-000073-c.

Очікувана вартість предмета закупівлі становила 1 680 000,00 гривень.

Тендерні пропозиції з метою участі у відкритих торгах подано двома суб`єктами господарювання: ТОВ "Сучасна лікарня" (відповідач-2) та ТОВ "Глобалмедгруп", що підтверджується формою протоколу розгляду тендерних пропозицій.

Тендерна пропозиція ТОВ "Сучасна лікарня" становила 1 679 857,20 грн, а ТОВ "Глобалмедгруп" - 1 680 000,00 грн.

Упродовж аукціону ТОВ "Сучасна лікарня" та ТОВ "Глобалмедгруп" цінову пропозицію не змінювали.

Враховуючи, що найбільш економічно вигідною виявилася тендерна пропозиція ТОВ "Сучасна лікарня", електронною системою закупівель вона розкрита першою, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій.

Рішенням уповноваженої особи замовника, оформленого протоколом розгляду тендерної пропозиції від 06.11.2018, вирішено визнати переможцем і акцептувати пропозицію ТОВ "Сучасна лікарня", яка відповідала кваліфікаційним критеріям і технічним вимогам та мала ціну 1 679 857,20 гривень. У зв`язку з викладеним, електронною системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір.

20.11.2018 між КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня" та ТОВ "Сучасна лікарня" укладено Договір № 30/11-ВТ-18 на закупівлю товарів за державні кошти, згідно з умовами якого Учасник зобов`язується до 31.12.2018 поставити Замовнику ліжка багатофункціональні, електричні за кодом 33190000-8 Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні, а Замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Згідно з п. 3.1 Договору № 30/11-ВТ-18, ціна договору становить 1 679 857,20 грн, в тому числі ПДВ 109 897,20 грн.

Пунктом 3.2 Договору № 30/11-ВТ-18 визначено, що ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін.

Розрахунки за наданий товар здійснюються на підставі видаткової накладної та у відповідності до частини 1 статті 49 Бюджетного кодексу України (п. 4.1 Договору №30/11-ВТ-18).

Відповідно до п. 5.1 Договору № 30/11-ВТ-18, строк поставки товару: з моменту укладання договору до 31.12.2018.

Як вказує прокурор вивченням інформації з державного веб-порталу з відкритими даними про використання розпорядниками та одержувачами публічних коштів державного та місцевих бюджетів

(https://spending.gov.ua/new/transactions/search),

встановлено, що КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня" перераховано на користь ТОВ "Сучасна лікарня" 1 679 857,20 грн, як оплату за Договором № 30/11-ВТ-18 від 20.11.2018, що підтверджується копією відповідного платіжного документу, доданого до позовної заяви.

Також 06.12.2018 Замовником на офіційному веб-порталі публічних закупівель опубліковано Звіт про виконання договору № 20/11-ВТ-18 про закупівлю товарів за державні кошти від 20.11.2018, в якому також зазначено, що сума оплати за договором становила 1 679 857,20 грн.

Водночас, рішенням Антимонопольного комітету України від 21.12.2023 №362-р у справі № 145-26.13/75-21 (надалі - рішення № 362-р) ТОВ "Сучасна лікарня" та ТОВ "Глобалмедгруп" визнано винними у вчиненні порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 ст. 50 та пунктом 4 частини другої ст.6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів шляхом погодження своєї поведінки під час підготовки конкурсних пропозицій та участі у відкритих торгах з використанням електронної системи закупівель "Prozorro", проведених КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня" на закупівлю товару "Ліжко багатофункціональне, електричне" ДК 021-2015 (CPV) 33190000-8 Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні (ідентифікатор в системі "Prozorro" - UA-2018-10-12-000073-c).

Вказане рішення (за винятком конфіденційної та інформації з обмеженим доступом) оприлюднене на офіційному веб-сайті Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та доступне за посиланням

https://amcu.gov.ua/npas/pro-porushennya-zakonodavstva-pro-zahist-ekonomichnoyikonkurenciyi-ta-nakladennya-shtrafu-469.

Зазначене рішення щодо визнання ТОВ "Сучасна лікарня" та ТОВ "Глобалмедгруп" винними у вчиненні порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів шляхом погодження своєї поведінки під час підготовки конкурсних пропозицій та участі у відкритих торгах з використанням електронної системи, обґрунтоване характерними спільними особливостями оформлення та подання ТОВ "Сучасна лікарня" та ТОВ "Глобалмедгруп" тендерних пропозицій, а саме:

- пропонуванням ТОВ "Сучасна лікарня" та ТОВ "Глобалмедгруп" на торги товарів одного виробника (п. 4.13.1 рішення № 362-р);

- поданням однакових за змістом гарантійних листів (п.4.13.2 рішення № 362-р);

- завищенням вартості цінових пропозицій (п. 4.13.3 рішення № 362-р).

Враховуючи наведене, Антимонопольний комітет України дійшов висновку, що доказами, зібраними у справі № 145-26.13/75-21, доводиться, а дослідженням усієї сукупності фактів не спростовуються висновки Комітету про те, що ТОВ "Глобалмедгруп" та ТОВ "Сучасна лікарня" вчинили порушення, передбачені пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів.

Також за висновками Антимонопольного комітету України, ТОВ "Сучасна лікарня" і ТОВ "Глобалмедгруп" до участі в торгах, узгодивши свої дії під час підготовки та участі у торгах замінили ризик, що породжує конкуренція, на координацію своєї поведінки. Така координація поведінки призвела до усунення між ними конкуренції під час проведення торгів.

Вказане рішення Антимонопольного комітету України від 21.12.2023 № 362-р у справі № 145-26.13/75-21 оскаржувалося ТОВ "Сучасна лікарня" до Господарського суду міста Києва.

Проте, рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2025 у справі №910/3360/24 в позові ТОВ "Сучасна лікарня" відмовлено повністю.

Отже, рішення Антимонопольного комітету України від 21.12.2023 № 362-р у справі № 145-26.13/75-21 є чинним.

З огляду на викладене, ТОВ "Глобалмедгруп" та ТОВ "Сучасна лікарня" під час підготовки документації для участі у тендері (торгах), проведеному КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня", діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі". Внаслідок узгодженості поведінки суб`єктів право на укладення договору за результатами торгів одним з учасників (ТОВ "Сучасна лікарня") одержано не на конкурентних засадах, чим спотворено результати торгів.

За таких обставин, прокурор вважає, що Договір про закупівлю товарів за державні кошти від 20.11.2018 № 30/11-ВТ-18, укладений між Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасна лікарня" за результатами відкритих торгів, підлягають визнанню недійсними відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст.215, ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Посилаючись на ч. 3 ст. 228 ЦК України, прокурор просить застосувати наслідки недійсності укладеного договору, що суперечить інтересам держави та суспільства, та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасна лікарня" на користь Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня" 1679857,20 грн, а з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня" одержані ним за рішенням суду 1679 857,20 грн стягнути в дохід держави.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Як вбачається з позовної заяви, вимоги прокурора про визнання недійсним договору, як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також про застосування наслідків недійсності цього договору, ґрунтуються на приписах ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України.

Згідно з цією нормою, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Аналогічна за змістом норма містилася у ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України (яка була чинною у період існування спірних відносин).

Щодо правової природи наслідків недійсності правочину, передбачених ч. 3 ст.228 ЦК України, суд зазначає наступне.

Стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції ЦК, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010, ст. 228 була доповнена ч. 3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року - і Верховний Суд (постанови від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі №2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21 від 13.11.2024 у справі №911/934/23).

Наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч. 3 ст. 228 ЦК України, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма ЦК, яка містить каральні заходи (санкції).

За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.

Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.

Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно- правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.

У ч. 3 ст. 228 ЦК України передбачаються зовсім інші правові наслідки:

- які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;

- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;

- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;

- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;

- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.

Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.

Вирішуючи питання щодо застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України, суд має враховувати, що санкції, передбачені ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України, є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.

Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Застосування наслідків, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України, є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Ключовими прецедентами є рішення ЄСПЛ у справах:

-"Isaia and Others v. Italy" (від 25.09.2025, заяви № 36551/22, № 36926/22 та №37907/22);

-"Garofalo and Others v. Italy" (від 21.01.2025, заява № 47269/18 та три інші);

-"Imeri v. Croatia" (від 24.06.2021, заява № 77668/14);

-"Kurban v. Turkey" (від 24.11.2020, заява № 75414/10);

-"Balsamo v. San Marino" (від 08.10.2019, заяви № 20319/17, 21414/17);

-"Gogitidze and Others v. Georgia" (від 12.05.2015, заява № 36862/05);

-"Varvara v. Italy" (від 29.10.2013, заява № 17475/09);

-"Arcuri and Others v. Italy" (від 05.07.2001, заява № 52024/99);

-"Air Canada v. the United Kingdom" (від 05.05.1995, заява № 18465/91);

-"AGOSI v. United Kingdom" (від 24.10.1986, заява № 9118/80).

Враховуючи висновки ЄСПЛ, зроблені у зазначених вище справах щодо конфіскації без вироку суду, господарський суд повинен дотримуватись принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно, виходячи з такого.

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.

Здійснивши правовий аналіз ч. 3 ст. 228 ЦК України, можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для застосування приписів ч. 3 ст. 228 ЦК України прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (придбання виробів медичного призначення комунальним підприємством) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводив, а стверджує про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі.

Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Прокурор не довів, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

У справі "Kurban v. Turkey" (рішення від 24.11.2020, заява № 75414/10) ЄСПЛ звернув увагу на норми Директиви Європейського Союзу 2014/24/ЄС, яка встановлює загальні правила, що застосовуються до укладення державних контрактів на закупівлю. Директива містить правила щодо обов`язкових та факультативних підстав для виключення економічного оператора з участі у процедурі закупівлі. В Директиві вказано, що державні контракти не повинні укладатися з економічними операторами, які брали участь у злочинній організації або були визнані винними у корупції, шахрайстві на шкоду фінансовим інтересам Союзу, терористичних злочинах, відмиванні грошей або фінансуванні тероризму (п. 100 преамбули). Замовникам слід надати можливість виключати економічних операторів, які виявилися ненадійними, наприклад, через серйозні порушення, такі як порушення правил конкуренції (п. 101 преамбули). Отже, порушення правил конкуренції віднесено Директивою до факультативних підстав виключення економічного оператора (на розсуд замовника закупівлі).

Також у цій справі ЄСПЛ вказав, що конфіскація без вироку суду (втрата завдатку, права виконувати договір та отримати оплату за вже виконані роботи, тобто права на покриття вже понесених витрат) є непропорційною у разі визнання недійсним договору, навіть укладеного з порушенням тендерної процедури (особою, яка не мала права брати участь у публічних закупівлях).

ЄСПЛ вказав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.

З огляду на викладене, суд вважає, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч. 3 ст. 228 ЦК України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема, законодавства про захист конкуренції.

Об`єднана Палата Верховного Суду у постанові від 19.12.2025 по справі №922/3456/23 звернула увагу на невідповідність норми ч. 3 ст. 228 ЦК загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 ст. 228 ЦК, які встановлюють, що нікчемним є правочин, який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та ч. 3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави.

У постанові Верховного Суду від 13.11.2024 у справі № 911/934/23 колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України як норми внутрішнього законодавства, що за своїм змістом створює підстави для непропорційного втручання держави в право власності приватних осіб, що суперечить приписам Першого протоколу до Конвенції. Такий висновок є загальним, базується на недоліках самої законодавчої норми (тобто він має застосовуватися незалежно від обставин конкретної справи).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при визначенні підстав для застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).

Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема, законодавства про захист конкуренції.

Також ЄСПЛ звертає увагу на важливість дотримання принципу пропорційності втручання і щодо добросовісного власника майна (у нашому випадку - добросовісної сторони правочину, Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня").

На перший погляд, приписи ч. 3 ст. 228 ЦК України свідчать про те, що втручання у право володіння майном добросовісного учасника правочину не відбувається, невинна особа не має зазнавати збитків через недійсний правочин, адже сторона має отримати від порушника назад своє майно, а з неї стягується в дохід держави лише те, що вона отримала від порушника.

Втім, суд вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч. 3 ст. 228 ЦК, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника.

По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було.

По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom").

У справі, що розглядається, прокурор вочевидь для дотримання принципу пропорційності просить стягнути з добросовісної сторони не майно, отримане за правочином, а кошти, після того як вони будуть стягнуті з винної сторони (з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасна лікарня" на корить Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня"). Це означає не лише застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України всупереч її прямим приписам, але й перекладення тягаря відповідальності на невинну сторону - стягнення з комунального підприємства грошових коштів без отримання ним коштів від винної сторони.

Більше того, прокурор стверджує про те, що завдяки порушенням законодавства про захист конкуренції постраждали інтереси держави. Враховуючи, що закупівлю товарів проводило комунальне підприємство за гроші територіальної громади, а не держави, то при спотворенні результатів торгів постраждалою є територіальна громада Харківської області. Між тим, прокурор у позові просив стягнути кошти в дохід держави (до державного бюджету), а не бюджету Харківської області (тобто територіальної громади, яка, на думку прокурора, постраждала від спотворення результату закупівель за комунальні кошти), що суперечить здоровому глузду і у сукупності з негативними майновими наслідками для комунального підприємства є очевидно непропорційним втручанням в право власності територіальної громади Харківської області.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України до спірних відносин призвело б до порушення визначеного у рішеннях ЄСПЛ принципу пропорційності втручання держави в мирне володіння майном (ст.1 Протоколу першого до Конвенції) як щодо відповідача, так і щодо добросовісної сторони правочину.

Відтак, підстави для задоволення позовних вимог прокурора про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасна лікарня" на користь Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня" 1 679 857,20 грн, а з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня" одержаних ним за рішенням суду 1 679 857,20 грн в дохід держави - відсутні.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати покладаються на прокуратуру.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.29, 42, 73, 74, 86, 91, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова (вул.Вартових Неба, буд. 55А, м. Харків, 61072) в інтересах держави, в особі Харківської обласної ради (вул.Сумська, буд. 64, м. Харків, 61002; ), Північно-Східного офісу Держаудитслужби (м-н Свободи, буд.5, Держпром, 4 під., 10 поверх, м. Харків, 61022; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Антимонопольний комітет України (вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, м. Київ, 03035; ), до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна лікарня" (просп. Незалежності, буд. 13, м. Харків, 61058; ), Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасна лікарня" (вул. Озерна, буд. 19, м. Миколаїв, 54058; ), про визнання недійсним договору та стягнення 1 679 857,20 грн - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до ст. 256-257 ГПК України.

Повне рішення складено "23" лютого 2026 р.

СуддяН.М. Кухар