ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/327/25

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого - судді Сисина С.В., за участі секретаря судового засідання Далекорій Б.В, розглянувши в загальному позовному провадженні справу

за позовом Керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області, , місцезнаходження 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Небесної Сотні, 6, в інтересах держави в особі

позивача: Ужгородської міської ради, , місцезнаходження 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова, 3,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Регіон Буд», , місцезнаходження 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Берчені Міклоша, будинок 46, квартира 1,

про стягнення із замовника будівництва безпідставно збережених коштів пайової участі, 3 % річних та інфляційних втрат,

за участі представників сторін:

від прокуратури Андрейчик А.М., прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури,

від позивача не з`явився,

від відповідача не з`явився,

В С Т А Н О В И В :

Керівник Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області (далі прокурор) звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою від 24.03.2025 №07.53-107-2246вих-25 в інтересах держави в особі позивача Ужгородської міської ради (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Регіон Буд» (далі відповідач, товариство), згідно з якою просить суд стягнути з ТОВ «Захід Регіон Буд» на користь Ужгородської міської ради грошові кошти у сумі 1176354,25 грн, з яких: 854820,00 грн розмір пайового внеску, 251626,37 грн інфляційні втрати та 69907,88 грн 3 % річних, а також стягнути з ТОВ «Захід Регіон Буд» на користь Закарпатської обласної прокуратури судові витрати у справі.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено головуючого суддю Сисина С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2025.

Процесуальні дії по справі

Ухвалою суду від 27.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначене на 24.04.2024; сторонам встановлені строки на подання заяв по суті справи.

Враховуючи відсутність у відповідача зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС, ухвала суду від 27.03.2025 направлена ТОВ «Захід Регіон Буд» поштовою кореспонденцією згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №869 від 28.03.2025.

17.04.2025 повернулося рекомендоване поштове відправлення із повідомленням про вручення №869 від 28.03.2025, з якого встановлено повернення на адресу суду ухвали суду від 27.03.2025.

24.04.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника відповідача - адвоката Ільницького М.П. (представляє інтереси відповідача на підставі ордеру серії АО №1172361 від 23.04.2025) надійшло клопотання від 23.04.2025 (зареєстроване за вхідним № 02.3.1-02/3910/25) про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 24.04.2025 повернуто відповідачу без розгляду його клопотання про залишення позову без розгляду від 23.04.2025 (враховуючи положення ст.ст.6, 170 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) та відсутність у відповідача станом на 24.04.2025 зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС) та задоволено усне клопотання прокурора та представника позивача про відкладення розгляду справи, наступне підготовче засідання призначене на 22.05.2025.

28.04.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника ТОВ «Захід Регіон Буд» - адвоката Ільницького М.П. надійшло клопотання від 25.04.2025 про залишення позову без розгляду (зареєстроване за вхідним №02.3.1-02/3976/25).

Згідно відповіді №9450039 від 29.04.2025 встановлено, що ТОВ «Захід Регіон Буд» () з 25.04.2025 має зареєстрований електронний кабінет у системі «Електронний суд ЄСІТС».

29.04.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від керівника Ужгородської окружної прокуратури надійшло заперечення на клопотання від 28.04.2025 (зареєстроване за вхідним №02.3.1-02/4026/25), за змістом якого він просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

09.05.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника відповідача адвоката Ільницького М.П. надійшов відзив на позовну заяву від 09.05.2025 (зареєстрований за вхідним №02.3.1-02/4514/25).

22.05.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника відповідача надійшло клопотання від 22.05.2025 про відкладення розгляду справи.

22.05.2025 від Ужгородської міської ради надійшла заява (зареєстрована за вхідним №02.3.1-02/4955/25), за змістом якої позивач просить розглянути справу за відсутності його представника та зазначає, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

22.05.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від керівника Ужгородської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив від 22.05.2025 з клопотанням про поновлення строку для подання відповіді на відзив (зареєстрована за вхідним №02.3.1-02/4950/25).

Ухвалою суду від 22.05.2025 задоволено клопотання керівника Ужгородської окружної прокуратури від 22.05.2025 про поновлення строку для подання відповіді на відзив; поновлено прокурору строк на подання відповіді на відзив; долучено відповідь на відзив до матеріалів справи; задоволено клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання; призначене наступне підготовче засідання на 18.06.2025; задоволено клопотання прокурора про продовження строку підготовчого провадження та строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів.

Згідно ухвали від 18.06.2025 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 13.08.2025.

У судовому засіданні 13.08.2025 під час розгляду справи по суті суд заслухав вступні слова прокурора і представника відповідача та згідно ухвали, постановленої без оформлення окремого документа та занесеної до протоколу судового засідання, оголосив перерву в судовому засіданні до 10.09.2025.

Разом з тим, враховуючи, що згідно наказу Господарського суду Закарпатської області №02.4-08/31-к від 18.08.2025 судді Сисину С.В. станом на 10.09.2025 надано відпустку, а тому згідно ухвали від 18.08.2025 суд призначив розгляд справи у судовому засіданні на 08.10.2025.

У судовому засіданні 08.10.2025 під час розгляду справи по суті суд у порядку статті 210 ГПК України розпочав дослідження письмових доказів та надалі згідно з ухвалою від 08.10.2025 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 05.11.2025.

Згідно з ухвалою від 31.10.2025 суд призначив наступне судове засідання на 27.11.2025.

27.11.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника відповідача Ільницького М.П. надійшло клопотання від відкладення розгляду справи від 27.11.2025 (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/10351/25).

У зв`язку з неможливістю проведення 27.11.2025 судового засідання через непрацездатність системи відеоконференцзв`язку (про що секретарем судового засідання Далекорій Б.В. складено акт про несправність системи відеоконференцзв`язку №02.4-21/9411/25 від 27.11.2025), згідно з ухвалою від 27.11.2025 суд призначив справу до судового розгляду на 21.01.2026.

20.01.2026 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від Ужгородської міської ради надійшло клопотання від 20.01.2026 (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/421/26) про відкладення розгляду справи.

Згідно з ухвалою від 21.01.2026 суд задовольнив клопотання Ужгородської міської ради від 20.01.2026 про відкладення розгляду справи та наступне судове засідання призначив на 05.02.2026.

05.02.2026 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника відповідача Ільницького М.П. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від 05.02.2026 (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/1015/26) через необхідність надання ним професійної правничої допомоги під час проведення невідкладних слідчих дій у кримінальному провадженні.

Розглянувши у судовому засіданні 05.02.2026 клопотання представника відповідача від 05.02.2026 про відкладення розгляду справи, щодо задоволення якого не заперечив прокурор; враховуючи неприбуття у судове засідання представника Ужгородської міської ради, яка 20.01.2026 подавала клопотання про відкладення розгляду справи; з метою забезпечення справедливого та неупередженого вирішення справи судом, суд згідно ухвали від 05.02.2026 задовольнив клопотання представника відповідача адвоката Ільницького М.П. про відкладення розгляду справи та наступне судове засідання призначив на 25.02.2026 на 15:15.

З довідок про доставку електронного листа, які отримана з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», вбачається, що документ в електронному вигляді «Ст.216 ГПК Відкладення розгляду справи (з призначенням дати)» від 05.02.2026 у справі № 907/327/25 (суддя Сисин С.В.) було надіслано одержувачам прокурору, позивачу, відповідачу та його представнику в їх електронні кабінети. Документ доставлено до електронних кабінетів учасників справи 05.02.2026 о 13:54.

В пунктах 41-42 постанови Верховного Суду від 30.08.2022р. у справі №459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до «Електронного кабінету» є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.

Отже, учасники справи належним чином повідомлені про дату, місце та час судового засідання призначеного на 25.02.2026 на 15:15.

25.02.2026 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника відповідача Ільницького М.П. надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи від 25.02.2026 (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/1789/26), згідно з яким він просить відкласти призначений на 25.02.2026 розгляд справи на іншу дату через необхідність надання ним як адвокатом Адвокатського об`єднання «Авалонія» правової допомоги суб`єкту господарювання під час проведення податкової перевірки ревізорами ГУ ДПС у Закарпатській області, яка розпочалася 25.02.2026.

25.02.2026 позивач і відповідач не уповноважили своїх представників для участі в судовому засіданні справі, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлені належним чином у встановленому законом порядку.

25.02.2026 у судовому засіданні, з`ясувавши думку прокурора щодо можливості проведення розгляду справи без участі позивача (який вважав за доцільне проводити судовий розгляд за відсутності позивача); врахувавши подану Ужгородською міською радою заяву від 22.05.2025 про розгляд справи за відсутності позивача та підтримання позовних вимог повністю; беручи до уваги, що явка учасників справи не визнавалася обов`язковою, суд згідно ухвали, постановленої в судовому засіданні без оформлення окремого документа, та зазначеної у протоколі судового засідання, постановив: продовжити розгляд справи по суті за відсутності позивача.

Розглянувши у судовому засіданні 25.02.2026 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи від 25.02.2026, врахувавши приписи ч.ч. 1 та 3 ст. 202 ГПК України, відповідно до яких суд розглядає справу за відсутності відповідача враховуючи повторну неявку учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; врахувавши, що відповідача і його представника було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання; беручи до уваги повторну неявку представника відповідача у судове засідання 25.02.2026 (враховуючи таку неявку представника відповідача 05.02.2026, що було підставою задоволення судом відповідно до ухвали від 05.02.2026 його клопотання про відкладення розгляду справи); беручи до уваги, що явка учасників справи не визнавалася обов`язковою, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення питань, які вирішуються під час судового розгляду; врахувавши, що відповідач як юридична особа не позбавлений можливості залучити до участі в справі іншого представника (крім адвоката Ільницького М.П.) і такий інший представник відповідача адвокат Адвокатського об`єднання «Авалонія» Глеба П.О. на підставі ордеру від 17.06.2025 серії АО №1180484 18.06.2025 брав участь у підготовчому засіданні; суд згідно ухвали, постановленої в судовому засіданні без оформлення окремого документа, та зазначеної у протоколі судового засідання, постановив: відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача Ільницького М.П. від 25.02.2026 про відкладення (перенесення) розгляду справи та продовжувати розгляд справи по суті за відсутності представника відповідача.

Щодо цього, застосовуючи при розгляді справи відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом також враховано, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Після проголошення вищезазначених ухвал, постановлених в судовому засіданні без оформлення окремого документа, та зазначених у протоколі судового засідань, у судовому засіданні 25.02.2026 суд завершив дослідження наявних у справі письмових доказів та пояснень учасників справи, викладених у заявах по суті справи; перейшов до судових дебатів, після яких відповідно до ч. 1 ст. 219 ГПК України оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, повідомивши дату та час його проголошення у цьому судовому засіданні.

Повернувшись у судове засідання, 25.02.2026 суд згідно з ч. 6 ст. 233, ч. 1 та 6 ст. 240 ГПК України проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду та повідомив дату складання повного рішення до десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Аргументи сторін

Суть спору за позицією прокурора

У позовній заяві прокурор обґрунтовує свої вимоги з посиланням на факт здійснення ТОВ «Захід Регіон Буд» у період із 03.07.2020 по 17.05.2022 будівництва об`єкта: «Будівництво багатоквартирного житлового будинку по вулиці Олександра Грибоєдова, 6 в місті Ужгород», яке здійснювалося відповідачем на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 11.06.2020 №ЗК 81 (зі змінами).

Після закінчення будівництва Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради Товариству з обмеженою відповідальністю «Захід Регіон Буд» видано сертифікат від 27.06.2022 №ЗК01, яким засвідчено відповідність завершеного будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.

Як вбачається з п. 12 акта готовності об`єкта до експлуатації від 19.05.2022, Товариством з обмеженою відповідальністю «Захід Регіон Буд» не сплачено пайову участь до місцевого бюджету та підставою для звільнення від сплати пайової участі вказано п. 13 розд. І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № 132-ІХ (далі - Закон №132-ІХ) (тут і далі на момент виникнення спірних правових відносин).

Прокурор не погоджується із наявністю підстав для звільнення відповідача від сплати пайової участі та зазначає, що на час отримання відповідачем права на виконання будівельних робіт та початку останнім відповідного будівництва діяли положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 №132-ІХ, згідно з яким виключено ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Разом з тим, покликаючись на усталену практику Верховного Суду, прокурор вважає, що під час внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», законодавець чітко визначив підстави та порядок пайової участі замовників будівництва в 2020 році у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Розділом ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-ІХ передбачено порядок пайової участі замовників будівництва, який впроваджено законодавцем, зокрема, для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році. Зокрема, п. 2 розд. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №132-ІХ встановлено, що розмір пайової участі, який протягом 2020 року замовники будівництва перераховують до відповідного місцевого бюджету для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту для нежитлових будівель та споруд становить 4% загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта та 2 % вартості будівництва для житлових будинків.

Прокурор мотивує, що зазначені норми дають підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва з приводу звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, становить протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Тобто, на думку прокурора, саме відповідач зобов`язаний був після початку будівництва 03.07.2020 звернутись до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта і до введення його в експлуатацію 27.06.2022 сплатити пайовий внесок.

Прокурор вказує, що невиконання відповідачем законодавчо закріпленого обов`язку щодо сплати пайової участі у зв`язку з будівництвом об`єкта саме до введення його в експлуатацію надає право позивачу на стягнення цих коштів у відповідності до ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відсутність звернення замовника будівництва з заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та ненадання ним передбачених документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі.

Отже, при зверненні в суд з позовом прокурор зазначає, що ТОВ «Захід Регіон Буд» безпідставно не сплатило грошові кошти у якості пайової участі замовників будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури на користь Ужгородської міської ради, що пов`язано із будівництвом багатоквартирного житлового будинку по вулиці Олександра Грибоєдова, 6 в місті Ужгород (далі житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості).

З посиланням на такі обставини справи прокурор в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради свої позовні вимоги обґрунтовує порушенням відповідачем як замовником будівництва після 01.01.2020 вимог п. 2 розд. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 132-ІХ, оскільки ТОВ «Захід Регіон Буд» не виконало свій обов`язок щодо сплати пайової участі в розвитку інфраструктури міста у зв`язку з будівництвом житлового будинку та у період до 27.06.2022 не сплатило коштів пайової участі у створенні та розвитку інфраструктури міста, враховуючи, що у сертифікаті від 27.06.2022 №ЗК01 зазначено про готовність багатоквартирного житлового будинку до експлуатації. Так як в означеному сертифікаті зазначена загальна площа квартир об`єкту житлової нерухомості 3799, 2 кв.м; так як п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №132-ІХ установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом) для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування; так як наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 26.06.2020 № 151 затверджено вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку (з урахуванням податку на додану вартість) на території Закарпатської області у розмірі 11250 гривень; з посиланням на положення ст.1212 ЦК України, прокурор просить стягнути з відповідача на користь Ужгородської міської ради 854820 грн пайової участі, яка визначена за таким розрахунком: 3799,2 кв.м х 11250 грн/кв.м = 42741000 грн; 42741000 грн х 2% = 854820 грн.

Таким чином, прокурор зазначає, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок позивача зберіг у себе з 28.06.2022 кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а тому відповідач зобов`язаний повернути такі кошти на підставі ст. 1212 ЦК України.

Поряд з цим, так як відповідач до 27.06.2022 не сплатив у місцевий бюджет на користь Ужгородської міської ради 854820 грн пайової участі, враховуючи допущене ТОВ «Захід Регіон Буд» порушення означеного грошового зобов`язання, прокурором нараховано до стягнення з відповідача від суми прострочення 854820 грн за період прострочення з 28.06.2022 по 19.03.2025 (враховуючи звернення в суд з позовом 24.03.2025) 3 відсотки річних у розмірі 69907,88 грн та інфляційні втрати в сумі 251626,37 грн.

Суть спору за позицією позивача

У заяві від 22.05.2025 Ужгородська міська рада зазначила, що вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Позиція відповідача

У відзиві на позовну заяву від 09.05.2025 відповідач не погоджується з наявністю у відповідача обов`язку щодо сплати пайової участі стосовно об`єкта будівництва.

Так, відповідач зазначає, що правове регулювання нарахування та сплати пайового внеску, починаючи з 01.01.2020 по 31.12.2020, врегульовано п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20.09.2019 за № 132-ІХ, за змістом якого передбачений порядок пайової участі замовників будівництва для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році та відповідно до якого обов`язок замовника будівництва з приводу звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі та обов`язок сплати такої пайової участі визначено лише щодо об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Відповідач вказує про долучення до позовної заяви роздруківки дозволу на виконання будівельних робіт № ЗК81, із якого вбачається, що такий зареєстрований в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (далі ЄДЕССБ) 03.07.2020. Щодо цього, відповідач наголошує, що видача такого документу не підтверджує саме початок будівництва (про що вказано у пп. 3 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20.09.2019 за № 132-ІХ).

Згідно тверджень відповідача початок будівництва або початок будівельних робіт підтверджується згідно виконавчої документації, що складена підрядною організацією згідно ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва», в додатку А до якого «Загальний журнал робіт», згідно вказівки про його заповнення (пункт 9), вказуються відомості про виконання робіт (з початку і до їх завершення), що включаються в таблиці А.5 і є основною частиною журналу.

Відповідач звертає увагу на зміст долученого до позовної заяви акту готовності об`єкта до експлуатації, який складений 19.05.2022 та сертифікату відповідності спорудженого об`єкта до експлуатації від 27.06.2022, із яких вбачається і що не заперечує відповідач, що об`єкт житлової нерухомості введений в експлуатацію 27.06.2022.

ТОВ «Захід Регіон Буд» вказує, що прокурор, посилаючись на пп. 3 та 4 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 132-ІХ, безпідставно зазначає про обов`язок у відповідача по сплаті пайової участі в розмірі 854820 грн по момент введення такого об`єкта будівництва в експлуатацію, так як товариство будівельні роботи у 2020 році не розпочинало.

З посиланням на пп. 3 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 132-ІХ, яким встановлено для замовника будівництва обов`язок звернутися до органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі протягом 10 робочих днів після початку будівництва, відповідач наголошує, що вказана норма не містить припису щодо необхідності вчинення таких дій саме після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

А тому, так як товариством будівельні роботи не були розпочаті по 31.12.2020 року включно, такий обов`язок по сплаті пайової участі на нього не поширювався, а тому товариство було звільнено від сплати пайової участі, оскільки об`єкт житлової нерухомості збудований впродовж періоду між 01.01.2021 та 10.07.2022 (як зазначено у відзиві на позовну заяву). З урахуванням наведеного відповідач не вбачає підстав для задоволення позову та одночасно у зв`язку з наведеними ним обставинами вказує про відсутність і підстав для нарахування до стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Крім цього, відповідач наголошує на тому, що прокурор звернувся до суду з вимогами про стягнення коштів на користь неналежного суб`єкта - Ужгородської міської ради, так як, на його переконання, у спірних правових відносинах належним позивачем є Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, оскільки представницький орган (Ужгородська міська рада) делегував йому повноваження щодо розрахунку, адміністрування та стягнення пайового внеску, що підтверджено рішеннями Ужгородської міської ради №1667 та №1827 і Статутом територіальної громади.

Зокрема, такі доводи відповідач наводить з посиланням на положення рішення 39 сесії 7 скликання Ужгородської міської ради від 05.09.2019 року за № 1667, яким внесені зміни до Положення про залучення коштів фізичних та юридичних осіб на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, затвердженого рішенням 6 сесії міської ради 6 скликання від 03.06.2011 за №170 (далі Положення № 170), та згідно пункту 1.5. такого рішення № 1667, пункт 3.7. положення № 170 викладено в такій редакції: «…3.7. Величина пайової участі замовника визначається у договорі, укладеному із виконавчим комітетом міської ради, відповідно до встановленого цим Порядком розміру пайової участі замовника від загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта будівництва, визначеної згідно з державними будівельними нормами. Загальна кошторисна вартість об`єктів будівництва визначається на підставі позитивного висновку експертизи кошторисної частини проектної документації…».

Отже, із посиланням на рішення Ужгородської міської ради від 05.09.2019 за № 1667, Положення про залучення коштів фізичних та юридичних осіб на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, затверджене рішенням від 03.06.2011 за №170 відповідач зазначає, що саме на Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, як окрему юридичну особу та виконавчий орган ради, покладені повноваження по укладенню договорів та подальшому контролю за сплатою пайової участі замовниками будівництва.

ТОВ «Захід Регіон Буд» звертає увагу, що після ухвалення Закону України за № 132-ІХ, яким змінено порядок залучення замовників будівництва до сплати пайової участі, рішенням Ужгородської міської ради від 24.12.2019 року за №1827 повторно внесено зміни до Положення № 170 та згідно з пунктом 1.4. рішення №1827 викладений пункт 3.7. Положення № 170 в такій редакції: «Величина пайової участі щодо об`єкта будівництва визначається у договорі, укладеному із виконавчим комітетом міської ради, відповідно до встановлених цим Положенням розмірів пайової участі щодо об`єкта будівництва, в залежності від: загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта для нежитлових будинків та споруд і реконструйованих об`єктів; опосередкованої вартості спорудження житла для житлових будинків. Загальна кошторисна вартість будівництва об`єктів будівництва визначається на підставі позитивного висновку експертизи кошторисної частини проектної документації…».

Також, пунктом 1.6. рішення № 1827 пункти 5.1 та 5.2 розділу V Положення № 170 викладено в новій редакції, відповідно до яких передбачено, що замовник будівництва зобов`язаний протягом десяти робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися із заявою до виконавчого комітету міської ради про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва надається замовнику протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня отримання зазначених документів. Договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста укладається між замовником та виконавчим комітетом міської ради, не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення про його укладення, але до прийняття будівництва в експлуатацію.

Отже, на переконання відповідача, рішенням № 1827 в черговий раз підтверджено його твердження, що саме Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, як окрема юридична особа та виконавчий орган, є уповноваженим по укладенню договорів із замовниками будівництва щодо пайової участі та в подальшому уповноважений на здійснення контролю за сплатою пайової участі замовниками будівництва.

Свої висновки про те, що позивач у справі є неналежним органом у спірних правовідносинах відповідач наводить із посиланням на ст. 17 Статуту Територіальної громади міста Ужгорода, який затверджений рішенням Ужгородської міської ради від 21.06.2000 (з наступними змінами і доповненнями), відповідно до якої Ужгородська міська рада є органом представницької влади, обраним мешканцями міста, який здійснює від їх імені та в їх інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, а також є найвищим органом волевиявлення та прийняття рішень на рівні територіальної громади. У віданні міської ради знаходяться всі питання життєдіяльності громади, якщо певні повноваження в цьому плані не делеговані законодавством України, цим Статутом або рішенням Ужгородської міської ради міському голові чи виконавчому комітету. При цьому пунктом 35.2 статті 35 Статуту територіальної громади окреслено, що міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами та міським головою в межах повноважень, встановлених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Тобто, на переконання ТОВ «Захід Регіон Буд», Статут територіальної громади чітко передбачає повноваження міської ради на розмежування повноважень між її виконавчими органами, в тому числі виконавчим комітетом, зокрема в частині наділення останнього повноваженнями по розрахунку, адмініструванню та прийняття сплати пайової участі, зокрема згідно укладених таким договорів.

З урахуванням таких приписів місцевих нормативних актів відповідач зазначає, що належним стягувачам та кредитором за вимогами по сплаті замовниками будівництва пайового внеску у розвитку соціально-економічної інфраструктури міста Ужгорода є саме Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, а не Ужгородська міська рада, що підтверджується, в тому числі, рішеннями Ужгородської міської ради №№ 1667 та 1827, положенням № 170 та Статутом територіальної громади. Відтак, прокурор в цих спірних правовідносинах повинен був звернутися до суду саме в особі Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, як юридичної особи та виконавчого органу територіальної громади. Відповідно, обраний прокурором по даній справі орган влади, на переконання відповідача, не є повноважним суб`єктом держави у спірних правовідносинах, не може захищати порушений майновий інтерес територіальної громади, чим мотивований позов прокурора, а тим більше ставити вимоги про стягнення пайового внеску.

З посиланням на такі обставини, положення ч.4 ст.53 ГПК України, п. 2 ч.1 ст. 226 ГПК України відповідач зазначає про наявність підстав для залишення позову прокурора в справі без розгляду, про що ТОВ «Захід Регіон Буд» з посиланням на такі ж обставини та положення нормативних актів подано окреме клопотання від 25.04.2025 про залишення без розгляду позову керівника Ужгородської окружної прокуратури, так як позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Доводи, викладені у інших заявах по суті справи

У відповіді на відзив від 22.05.2025 керівник Ужгородської окружної прокуратури щодо доводів відповідача про відсутність у нього обов`язку по сплаті пайового внеску, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів його початку будівельних робіт до 31.12.2020 після отримання дозволу на виконання будівельних робіт № ЗК81, зареєстрованого в ЄДЕССБ 03.07.2020, звертає увагу на приписи п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким чітко врегульовано відповідні правовідносини та установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти пайової участі для житлових будинків у розмірі 2 відсотків вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, та зазначено, що замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва.

З урахуванням таких приписів Закону України № 132-ІХ прокурор звертає увагу на постанову від 20.07.2022 у справі №910/9548/21, у якій Верховний Суд дійшов висновку, що законодавець під час внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону №132-IX) чітко визначив підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту, вказавши, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абз. 2 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених пп. 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію. При цьому, обов`язок сплатити пайову участь, у разі його невиконання замовником будівництва у 2020 році, зберігається до прийняття об`єкта в експлуатацію, навіть у наступних після 2020 року (подібні правові висновки Верховним Судом викладено у постанові від 16.10.2023 у справі №140/5484/21).

Прокурор звертає увагу, що Верховний Суд, розглядаючи подібні справи (як приклад, постанова від 19.02.2025 у справі № 903/468/24), виходить з того, що наведені висновки з приводу застосування абз. 2 п. 2 розд ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №132-ІХ у аналогічних спірних правовідносинах у повній мірі відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та/або після 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво, але до введення об`єкта в експлуатацію такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо уникаючи сплати пайової участі. Водночас, у вказаній постанові Верховний Суд також зауважив, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 зі справи №643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Також у відповіді на відзив прокурор зазначає, що заперечуючи проти позовних вимог, відповідач маніпулює поняттями «початок будівництва» і «початок будівельних робіт». На переконання прокурора, початок будівельних робіт і початок будівництва - це етапи будівництва, а, отже, початок будівельних робіт передбачає отримання повідомлення або дозволу, а початок будівництва - фактичний початок робіт на ділянці після отримання необхідних дозволів. Згідно з даними сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 27.06.2022 № ЗК01, яким засвідчено відповідність вказаного закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації, датою початку будівництва зазначено « 03.07.2020». Таким чином, прокурор вважає, що він обґрунтовано звернувся із вказаним позовом в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі ст. 1212 ЦК України.

Щодо неправильного, на думку відповідача, зазначення Ужгородської міської ради позивачем у даній справі та відповідно помилкового представництва прокурором інтересів держави саме в особі цього органу місцевого самоврядування, так як таким органом повинен був бути Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, то, не погоджуючись з такими аргументами відповідача, у відповіді на відзив від 22.05.2025 та у запереченні від 28.04.2025 на клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, керівник Ужгородської окружної прокуратури вказує, що у поданій ним позовній заяві ним детально обґрунтовано наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави саме в особі Ужгородської міської ради.

Щодо цього прокурор посилається на практику Верховного Суду, наведену в постановах від 13.07.2021 у справі №927/550/20, від 25.02.2021 у справі №912/9/20, від 19.08.2020 у справі №923/449/18, відповідно до якої закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду, так як належним буде звернення в особі хоча б одного з них. При цьому, при визначенні органу, в інтересах якого пред`являється позов, прокурор не повинен перелічувати усі без винятку органи, уповноважені державою на здійснення повноважень із захисту інтересів держави у відповідному спорі, оскільки згідно зі ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурору достатньо довести, що орган, в інтересах якого заявлено позов, уповноважений на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах і суд згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи прокурора щодо наявності чи відсутності повноважень органу (-ів) влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

З посиланням на ч.1 ст. 142, ст.ст. 143, 145 Конституції України, ст.172 ЦК України, ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 5, 71 Бюджетного кодексу України, Положення про залучення коштів фізичних та юридичних осіб на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, затверджене рішенням Ужгородської міської ради від 03.06.2011 за № 170 зі змінами, прокурор вказує, що, оскільки кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту належать до джерел формування бюджету розвитку місцевого бюджету, їх стягнення безумовно становить інтерес територіальної громади та держави, який пов`язаний із накопиченням бюджетних коштів, необхідних для забезпечення належного функціонування інституцій місцевого самоврядування. Ненадходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту до бюджету розвитку місцевого бюджету безперечно порушує права відповідної територіальної громади, інтереси якої представляє відповідний орган місцевого самоврядування. Крім того, несплата коштів пайової участі відповідачем призводить до існування такого становища, за якого одні суб`єкти господарювання сплачують пайові внески, а інші ухиляються від перерахування коштів до бюджету та, як наслідок, не несуть жодної відповідальності, чим у своє чергу порушуються принцип рівності суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на території міста Ужгород. Так як територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом, то з указаних норм матеріального права вбачається, що Ужгородська міська рада наділена повноваженнями щодо затвердження та виконання місцевого бюджету Ужгородської територіальної громади, контролю за його виконанням, в тому числі, в частині забезпечення його дохідної частини, а тому уповноважена за наявності підстав на звернення до суду з позовними заявами про стягнення із замовників будівництва коштів пайової участі.

Так як Ужгородською окружною прокуратурою на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді на адресу Ужгородської міської ради скеровувався лист від 25.02.2025 за № 07.53-107- 1418ВИХ-25 стосовно сплати коштів пайової участі замовником будівництва об`єкту по вул. Грибоєдова, 6 в м. Ужгород, вжитих заходів реагування у разі їх несплати, у відповідь на який згідно з листом № 1000/02.4-19 від 14.03.2025 Ужгородська міська рада повідомила про несплату пайової участі замовником будівництва ТОВ «Захід Регіон Буд» та направила матеріали для формування позовної заяви, з чого вбачається відсутність належних заходів, направлених на стягнення органом місцевого самоврядування коштів пайової участі з ТОВ «Захід Регіон Буд» до місцевого бюджету, то з наведеного вбачається, що у прокурора виникло не тільки право, а й обов`язок відреагувати на їх порушення шляхом пред`явлення до суду позовної заяви до відповідача про стягнення коштів пайової участі. Поряд з цим, на виконання абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» окружною прокуратурою повідомлено позивача, зокрема, про прийняте рішення стосовно представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову листом від 17.03.2025 № 07.53-107-1980вих25.

Прокурор також вказує на безпідставну позицію відповідача про виключну компетенцію Виконавчого комітету Ужгородської міської ради щодо звернення до суду з позовом про стягнення пайової участі, яку ТОВ «Захід Регіон Буд» обґрунтовує з посиланням на Положення про залучення коштів фізичних та юридичних осіб на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, затверджене рішенням Ужгородської міської ради від 03.06.2011 за № 170 зі змінами (чинне станом на час спірних правових відносин).

На спростування таких доводів відповідача, прокурор з посиланням на ст. ст.11, 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначає, що виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади; виконавчий комітет ради утворюється відповідною радою на строк її повноважень та є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади. Відповідно до обставин справи і наведених вище норм законодавства Ужгородська міська рада, як орган який уповноважений забезпечувати контроль за діяльністю створеного нею виконавчого комітету, не вжила жодних заходів щодо забезпечення надання замовнику будівництва правильного розрахунку пайової участі щодо об`єкта будівництва, що також доводить існування бездіяльності Ужгородської міської ради щодо вжиття заходів із забезпечення надходження до місцевого бюджету коштів пайової участі, та є підставою для здійснення прокурором представництва інтересів держави в особі Ужгородської міської ради.

Окремо прокурор вказує, що підтвердженням правильності наведеної позиції щодо права прокурора звертатися до суду з позовом про стягнення пайової участі в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування слугує також актуальна практика Верховного Суду у аналогічних правовідносинах, де до суду звернулася рада, або прокурор в особі відповідної ради (постанови від 17.12.2024 у справі №903/283/24, від 19.02.2025 у справі №903/468/24, від 20.02.2025 у справі №914/3777/23, від 20.02.2025 у справі №918/618/24 та від 20.03.2025 у справі №903/601/24).

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

03.07.2020 у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва зареєстровано дозвіл на виконання будівельних робіт №ЗК81, виданий Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради Товариству з обмеженою відповідальністю «Захід Регіон Буд» (замовнику будівництва) по об`єкту будівництва - «Будівництво багатоквартирного житлового будинку по вулиці Олександра Грибоєдова, 6 в місті Ужгород» Коригування», клас наслідків СС2.

27.06.2022 у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва зареєстровано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів №3К01, який виданий Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради Товариству з обмеженою відповідальністю «Захід Регіон Буд» (замовнику будівництва) по закінченому об`єкту будівництва - «Будівництво багатоквартирного житлового будинку по вулиці Олександра Грибоєдова, 6 в місті Ужгород» Коригування», клас наслідків СС2.

Означеним сертифікатом №3К01 засвідчено відповідність вказаного закінченого будівництвом об`єкта - «Будівництво багатоквартирного житлового будинку по вулиці Олександра Грибоєдова, 6 в місті Ужгород» Коригування», клас наслідків СС2, замовником будівництва якого є ТОВ «Захід Регіон Буд», вид будівництва «Нове будівництво», вказано про генерального проектувальника ОСОБА_1 та генерального підрядника ТОВ «Будівельна компанія «МКВ». У сертифікаті вказано, що він виданий на підставі акту готовності об`єкта до експлуатації від 19.05.2022 (що додається до сертифікату) та який створений у ЄДЕССБ під реєстраційним номером №АС01:2348-2034-0370-7453.

У п. 12 акта готовності об`єкта до експлуатації за №АС01:2348-2034-0370-7453 від 19.05.2022 у графі: «Кошти пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту відповідно до договору укладеного з» зазначено, що пайова участь замовником будівництва до місцевого бюджету не сплачувалася та наведена підстава звільнення від сплати пайової участі п. 13 розд. І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № 132-ІХ.

У сертифікаті №3К01 зазначена дата початку будівництва - 03.07.2020 та дата завершення будівництва - 17.05.2022.

Відповідно до сертифікату №3К01 від 27.06.2022, об`єкт будівництва - «Будівництво багатоквартирного житлового будинку по вулиці Олександра Грибоєдова, 6 в місті Ужгород» Коригування», вид будівництва «Нове будівництво», замовником якого є ТОВ «Захід Регіон Буд», має такі основні показники: площа забудови 984,5 кв.м, кількість поверхів 6, площа місць загального користування 644,7 кв.м, площа житлового будинку - 4806, 1 кв.м, загальна площа квартир - 3799, 2 кв.м; загальна кількість квартир 79, вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію 31196,195 тис. грн.

Відповідно до Закону України №132-ІХ, Міністерством розвитку громад та територій України згідно наказу від 26.06.2020 №151 затверджено «Показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України» (розраховані станом на 01.04.2020), які були чинні на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час отримання відповідачем дозволу на виконання будівельних робіт №ЗК81 та на час початку будівництва 03.07.2020, про який вказано у сертифікаті про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів №3К01. Відповідно до означеного наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 26.06.2020 №151 вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку (з урахуванням податку на додану вартість) на території Закарпатської області становила 11250 грн.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом у цій справі, зазначив, що відповідач ТОВ «Захід Регіон Буд», будучи замовником нового будівництва по об`єкту будівництва - «Будівництво багатоквартирного житлового будинку по вулиці Олександра Грибоєдова, 6 в місті Ужгород» Коригування», клас наслідків СС2, отримавши на початок будівництва дозвіл на виконання будівельних робіт №ЗК81, зареєстрований 03.07.2020 у ЄДЕССБ; розпочавши будівництво 03.07.2020, про що вказано у сертифікаті про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів №3К01, зареєстрованому 27.06.2022 у ЄДЕССБ, до закінчення такого будівництва в експлуатацію 27.06.2022, в порушення абз. 2 п. 2 розд. ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX не сплатив до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту у розмірі 2 відсотків вартості будівництва об`єкта, що розраховано прокурором відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла в Закарпатській області, яка визначена наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 26.06.2020 № 151, та розмір такої пайової участі становить 854820 грн. З посиланням на ст.1212 ЦК України прокурор зазначає, що відповідач як замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок позивача зберіг у себе з 28.06.2022 такі кошти пайової участі в сумі 854820 грн, які мали бути сплачені у місцевий бюджет до 27.06.2022, що є підставою нарахування прокурором до стягнення з відповідача за період прострочення з 28.06.2022 по 19.03.2025 3 відсотків річних у розмірі 69907,88 грн та інфляційних втрат в сумі 251626,37 грн.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Ужгородської міської ради у цій справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За змістом ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно з абз.1 і 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Згідно з положеннями ч.ч. 3-5 ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Таким чином, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

У п.140 постанови від 11.06.2024 у справі №925/1133/18 Велика Палата Верховного Суду вказала такі узагальнюючі висновки щодо права звернення прокурора до суду в інтересах держави:

1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо:

- орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси;

- орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави;

2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо:

- відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;

- орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.

У Рішенні від 05.06.2019 №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, пункт 40; від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, пункт 8.37; від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 7.16; від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, пункт 10.17; від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, пункт 8.54; від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц, пункт 8.16).

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, прокурор зазначав, зокрема, що кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту належать до джерел формування бюджету розвитку місцевого бюджету, а недоотримання таких коштів порушує інтереси територіальної громади, які не захищаються належним чином Ужгородською міською радою.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Ужгородської міської ради у цій справі, судом враховано, що ст. 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Відповідно до ч. 3 ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно зі ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

У ст. 143 Конституції України зазначено, що місцеві органи самоврядування затверджують програми соціально-економічного розвитку і контролюють їх виконання, затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання.

Місцеві бюджети є складовою бюджетної системи України (ч. 1 ст. 5 Бюджетного кодексу України).

Положення законодавства у сфері бюджетних правовідносин (п. 4-1 ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу України) відносять кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту до джерел формування бюджету розвитку місцевих бюджетів.

Бюджетом розвитку, згідно зі ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», визнаються доходи і видатки місцевого бюджету, які утворюються і використовуються для реалізації програм соціально-економічного розвитку, зміцнення матеріально-фінансової бази.

Отже, кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту належать до джерел формування бюджету розвитку місцевого бюджету, їх стягнення безумовно становить інтерес територіальної громади та держави, який пов`язаний із накопиченням бюджетних коштів, необхідних для забезпечення належного функціонування інституцій місцевого самоврядування.

Ненадходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту до бюджету розвитку місцевого бюджету безперечно порушує права відповідної територіальної громади, інтереси якої представляє відповідний орган місцевого самоврядування.

Крім того, несплата коштів пайової участі відповідачем призводить до існування такого становища, за якого одні суб`єкти господарювання сплачують пайові внески, а інші ухиляються від перерахування коштів до бюджету та, як наслідок, не несуть жодної відповідальності, чим у своє чергу порушуються принцип рівності суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на території міста Ужгорода.

Велика Палата Верховного Суду у п. 64 постанови від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 зазначила, зокрема, що у зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ст. 145 Конституції України права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Згідно зі ст. 172 Цивільного кодексу України, територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

На території Ужгородської міської територіальної громади таким органом є Ужгородська міська рада.

З указаних норм матеріального права вбачається, що Ужгородська міська рада наділена повноваженнями щодо затвердження та виконання місцевого бюджету, контролю за його виконанням, в тому числі, в частині забезпечення його дохідної частини.

Суд враховує, що окружна прокуратура, відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді на адресу Ужгородської міської ради скерувала лист від 25.02.2025 за № 07.53-107-1418ВИХ-25 із запитом стосовно сплати коштів пайової участі замовником будівництва об`єкту по вул. Грибоєдова, 6 в м. Ужгород та вжитих заходів реагування у разі їх несплати.

У відповідь листом №1000/02.4-19 від 14.03.2025 Ужгородська міська рада повідомила окружну прокуратуру про несплату пайової участі замовником будівництва ТОВ «Захід Регіон Буд» та направила матеріали для формування позовної заяви для стягнення з відповідача безпідставно збережених ним коштів пайової участі, до якої долучила копії претензії про сплату коштів від 06.08.2024 №02.4-10/635, яка направлялася ТОВ «Захід Регіон Буд».

З таких документів вбачається, що позивач після прийняття в експлуатацію закінченого відповідачем будівництва об`єкта житлової нерухомості згідно сертифікату №3К01 від 27.06.2022 та після направленої ТОВ «Захід Регіон Буд» претензії про сплату коштів пайової участі від 06.08.2024 №02.4-10/635, не вживав заходів для звернення до суду для стягнення з ТОВ «Захід Регіон Буд» відповідно до абз. 2 п. 2 розд. ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту.

Наведене свідчить про невжиття компетентним органом Ужгородською міською радою належних заходів протягом тривалого періоду часу після того як йому стало відомо про порушення інтересів держави, дій до стягнення з ТОВ «Захід Регіон Буд» коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, які повинні були бути сплачені відповідачем до 27.06.2022, що правильно кваліфіковано прокурором як бездіяльність відповідного органу місцевого самоврядування.

Враховуючи наведене, на виконання абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» окружною прокуратурою листом від 17.03.2025 №07.53-107-1980вих25 повідомлено позивача про прийняте рішення стосовно представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду позову в інтересах Ужгородської міської ради.

Отже, зважаючи на наведене, прокурором вірно визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а покликання відповідача на зворотнє судом відхиляється як безпідставне.

За таких обставин, на переконання суду, прокурор, звертаючись із даним позовом, обґрунтував порушення інтересів держави, яке полягає у ненадходженні до місцевого бюджету коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, що порушує права відповідної територіальної громади, інтереси якої представляє відповідний орган місцевого самоврядування.

Правильність позиції прокурора щодо підстав представництва ним інтересів державі в особі органу місцевого самоврядування підтверджено також актуальною практикою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 18.11.2025 у справі № 918/1211/24, від 11.11.2025 у справі № 903/314/25 та інші.

Підсумовуючи наведене, суд виснує, що у цій справі прокурор підтвердив наявність підстав для представництва ним інтересів держави в особі Ужгородської міської ради, у зв`язку з чим суд відхиляє аргументи відповідача, наведені у його клопотання від 25.04.2025 (зареєстрованому за вхідним №02.3.1-02/3976/25 від 28.04.2025) про залишення без розгляду позовної заяви керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі позивача Ужгородської міської ради до ТОВ «Захід Регіон Буд» про стягнення із замовника будівництва безпідставно збережених коштів пайової участі, 3 % річних та інфляційних втрат.

Щодо спірних правових відносин

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № 132-ІХ з 01.01.2020 виключено ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Однак п. 2 розд. ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №132-IX передбачено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Одночасно цією правовою нормою установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Згідно з пп. 3, 4 п. 2 розд. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

За приписами ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»: замовник будівництва - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що відповідач є замовником нового будівництва об`єкта - «Будівництво багатоквартирного житлового будинку по вулиці Олександра Грибоєдова, 6 в місті Ужгород» Коригування», клас наслідків СС2.

Учасниками справи не заперечується реєстрація 03.07.2020 у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва дозволу на виконання будівельних робіт №ЗК81, виданого замовнику (відповідачу в справі) на зазначений новий об`єкт будівництва та реєстрація 27.06.2022 у ЄДЕССБ сертифікату №3К01 про прийняття в експлуатацію такого закінченого будівництвом об`єкту, в якому вказані дата початку будівництва - 03.07.2020, дата завершення будівництва - 17.05.2022, загальна площа квартир - 3799, 2 кв.м; вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію 31196,195 тис.грн.

У постанові від 11.11.2025 у справі № 903/314/25 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що законодавець при внесенні змін до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (шляхом виключення статті 40 цього Закону на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні") встановив, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці в населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (абз. 2 п.2 розд. ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні») в такому порядку та розмірі:

1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;

3) замовник будівництва зобов`язаний протягом десяти робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;

4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;

5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;

6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Верховний Суд зазначив, що передбачений розд. ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:

1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;

2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Тож у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги пп. 3, 4 п. 2 п. 2 розд. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.12.2024 у справі № 903/283/24, від 03.12.2024 у справі № 910/6226/23, від 20.08.2024 у справі № 910/7707/19, від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21.

У постанові від 11.11.2025 у справі № 903/314/25 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду також вказав, що системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення в 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато в попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом десяти робочих днів після 01.01.2020;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом десяти робочих днів після початку такого будівництва.

У постановах від 20.02.2025 у справі № 918/618/24, від 17.04.2025 у справі № 911/65/24, від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21 Верховний Суд зауважив, що у випадку, якщо замовниками об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого розд. ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» обов`язку стосовно перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені в постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Суд враховує, що відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли у 2020 році, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.

Наведені висновки щодо застосування норм п. 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності») у спірних правовідносинах є сталими в правозастосуванні судом касаційної інстанції та викладені, крім вказаних вище постанов Верховного Суду, також у постановах Верховного суду від 07.09.2023 у справі №916/2709/22, від 13.12.2022 у справі №910/21307/21, від 04.05.2022 у справі №925/683/21 та суд вважає їх необхідними до застосування в спірних правовідносинах.

Таким чином, судом на підставі поданих доказів встановлено, що відповідач зберіг («заощадив») у себе майно - кошти, котрі у вигляді пайового внеску у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Ужгород Закарпатської області повинен був сплатити на користь Ужгородської міської ради, подавши протягом 10 робочих днів після 03.07.2020 заяву про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та здійснивши оплату такої пайової участі до введення об`єкта в експлуатацію.

Водночас, невчинення відповідачем означених дій з метою визначення розміру пайового внеску, несплата пайового внеску та подальше введення в експлуатацію у 2022 році об`єкта будівництва, що було розпочате 03.07.2020 (про що вказано у сертифікаті про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів №3К01) має фактичним наслідком безпідставне збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати коштів у вигляді визначеного в порядку п. 2 розд. ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності» розміру пайової участі.

Поряд з наведеним, вбачається, що відповідач зберіг майно саме за рахунок позивача, позаяк згідно з п.п 5 п. а) ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об`єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища.

Кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування у даній справі передбачених ст. ст. 1212-1214 ЦК України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум пайового внеску.

Матеріали справи свідчать, що розмір безпідставно збережених коштів прокурором розраховано за зазначеною в п.п. 1 абз. 1 п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності» формулою, яка містить вірні вихідні дані.

При визначенні розміру пайового внеску, який підлягає стягненню з відповідача, судом враховано, що в сертифікаті від 27.06.2022 №ЗК01 зазначена загальна площа квартир об`єкту житлової нерухомості 3799, 2 кв.м та наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 26.06.2020 № 151 затверджено вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку (з урахуванням податку на додану вартість) на території Закарпатської області у розмірі 11250 грн.

Щодо визначення вартості будівництва об`єкта з урахуванням вартості одного квадратного метра загальної площі чинних саме на момент виникнення у замовника будівництва обов`язку щодо сплати пайового внеску та відповідно до чинного на час спірних правовідносин наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 26.06.2020 за № 151 «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розраховані станом на 01 квітня 2020 року)», то судом враховано, що у постанові від 11.12.2025 у справі № 916/1339/25 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що у цій справі судами встановлено, що прокурор здійснив розрахунок пайової участі на підставі приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" з урахуванням величини загальної площі квартир об`єкта будівництва та показників опосередкованої вартості спорудження житла, які діяли на момент введення об`єкта в експлуатацію. При цьому господарський суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок пайової участі, дійшов висновку про те, що пайовий внесок замовника у створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури населеного пункту має розраховуватися саме на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення в замовника будівництва обов`язку щодо сплати пайового внеску. Обов`язок зі сплати пайового внеску у відповідача виник саме в момент початку будівництва, тобто 28.07.2020. При цьому суди визначили, що станом на момент виникнення у відповідача обов`язку щодо сплати пайового внеску був чинним наказ Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 26.06.2020 за № 151 «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розраховані станом на 01 квітня 2020 року)».

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 22.09.2021 у справі № 904/2258/20, пайовий внесок замовника у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту має розраховуватися саме на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення у замовника будівництва обов`язку щодо сплати пайового внеску, а не на той момент, коли орган місцевого самоврядування дізнався про його несплату замовником, оскільки одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак правовідносини забудови земельної ділянки припиняються. Подібні висновки також викладені в постанові Верховного Суду від 12.08.2025 у справі № 910/6623/24.

З урахуванням наведеного у постанові від 11.12.2025 у справі № 916/1339/25 Верховний Суд зазначив, що застосування прокурором при здійсненні розрахунку розміру пайової участі нормативів, які не діяли станом на момент виникнення у відповідача обов`язку щодо його сплати, суперечить приписам ст. 5 Цивільного кодексу України, оскільки станом на момент виникнення між сторонами спірних відносин положеннями п.п. 4 п. 2 розд. ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» було визначено, що пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. З урахуванням викладеного колегія суддів Верховного Суду враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 22.09.2021 у справі № 904/2258/20, відповідно до яких пайовий внесок має бути розрахований на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення у відповідача обов`язку щодо сплати пайового внеску, а не на той момент, коли позивач дізнався про його несплату відповідачем.

Отже, з урахуванням загальної площі квартир об`єкту житлової нерухомості 3799,2 кв.м та вартості одного квадратного метра загальної площі квартир будинку на території Закарпатської області у розмірі 11250 грн, яка була чинною на момент виникнення у замовника будівництва (відповідача у справі) обов`язку щодо сплати пайового внеску згідно наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 26.06.2020 № 151; з урахуванням п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону Україні» №132-ІХ, яким установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти пайової участі для житлових будинків у розмірі 2 відсотків вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування; суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Ужгородської міської ради 854820,00 грн пайової участі, яка визначена за таким розрахунком: 3799,2 кв.м х 11250 грн/кв.м х 2% = 854820 грн.

Відповідач у відзиві покликається на те, що будівельні роботи фактично розпочаті ним не у 2020 році, а такий об`єкт житлової нерухомості збудований впродовж періоду між 01.01.2021 по 10.07.2022 (як зазначено у відзиві на позовну заяву), що підтверджується складеним підрядною організацією загальним журналом будівельних робіт по об`єкту будівництва, а тому у нього відсутній обов`язок сплати пайової участі.

Суд відхиляє такі відповідача з урахуванням такого.

Перш за все, суд зазначає, що у сертифікаті №3К01, який зареєстрований 27.06.2022 у ЄДЕССБ, зазначені дата початку будівництва - 03.07.2020 та дата завершення будівництва - 17.05.2022. Відомості зазначені у цьому сертифікаті є офіційними, так як складання сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів передбачено абз. 1 ч.2 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), який передбачає, що про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (тут і далі в редакції станом на час виникнення у замовника будівництва (відповідача у справі) обов`язку щодо сплати пайового внеску) проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2) та значними наслідками (СС3) виключно після видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт.

У постанові від 24.06.2025 у справі № 911/1654/24 Верховний Суд із посиланням на такі приписи ст.ст. 26 і 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зазначив, що аналіз наведених вище норм у сукупності свідчить про те, що проведення підготовчих і будівельних робіт фактично за своєю суттю є єдиним нероздільним етапом забудови, право на яке замовник набуває виключно після видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт.

З огляду на наведене, у постанові від 24.06.2025 у справі № 911/1654/24 Верховний Суд зазначив про обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції про те, що відповідач посилаючись на те, що строк початку будівництва неможливо ототожнювати з датою видачі дозволу на будівництво є помилковими, оскільки товариство у цьому випадку помилково розмежовує терміни "початок будівництва" з проведенням конкретних будівельних робіт і таке звужене тлумачення скаржником законодавчо визначеного терміну у Законі № 132-ІХ не відповідає його сутті.

З огляду на наведене вище, покликання відповідача на відсутність у нього обов`язку щодо сплати пайової участі відхиляється судом як безпідставне, а тому суд виснує про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Захід Регіон Буд» на користь Ужгородської міської ради 854820,00 грн безпідставно збережених коштів пайової участі у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту.

Щодо вимоги прокурора про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне.

Стаття 610 ЦК України вказує на те, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно вимога про нарахування, передбачених ст. 625 ЦК України 3% річних й інфляційних втрат, які є складовою відшкодування завданої позивачеві шкоди, є правомірною.

У даному випадку зобов`язання повернути безпідставно набуте майно (грошові кошти) виникає у відповідача безпосередньо з норми ст.1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання та ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Отже, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/3831/22, зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми ст. 1212 ЦК України, тобто з моменту безпідставного набуття майна або з моменту безпідставного його збереження. А тому передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення.

Беручи до уваги вищенаведені обставини, судом встановлено, що у даній справі відповідач, який без належної правової підстави зберіг у власному розпорядженні грошові кошти, що становлять пайову участь, несе додаткове грошове зобов`язання щодо сплати нарахованих інфляційних втрат та трьох відсотків річних, що виникає у зв`язку із неправомірним користуванням чужими коштами.

З урахуванням наведеного, так як відповідач до 27.06.2022 (до дня видачі сертифікату, який підтверджує закінчення будівництвом нового об`єкту житлової нерухомості) не сплатив у місцевий бюджет на користь Ужгородської міської ради 854820 грн пайової участі, враховуючи допущене ТОВ «Захід Регіон Буд» порушення такого грошового зобов`язання, прокурором нараховано до стягнення з відповідача від суми прострочення 854820 грн за період прострочення з 28.06.2022 по 19.03.2025 (враховуючи звернення в суд з позовом 24.03.2025) 3 відсотки річних у розмірі 69907,88 грн та інфляційні втрати в сумі 251626,37 грн.

Період прострочення, суми нарахованих 3% річних та інфляційних втрат відповідачем жодним чином не спростовуються, доказів необґрунтованості здійснених нарахувань матеріали справи також не містять.

Перевіривши здійснений прокурором розрахунок, суд констатує, що прокурор правильно визначив період прострочення, який розпочався з 28.06.2022, суму основного боргу в розмірі 853820 грн у виді несплачених у місцевий бюджет коштів пайової участі та правильно визначив до стягнення з відповідача за період прострочення 3 відсотки річних у розмірі 69907,88 грн та інфляційні втрати в сумі 251626,37 грн.

За таких обставин, заявлений позов в даній частині вимог також підлягає задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 251626,37 грн інфляційних втрат і 69907,88 грн - 3% річних за вказаний період прострочення.

Щодо обґрунтованості рішення

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Надаючи оцінку встановленим судом обставинам справи, судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги прокурора підлягають до задоволення повністю.

Розподіл судових витрат

Відповідно до наданої платіжної інструкції №308 від 21.03.2025, що має внутрішній реєстраційний номер 411998536, при поданні позовної заяви щодо стягнення грошових коштів у загальній сумі 1176354,25 грн, Закарпатською обласною прокуратурою було здійснено сплату судового збору в розмірі 17645,31 грн.

Зазначений платіжний документ є належним підтвердженням виконання обов`язку зі сплати встановленого законодавством збору за звернення до судової установи.

Судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року - 3028,00 грн.

Відповідно до підп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлена ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, оскільки позовні вимоги задоволено повністю, на відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору повністю.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 129, 221, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Регіон Буд» (код ЄДРПОУ - 43220427, місцезнаходження - 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Берчені Міклоша, будинок 46, квартира 1) на користь Ужгородської міської ради (, місцезнаходження 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова, 3) 1176354,25 грн (один мільйон сто сімдесят шість тисяч триста п`ятдесят чотири гривень 25 копійок), з яких: 854820,00 грн (вісімсот п`ятдесят чотири тисячі вісімсот двадцять гривень 00 копійок) безпідставно збережені кошти пайової участі у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту, 251626,37 грн (двісті п`ятдесят одна тисяча шістсот двадцять шість гривень 37 копійок) інфляційні втрати та 69907,88 грн (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сім гривень 88 копійок) - 3 % річних, нараховані за користування безпідставно збереженими грошовими коштами пайової участі.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Захід Регіон Буд» (, місцезнаходження 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Берчені Міклоша, будинок 46, квартира 1) на користь Закарпатської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ - 02909967, місцезнаходження 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Коцюбинського, будинок 2А) 17645,31 грн (сімнадцять тисяч шістсот сорок п`ять гривень 31 копійок) у повернення сплаченого судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, згідно з частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене і підписане 09.03.2026.

Суддя С.В. Сисин