УХВАЛА

05 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/7757/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» (далі - ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», скаржник)

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026

у справі за позовом ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП»

про визнання частково недійсними пунктів договору та стягнення 343 000 грн,

ВСТАНОВИВ:

ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» 27.02.2026 через Електронний суд звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 (повний текст постанови складено 10.02.2026) та рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 у справі №910/7757/25 повністю і ухвалити нове рішення, яким: визнати недійсними пункти 1.1 та 3.1 договору від 17.06.2022 №70/1-К-22 (зі змінами) у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість, укладеного між ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП» (далі - ТОВ «ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП»); стягнути з ТОВ «ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП» на користь ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» 343 000,00 грн безпідставно набутих коштів по договору від 17.06.2022 №70/1-К-22 (зі змінами).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2026 для розгляду справи №910/7757/25 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючої, Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.

Перевіривши дотримання форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Верховний Суд встановив таке.

Підстави касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках передбачених пунктами 1- 4 частини другої статті 287 ГПК України.

Верховний Суд відзначає, що аналіз статті 287 ГПК України дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Верховний Суд зазначає, що частина третя статті 311 ГПК України вказує, що є неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає скаржнику за цією касаційною скаргою, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Суд касаційної інстанції в силу приписів статті 300 ГПК України переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України.

ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» у касаційній скарзі з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України зазначає, що ним наводились у своїх процесуальних документах висновки Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду (зокрема від 24.10.2024 у справі №914/2694/23, від 13.11.2024 у справі №911/23/24, від 07.08.2024 у справі №916/2914/23, від 10.09.2024 у справі №922/4055/23, від 11.02.2026 у справі №910/5888/25), де предметом позову виступали вимоги про визнання недійсним частково договорів, стягнення сум ПДВ та коштів передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, нарахованих на ці суми, тоді як ці висновки Верховного Суду не є подібними правовідносинам у справі №910/7529/25, що свідчить про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

З наведеного не убачається, що скаржник зазначає щодо якої конкретно норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Отже, скаржник зазначивши пункт 3 частини другої статті 287 ГПК як підставу для подання касаційної скарги не вказав щодо якої норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах.

З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду закріплені у статті 300 ГПК України, Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та підставами, які скаржник не навів у її тексті.

Суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 300 ГПК України).

Таким чином, враховуючи доводи касаційної скарги, скаржнику слід виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та зазначити щодо якої норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Верховний Суд роз`яснює, що у разі не усунення вищевказаного недоліку касаційної скарги у встановлений судом строк, касаційну скаргу буде повернуто на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити.

З огляду на викладене касаційна скарга ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України, із наданням скаржникові строку для усунення зазначеного вище недоліку, шляхом надання касаційної скарги в новій редакції та зазначити щодо якої норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Матеріали з усуненням недоліків касаційної скарги слід подати в Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії цих матеріалів іншим учасникам справи, ураховуючи приписи статей 6, 42, 291 ГПК України.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення названого недоліку або не в повному обсязі його усунення протягом установленого строку матиме наслідок повернення касаційної скарги на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України, виходячи з вищенаведеного.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 291, 292, 314 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 у справі №910/7757/25 - залишити без руху.

2. Надати Державній установі «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через Електронний суд або поштою на адресу: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити Державній установі «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», що у разі невиконання/неповного виконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова