ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 березня 2026 року Справа № 903/1193/25

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А.С., за участі секретаря судового засідання Гандзілевської Я.В., розглянувши справу

за позовом: Керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації

до відповідача: Турійської селищної ради Ковельського району

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Ліси України»

про скасування державної реєстрації земельної ділянки та витребування частини земельної ділянки,

за участі представників-учасників справи:

від позивача: Б`яла І.В., витяг з ЄДР;

від відповідача: н/з;

від третьої особи: Солдатова А.В., довіреність №856 від 17.12.2025;

прокурор: Рішко А.В., службове посвідчення №071761 від 01.03.2023.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Суть спору: 30.12.2025 через систему «Електронний суд» Керівник Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Турійської селищної ради Ковельського району та просить:

- витребувати у розпорядження держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Турійської селищної ради частину земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1241, площею 19,2123 га, з координатами (Х 5 655 554,543, Y 1 356 972,562; X 5 655 437,015, Y 1356 191,214; X 5 655 230, 533, Y 1 356 103,885; X 5 655 133,476, Y 1 356 093,398; X 5 655076,207, Y 1 356 168,199; X 5 655 103,148, Y 1 356 258,466; X 5 654 998,394, Y 1 356 307,731; X 5 654 953,953, Y 1 356 287,071; X 5 654 841,698, Y 1 356 236, 868; X 5 654 839,675, Y 1 356 064,585; X 5 654 799,996, Y 1 355 981,947; X 5654 704,453, Y 1 355 943, 400; X 5 654 685,370, Y 1 355 835,163; X 5654 624,703, Y 1 355 715,278; X 5 654 632,803, Y 1 355 622,848; X 5654 589,549, Y 1 355 571,913; X 5654 593,223, Y 1 355 561,820; X 5 654 625,559, Y 1 355 576,013; X 5 654 638,219, Y 1 355 587,491; X 5 654 738,057, Y 1 355 673,629; X 5 654 838,073, Y 1 355 765,716; X 5 654 856,211, Y 1 355 786,605; X 5 654 892,774, Y 1 355 834,262; X 5654 902,046, Y 1 355 858, 259; X 5 654 845, 736, Y 1 355 918,968; X 5 654 804,172, Y 1 355 964,529; X 5 655 279,530, Y 1 356 112,635; X5 655 315,594, Y 1 356 124,291; X 5 655 384,902, Y1 355 877,065; X 5 655 319, 567, Y 1 355 658.331; X 5 655 268,518, Y 1 355 649, 845; X 5 655 154,568, Y 1 355 648, 130; X 5 655 145, 298, Y 1 355 624,135; X 5 655 150, 582, Y 1 355 619, 632; X 5 655 178,627, Y 1 355 643,157; X 5 655 339,650, Y1 355 637,899; X 5 655 423,199, Y1 355 693,985; X5 655 473,731, Y 1 355 821,157; X 5 655 468,052, Y 1 356 048,410);

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1241, площею 20,6351 га в Державному земельному кадастрі.

При обґрунтуванні позовних вимог посилається на незаконне включення частини земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1241, площею 19,2123 га до земель сільськогосподарського призначення, оскільки дана земельна ділянка належить до земель лісового фонду та з користування Державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Ліси України» не вилучалась.

Згідно протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2025 призначення судді не відбулося у зв`язку нестачею потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Згідно протоколу судової справи між суддями від 05.01.2026 справу розподілено судді Слободян О.Г.

08.01.2026 Вищою радою правосуддя прийнято рішення №1/0/15-26 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Волинської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно наказу голови суду від 08.01.2026 №1/02-2 ОСОБА_1 відраховано зі штату працівників Господарського суду Волинської області.

На підставі розпорядження в.о. Керівника апарату Господарського суду Волинської області від 12.01.2026 №01-4/1 згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2026, справу №903/1193/25 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 розподілено судді Вороняку А.С.

Ухвалою суду від 14.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.02.2026. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати прокурору, позивачу, докази чого подати суду. Запропоновано прокурору, позивачу подати суду: відповідь на відзив та наявні докази в строк 5 днів з дня його отримання, з врахуванням вимог ст. ст. 166, 184 ГПК України, копію відповіді на відзив з додатками надіслати відповідачу, докази надіслання надати суду; відповідачу заперечення на відповідь прокурора, позивача, протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив з доказами надіслання прокурору, позивачу. Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Ліси України». Запропоновано третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача подати суду: письмові пояснення щодо заявленого позову та наявні докази, відповідно до ст.168 ГПК України (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали), копії яких з додатками надіслати іншим учасникам справи, докази надіслання (опис вкладення) надати суду.

28.01.2026 через систему «Електронний суд» від третьої особи надійшли письмові пояснення на позовну заяву у яких просить суд задовольнити позовні вимоги повністю. Дане пояснення суд долучив до матеріалів справи.

09.02.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання у якому останній просить суд справу розглядати за відсутності представника Турійської селищної ради. Крім того у клопотанні зазначив, що позов визнають, не заперечують щодо його задоволення. Дане клопотання суд долучив до матеріалів справи.

10.02.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення (в порядку ст. 42 ГПК України) про підтримання позовних вимог. Дані пояснення суд долучив до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 16.02.2026 повідомлено учасників справи про те, що підготовче засідання відбудеться 11.03.2026.

Відповідач у судове засідання 11.03.2026 не прибув, хоча належно був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (ухвала суду від 16.02.2026 доставлена в електронний кабінет останнього 19.02.2026 об 11:08).

Відповідно до ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ч. 3 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Оскільки, заява про визнання позову підписана головою Турійської селищної ради Безсмертним Олексієм Миколайовичем (подана через систему «Електронний суд»), тобто уповноваженою особою, визнання позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем.

У судовому засіданні прокурор, представники позивача та третьої особи підтримали позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити останні у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З урахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливості розгляду справи за відсутності відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, -

установив:

згідно відомостей Державного земельного кадастру Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області на підставі матеріалів інвентаризації земель із землеустрою до Державного земельного кадастру внесено відомості про утворення земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0756, площею 56,9651 га.

У подальшому наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 06.06.2018 №3-793/15-18-СГ вказана вище земельна ділянка передана у комунальну власність Турійської селищої ради.

Як вбачається з витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно вказана земельна ділянка зареєстрована на праві комунальної власності за Турійською селищною радою 15.08.2019.

Водночас як вбачається з листа Турійської селищної ради від 06.11.2025 №1842/07.02/2-25 в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0756, площею 56,9651 га, утворено 18 земельних ділянок, шляхом відведення у приватну власність фізичних осіб.

Підставою для прийняття рішення про поділ слугували рішення Турійської селищної ради від 04.09.2020 про надання дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення 18 земельних ділянок у власність фізичним особам для ведення особистого селянського господарства за рахунок інвентаризованої земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0756, площею по 2 га кожна.

В результаті утворення земельних ділянок з кадастровими номерами :05:001:1242, :05:001:1243, :05:001:1245, :05:001:1251, :05:001:1252, :05:001:1250, :05:001:1246, :05:001:1254, :05:001:1255, :05:001:1253, :05:001:1244, :05:001:1248, :05:001:1249, :05:001:1247, :05:001:1256, :05:001:1257, :05:001:1258, :05:001:1259, площею 2 га кожна з подальшим відведення у приватну власність фізичним особам автоматично утворено і земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:1241, площею 20,9651 га, як таку, що залишилась після поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0756, площею 56,9651 га та утворення вищезазначених 18 земельних ділянок переданих у власність фізичним особам.

Згідно поземельної книги щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1241, площею 20,9651 га, вказана земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення 16.00 землі запасу.

Згідно відомостей Реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:1241, площею 20,9651 га, не реєструвалася на праві комунальної власності за Турійською селищною радою.

Однак, як стверджує прокурор, земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0756, площею 56,9651 га утворена внаслідок поділу земельної ділянки, була передана наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області у комунальну власність та з 15.08.2019 значиться за Турійською селищною радою, фактично перебуває в комунальній власності Турійської селищної ради.

Разом з тим, прокурор зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:1241 частково накладається на землі лісового фонду (землі лісогосподарського призначення) у межах кварталів 27,28,32,35 Перевалівського лісництва філії «Володимир Волинське ЛГ» ДП «Ліси України» та перебуває у постійному користуванні ДП «Ліси України».

Розпорядженням Волинської обласної державної адміністрації №109 від 12.03.2011 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» надано дозвіл ДП «Турійське ЛГ» на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування для ведення лісового господарства згідно додатків.

Згідно додатку №2 до вищезазначеного розпорядження Перевалівська сільська рада передала 85 га ДП «Турійське лісове господарство». Підставою для передачі вказаної площі слугувало самозалісення земель природним шляхом.

Із схеми розташування земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1241, розробленою сертифікованим інженером землевпорядником Бучко Н.М. на підставі договору, укладеного між ДП «Ліси України» та ФОП Бучко Н.М., вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах 30,31,20 та 25 виділів 27 кварталу, 4 виділу 28 кварталу, 1,16,19 виділів 32 кварталу та 1,10,6, 3 виділів 35 кварталу Перевалівського лісництва ДП «Турійське ЛГ». Відповідно до вказаної схеми земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:1241 частково знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення, при цьому в межах Перевалівського лісництва знаходиться 19,2123 га, що становить 91,6% від загальної площі земельної ділянки. Під час визначення точної площі земельної ділянки. яка накладається на межі Перевалівського лісництва інженером-землевпорядником визначено координати окружної межі земель лісогосподарського призначення, відповідно до матеріалів лісовпорядкування, які знаходяться частково в межах земельної ділянки.

Зазначені обставини також підтверджуються планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування щодо 27,28,32 та 35 кварталів Перевалівського лісництва (фрагменти з планшетів, копії таксаційних описів кварталу, копії фрагменту плану лісонасаджень).

Враховуючи наведене, прокурор доводить, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:1241, площею 20,9651 га розташована в межах 30,31,20 та 25 виділів 27 кварталу, 4 виділу 28 кварталу, 1,16,19 виділів 32 кварталу та 1,10,6, 3 виділів 35 кварталу Перевалівського лісництва ДП «Турійське ЛГ».

Крім цього, згідно таксаційного опису плану лісонасаджень Перевалівського лісництва, у 20 виділі 27 кварталу наявні лісові насадження віком 54 роки, висотою 20 метрів та діаметром 30 см куб, у 25 виділі 27 кварталу наявні лісові насадження віком 57 років, висотою 22 метри та діаметром 32 см куб, у 30 виділі 27 кварталу наявні лісові насадження віком 52 роки, висотою 20 метрів та діаметром 28 см куб, у 31 виділі 27 кварталу наявні лісові насадження віком 15 років, висотою 4 метри та діаметром 8 см куб, у 4 виділі 28 кварталу наявні лісові насадження віком 59 років, висотою 20 метрів та діаметром 28 см куб, у 1 виділі 32 кварталу наявні лісові насадження віком 57 років, висотою 23 метри та діаметром 36 см куб, у 16 виділі 32 кварталу наявні лісові насадження віком 52 роки, висотою 20 метрів та діаметром 4 см куб, наявні лісові насадження природного походження віком 9 років (станом на 2013 рік) та діаметром 32 см куб., у 19 виділі 32 кварталу наявні лісові насадження віком 57 років, висотою 18 метрів та діаметром 20 см куб, у 3 виділі 35 кварталу наявні лісові насадження віком 57 років, висотою 20 метрів та діаметром 30 см куб, у 6 виділі 35 кварталу наявні лісові насадження віком 64 роки, висотою 22 метри та діаметром 28 см куб, у 10 виділі 35 кварталу наявні лісові насадження віком 50 років, висотою 19 метрів та діаметром 24 см куб.

Із листа з викопіюванням ВО «Укрдержліспроект» №03/990-24, вбачається, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:1241 площею 20,9651 га частково накладається на землі лісового фонду та розташована орієнтовно у кварталах № 27,35 Перевалівського лісництва.

Також листами Філії «Володимир-Волинське ЛГ» ДП «Ліси України» 656/26.1.9-2023 від 28.11.2023 та 670/26.1-2024 від 04.09.2024, підтверджується, що спірна земельна ділянка площею 20,9651 га згідно матеріалів лісовпорядкування 2013 року знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення у 27,28,32,35 кварталах Перевалівського лісництва.

При цьому, Філія «Володимир-Волинське ЛГ» ДП «Ліси України» є спеціалізованим лісогосподарським підприємством, який за наявності розроблених та затверджених матеріалів лісовпорядкування володіє достовірними відомостями щодо розташування спірної земельної ділянки у межах земель лісового фонду.

Із акту обстеження земельних ділянок, які накладаються на держлісфонд Ружинського лісництва Філії «Володимир-Волинське ЛГ» ДП «Ліси України» від 28.08.2024, складеного комісією в складі інженера лісового господарства Омелянчука В.М., лісничого Перевалівського лісництва Деркача О.Б, вбачається, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:1241, площею 20,9651 га, частково розміщена в межах Перевалівського лісництва. Станом на 28.08.2024 (дата проведення обстеження) на земельній ділянці зростають лісові насадження віком 20 60 років та середнім діаметром 14-28 см куб.

Згідно відомостей Міністерства юстиції України (лист №129948/10897-4-24/9.1.2 від 19.09.2024 з додатками), наданими у відповідь на запит Ковельської окружної прокуратури, спірна земельна ділянка номером :05:001:1241 площею 20,9651 га відноситься до земель лісогосподарського призначення та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходиться в межах Перевалівського лісництва. Крім цього, вказана земельна ділянка перебуває фактично у постійному користуванні ДП «Ліси України», водночас відповідне право у встановленому законом порядку зареєстроване не було.

Крім того, згідно відомостей з Державного земельного кадастру, вбачається, що при використанні інтерактивного шару «Ліси» Публічної кадастрової карти спірна земельна ділянка позначається зеленим кольором, як землі лісогосподарського призначення (відповідні відомості про земельну ділянку до Державного земельного кадастру автоматично перенесено з Державного лісового кадастру у відповідності до "Порядку інформаційної взаємодії між Державним земельним кадастром, іншими кадастрами та інформаційними системами", затвердженого постановою КМУ від 03.06.2013 № 483).

При цьому, навколо спірної земельної ділянки інші земельні ділянки також автоматично виділяються зеленим кольором, як землі лісового фонду шар "Ліси", оскільки становлять єдиний масив земель лісового фонду, на який розроблено матеріали лісовпорядкування Перевалівського лісництва ДП «Ліси України».

Прокурор зазначає, що дані відомості отримано з програмного забезпечення Державного земельного кадастру, доступ до якого надано органам прокуратури згідно Порядку його ведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051.

Судом встановлено, що дії ГУ Держгеокадастру у Волинській області при проведенні державної інвентаризації земель, за результатами якої утворилася земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0756, площею 56,9651 га, а в подальшому в результаті її поділу та утворення Турійською селищною радою земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1241, площею 20,9651 га, призвели до незаконного вилучення земельної ділянки лісового фонду та зміну цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення, передання земельної ділянки із державної у комунальну власність.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

У ст. 5 Лісового кодексу України зазначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Згідно ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, а на умовах оренди - іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до Закону.

Статтями 7, 8 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 9 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній і приватній власності.

За статтями 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо, регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації про затвердження технічної документації із землеустрою) визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 у справі №488/402/16-ц зазначено наступне: "Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Отже, суд зазначає, що земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування державного підприємства на підставі відповідних рішень органів влади, можуть перебувати лише у державній власності, а відтак їх передача до земель комунальної та приватної власності є неправомірною.

З ч.ч. 1, 2, 6, 7 ст. 20 Земельного кодексу України вбачається, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (Держгеокадастр України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15) та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря.

Згідно ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу) Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами п`ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Отже, станом на 2013 рік вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб мав право виключно Кабінет Міністрів України.

Відтак, щодо частини спірної земельної ділянки Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області неправомірно проведено державну інвентаризацію в результаті якої 12.11.2013 в Державному земельному кадастрі утворено земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0756, площею 56,9651 га, яку відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 06.06.2018 №3-793/15-18-СГ передано у комунальну власність Турійської селищної ради.

Крім цього, як вже зазначив суд, в результаті утворення земельних ділянок площею 2 га кожна, з подальшим відведення у приватну власність фізичним особам автоматично утворено і земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:1241, площею 20,9651 га, як таку, що залишилась після поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0756, площею 56,9651 га та утворення вищезазначених 18 земельних ділянок, переданих у власність фізичним особам.

З інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України від 19.09.2024 №129948/10897 4-24/9.1.2 вбачається, що Кабінетом Міністрів України рішень про погодження зміни цільового призначення, вилучення із земель лісогосподарського призначення спірної земельної ділянки не приймалось.

Станом на час проведення державної інвентаризації Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області (2013 рік) у відповідності до вимог ст.ст. 122, 149 Земельного кодексу України питання щодо вилучення земель лісогосподарського призначення та розпорядження такими ділянками належали до компетенції Кабінету Міністрів Україні та Волинської обласної державної адміністрації, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту.

Отже, суд дійшов висновку, що ГУ Держгеокадастру у Волинській області всупереч ст. ст. 122, 149 Земельного кодексу України розпорядилося частиною спірної земельної ділянки, провівши її інвентаризацію як земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Крім того, згідно ст.ст. 17, 20, 122, 149 Земельного кодексу України (в редакції станом на дату прийняття спірного наказу) Держгеокадастр взагалі не наділений повноваженнями щодо вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення державної власності для нелісогосподарських потреб у межах населених пунктів.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Отже, Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області в порушення вимог ст. ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 3, 15-2, 17, 20, 56, 57, 84, 122, 141, 142, 149 Земельного кодексу України, ст. ст. 31, 33, 57 Лісового кодексу України, проведено інвентаризацію та, відповідно утворено земельну ділянку яка частково розташована в межах земель лісогосподарського призначення, зокрема в межах Перевалівського лісництва ДП «Турійське ЛГ», оскільки землі лісогосподарського призначення не можуть передаватись у користування без їх вилучення у постійних користувачів.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

В пунктах 83-87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц викладено такі висновки: «Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам».

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19).

Враховуючи наведене, земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0756, яка всупереч вимогам Земельного кодексу України неправомірно проінвентаризована як землі сільськогосподарського призначення припинила своє існування. При цьому Турійською селищною радою не приймалися будь-які рішення щодо утворення саме спірної земельної ділянки, оскільки як вбачається з технічних документацій на новоутворені в результаті поділу 18 земельних ділянок останні відводилися у приватну власність фізичних осіб за рахунок проінвентаризованої земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0756, а спірна земельна ділянка утворилася автоматично після виділення решти земель. Таким чином, відсутні рішення органів влади та місцевого самоврядування, якими б утворювалася земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:1241, а накази Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про проведення інвентаризації земель та про передачу земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0756 у комунальну власність вичерпали свою дію після її поділу.

У статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у 10 справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90)).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Наведені способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Згідно відомостей Реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:1241, площею 20,9651 га, не реєструвалася на праві комунальної власності за Турійською селищною радою, однак враховуючи що була утворена внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0756, площею 56,9651 га, яка в свою чергу передана наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області у комунальну власність, також перебуває у фактичному володінні Турійської селищної ради.

Неважаючи на відсутність державної реєстрації спірної земельної ділянки у Реєстрі речових прав на нерухоме майно за Турійською селищною радою, остання визнається фактичним володільцем нерухомого майна, оскільки спріна земельна ділянка утворена шляхом поділу земельної ділянки, яка передавался Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області у комунальну власність Турійської селищної ради та, відповідно, може ними реєструватися у Реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи наведене, Турійська селищна рада фактично неправомірно набула права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0756, площею 56,9651 га, а в подальшому на утворену в результаті її поділу земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:1241, площею 20,9651 га, тобто заволоділа нею незаконно, поза волею законного власника.

У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи.

Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном, в тому числі шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном.

З огляду на викладене володіння нерухомим майном може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним).

Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.

Права володіння, користування та розпорядження майном належить власнику майна (ч.1 ст. 317 ЦК України), незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні.

Суд зазначає, що у даній справі незаконне рішення органу місцевого самоврядування, подальший її поділ (незважаючи на той факт, що новоутворена земельна ділянка не була зареєстрована в Реєстрі речових прав на нерухоме майно), фактично стали підставами, які обумовили формальне набуття Турійською селищною радою права власності на спірну земельну ділянку.

При цьому, їх визнання незаконними та скасування, як окремих позовних вимог, не є належним способом захисту.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений.

Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно.

Разом з тим для вирішення спорів щодо часткового накладення земельної ділянки, така земельна ділянка має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»), про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до 1) Кам`янка-Бузької 13 міської ради, 2) фізичної особи про визнання недійсним рішення Кам`янки-Бузької міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про землеустрій" інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про землеустрій" інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку (ч. 2 ст. 35 Закону України "Про землеустрій").

Вимоги щодо проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою та складання за її результатами технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель визначає Порядок проведення інвентаризації земель, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 № 513.

Згідно з п. 2 Порядку інвентаризація земель проводиться з метою: забезпечення ведення Державного земельного кадастру, здійснення контролю за використанням і охороною земель; визначення якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь; узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі; прийняття за результатами інвентаризації земель Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування відповідних рішень; здійснення землеустрою. Інвентаризація земель проводиться виходячи з принципів плановості, достовірності та повноти даних, послідовності і стандартності процедур, доступності використання інформаційної бази, узагальнення даних з додержанням єдиних засад та технології їх оброблення (п. 3 Порядку).

Відповідно до п. 7 Порядку під час проведення інвентаризації земель використовуються матеріали аерофотозйомки, лісовпорядкування проекти створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, схеми формування екомережі, програми у сфері формування, збереження та використання екомережі.

Згідно з п. 26 Порядку за результатами проведення інвентаризації земель виконавцем робіт розробляється технічна документація, склад якої встановлений статтею 57 Закону України Про землеустрій. Технічна документація погоджується та затверджується в порядку, встановленому статтею 186 Земельного кодексу України (п.28 Порядку).

Відомості, отримані в результаті інвентаризації земель, підлягають внесенню до Державного земельного кадастру відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (п. 30 Порядку).

Відповідно до п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Враховуючи наведене, в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0756 відділом у Турійському районі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області 08.12.2020 зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:1241, площею 20,9651 га, яка утворилася автоматично після утворення 18 земельних ділянок, відведених у користування фізичних осіб.

Статтею 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

За змістом ч.1 ст.24 вищевказаного Закону державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

За приписами ст. 3 Закону України "Про Державний земельний кадастр" основними принципами, на яких базується Державний земельний кадастр, є зокрема, принципи об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі.

Разом з тим, під час інвентаризації невірно визначено цільове призначення земельної ділянки як землі сільськогосподарського призначення при тому, що вказана земельна ділянка частково належить до земель лісогосподарського призначення, оскільки охоплена матеріалами лісовпорядкування.

Отже, подальша наявність відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1241, площею 20,9651 га, в Державному земельному кадастрі порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності, повноти відомостей та унеможливить відновлення порушеного права держави, у власності якої повинна перебувати спірна земельна ділянка, оскільки реєстрація у Державному земельному кадастрі частини земельної ділянки з цільовим призначенням землі запасу сільськогосподарського призначення відноситиме її в подальшому до земель комунальної форми, що надасть право Турійській селищній раді у будь-який час внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; а також якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника.

Положення аналогічного змісту закріплені також у ч. 10 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" та п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, згідно з якими державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Суд погоджується із доводами прокурора, що при зверненні до суду з даним позовом останнім обрано такий спосіб захисту, який може відновити інтереси держави та попередити загрозу порушення права на землі державної власності, а саме скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1241, площею 20,9651 га та витребування її частини, що накладається на землі лісогосподарського призначення у розпорядження держави.

Верховним Судом 20.12.2023 у постанові № 916/1517/22 зазначено, що визнання незаконними і скасування спірних наказів, визнання недійсними результатів земельних торгів та договору оренди, а також скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі спірної земельної ділянки призведе до припинення прав відповідачів на цю земельну ділянку та поновить права ДСГП "Ліси України" на користування землями державного лісового фонду.

Враховуючи наведене, суд прийшов висновку, що позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1241, площею 20,9651 га, та витребування її частини у розпорядження держави заявлені обґрунтовано, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, визнані відповідачем, є підставними, а відтак підлягають до задоволення.

В силу положень ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази та визнання позову відповідачем, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1241, площею 20,9651 га, та витребування її частини у розпорядження держави підлягають задоволенню у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4844,80 грн згідно платіжної інструкції №3225 від 18.12.2025.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч.1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що позивачу у відповідності до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч.1 ст. 130 ГПК України слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 2422,40 грн (4844,80 /50%).

Крім того, враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст. 129 ГПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь прокуратури належить стягнути 2422,40 грн судового збору.

Керуючись ст. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 73, 74, 77, 86, 185, 191, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Витребувати у розпорядження держави в особі Волинської обласної державної адміністрації(Київський майдан, 9, м. Луцьк, Волинська обл., 43027, ) з незаконного володіння Турійської селищної ради(44801, Волинська обл., Ковельський р-н, селище Турійськ, Центральний майдан, будинок 1, ) частину земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1241, площею 19,2123 га, з координатами Х 5 655 554,543, Y 1 356 972,562; X 5 655 437,015, Y 1356 191,214; X 5 655 230, 533, Y 1 356 103,885; X 5 655 133,476, Y 1 356 093,398; X 5 655076,207, Y 1 356 168,199; X 5 655 103,148, Y 1 356 258,466; X 5 654 998,394, Y 1 356 307,731; X 5 654 953,953, Y 1 356 287,071; X 5 654 841,698, Y 1 356 236, 868; X 5 654 839,675, Y 1 356 064,585; X 5 654 799,996, Y 1 355 981,947; X 5654 704,453, Y 1 355 943, 400; X 5 654 685,370, Y 1 355 835,163; X 5654 624,703, Y 1 355 715,278; X5 654 632,803, Y 1 355 622,848; X 5654 589,549, Y 1 355 571,913; X 5654 593,223, Y 1 355 561,820; X 5 654 625,559, Y 1 355 576,013; X 5 654 638,219, Y 1 355 587,491; X 5 654 738,057, Y 1 355 673,629; X 5 654 838,073, Y 1 355 765,716; X 5 654 856,211, Y 1 355 786,605; X 5 654 892,774, Y 1 355 834,262; X 5654 902,046, Y 1 355 858, 259; X 5 654 845, 736, Y 1 355 918,968; X 5 654 804,172, Y 1 355 964,529; X 5 655 279,530, Y 1 356 112,635; X5 655 315,594, Y 1 356 124,291; X 5 655 384,902, Y1 355 877,065; X 5 655 319, 567, Y 1 355 658.331; X 5 655 268,518, Y 1 355 649, 845; X 5 655 154,568, Y 1 355 648, 130; X 5 655 145, 298, Y 1 355 624,135; X 5 655 150, 582, Y 1 355 619, 632; X 5 655 178,627, Y 1 355 643,157; X 5 655 339,650, Y1 355 637,899; X 5 655 423,199, Y1 355 693,985; X5 655 473,731, Y 1 355 821,157; X 5 655 468,052, Y 1 356 048,410.

3. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1241, площею 20,6351 га в Державному земельному кадастрі.

4. Стягнути з Турійської селищної ради (44801, Волинська обл., Ковельський р-н, селище Турійськ, Центральний майдан, будинок 1, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, Волинська обл., 43025, ) 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) судового збору.

5. Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області повернути із Державного бюджету Волинській обласній прокуратурі (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції №3225 від 18.12.2025.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 18.03.2026

Суддя А. С. Вороняк