ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2026 року м. Дніпро Справа № 904/6795/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Мороза В.Ф.,

при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Красний забойщик"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2024р. (суддя Панна С.П.) у справі № 904/6795/23

за позовом виконуючого обов`язки керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області

до 1) Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Красний забойщик"

про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради,-

ВСТАНОВИВ:

Виконуючий обов`язки керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача-1: Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Красний забойщик", в якій просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 28.09.2021 №654-VІІІ /VІІІ "Про надання дозволу ТОВ "Агрофірма "Красний Забойщик" на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду для іншого сільськогосподарського призначення (розміщення будівлі контори) на території Глеюватської сільської ради в межах с. Червоне";

- визнати незаконним та скасувати рішення Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 17.03.2023 № 1669-ХІХ/VIII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для іншого сільськогосподарського призначення Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Красний Забойщик".

Позовні вимоги обґрунтовані прийняттям рішення органу місцевого самоврядування від 28.09.2021 № 654-VІІІ/VІІІ внаслідок вчинення депутатом Сільради ОСОБА_1 корупційних адміністративних правопорушень, передбачених частинами першою, другою статті 172-7 КУпАП, у зв`язку із невиконанням останньою покладеного статтями 28, 35-1 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язання щодо врегулювання конфлікту інтересів під час прийняття оспорюваного рішення, що знаходиться у причинно- наслідковому зв`язку з прийняттям в подальшому радою рішення № 1669-ХІХ/VIII від 17.03.2023.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2024 у справі № 904/6795/23:

- позовні вимоги задоволено у повному обсязі;

- визнано незаконним та скасовано рішення Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 28.09.2021 №654-VІІІ /VІІІ "Про надання дозволу ТОВ "Агрофірма "Красний Забойщик" на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду для іншого сільськогосподарського призначення (розміщення будівлі контори) на території Глеюватської сільської ради в межах с. Червоне";

- визнано незаконним та скасовано рішення Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 17.03.2023 № 1669-ХІХ/VIII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для іншого сільськогосподарського призначення Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Красний Забойщик";

- стягнуто з Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області на користь Дніпропетровської обласної прокуратури cудовий збір в розмірі 2 147,20 грн.;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Красний забойщик" на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір в розмірі 2 147, 20 грн.

Суд задовольнив позовні вимоги, оскільки рішення Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 28.09.2021 № 654-VІІІ/VІІІ "Про надання дозволу ТОВ "Агрофірма "Красний Забойщик" на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду для іншого сільськогосподарського призначення (розміщення будівлі контори) в межах с. Червоне" прийнято внаслідок вчинення депутатом Глеюватської сільської ради Болсуновською О.В. корупційних адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, у зв`язку із невиконанням останньою покладеного ст.ст. 28, 35-1 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язання щодо врегулювання конфлікту інтересів під час прийняття оспорюваного рішення, що встановлено постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2023 у справі № 177/99/23, таке рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню відповідно до вимог ст. 67 Закону України "Про запобігання корупції".

При цьому, рішення ради № 1669-ХІХ/VIII від 17.03.2023 знаходиться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із рішенням № 654-VІІІ/VІІІ від 28.09.2021, прийнятим внаслідок вчинення депутатом Глеюватської сільської ради Болсуновською О.В. дій в умовах реального конфлікту інтересів тому також підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Красний забойщик", в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2024 по справі № 904/6795/23 скасувати в повному обсязі, провадження по справі № 904/6795/23 закрити в зв`язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що суд не зазначив підстав, з яких він вважав, що даний спір відноситься до спорів, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що в позові не зазначено жодної підстави, яка б свідчила про те, що даним рішенням були порушені права інших юридичних чи фізичних осіб, що відповідач-2 не мав законних підстав для затвердження проекту землеустрою на вищезазначену земельну ділянку чи отримання земельної ділянки в оренду, яку на сьогоднішній день так і не отримав.

Суд першої інстанції відмовився досліджувати ту обставину, що відповідач-2 є власником нежитлової будівлі, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, село Червоне, вулиця Гагаріна, будинок 16а. Оскільки дане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, дозвіл на розробку проекту землеустрою був наданий Рішенням від 28.09.2021 та затверджений рішенням від 17.03.2023, то відповідно до положень ч. 8 ст. 186 ЗК України підставою для відмові у погодження та затвердженні проекту землеустрою могло бути тільки невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Відповідно до положень ч. 2 ст. 134 ЗК України дана земельна ділянка не могла бути передана в оренду будь-якій іншій особі, ніж відповідач-2, оскільки на даній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна, який належить на праві власності тільки відповідачу-2.

Таким чином, за доводами апелянта, є очевидним, що в разі навіть відсутності конфлікту інтересів, відповідач-1 не міг прийняти інших рішень стосовно вищезазначеної земельної ділянки, ніж ті, які він прийняв.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2025 у справі №904/6795/23 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Красний забойщик" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2024 у справі №904/6795/23 задоволено. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2024 у справі №904/6795/23 скасовано. Прийнято у справі нове рішення, яким провадження по справі № 904/6795/23 закрито на підставі ч.1 ч. 1 ст. 231 ГПК України в зв`язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Роз`яснено прокурору (позивачу), що даний спір відноситься до юрисдикції адміністративного судочинства. Стягнуто з Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Красний забойщик" 6 441, 60 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Апеляційна суд дійшов висновку, що даний спір не відноситься до спорів, вирішення яких відноситься до юрисдикції господарських судів, оскільки на момент ухвалення судом першої інстанції рішення по справі, між відповідачами були відсутні господарські взаємовідносини, а оспорюване Прокурором рішення органу місцевого самоврядування є не реалізованим, наслідком чого є відсутність між сторонами господарських відносин.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.06.2025 касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2025 у справі № 904/6795/23 скасовано. Справу № 904/6795/23 передано до Центрального апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Направляючи справу на новий розгляду суд касаційної інстанції зазначив, що фактичні обставини справи, яка переглядається, є подібними з обставинами справи № 910/5201/19, розгляд якої завершений Великою Палатою Верховного Суду за правилами господарського судочинства, чим спростовуються висновки суду апеляційної інстанції про зворотне.

З урахуванням зазначених обставин касаційний суд дійшов висновку, що існує спір щодо права Агрофірми на земельну ділянку, на якій розташоване належне їй нерухоме майно, що, у свою чергу, виключає розгляд справи в порядку адміністративного судочинства, а натомість обумовлює підстави для вирішення спору господарським судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи № 904/6795/23 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Чередко А.Є. (доповідач), суддів - Дармін М.О., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.07.2025р. справу № 904/6795/23 прийнято до свого провадження для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Красний забойщик" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2024р. у даній справі, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 11.11.2025р. о 15:00 год.

В судовому засіданні 11.11.2025р. оголошено перерву на 16.02.2026р. o 15:15 год.

Під час нового розгляду відповідач-2 подав письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову. Посилався, що прокурор не зазначав, кого саме і які саме права були порушені даним рішеннями відповідача-1 і чи були у відповідача-1 в даних випадках законні підстави прийняти інші рішення, ніж він прийняв, навіть, якби у діях ОСОБА_1 не було складу корупційного правопорушення, враховуючи, що відповідач-2 має у власності об`єкт нерухомості на ній.

Про те, що затверджений рішенням від 17.03.2023 проект землеустрою не відповідає вимогам документації із землеустрою або містобудівної документації, позивач не зазначає в своєму позові, що свідчить про відсутність порушення інтересів Глеюватської сільської об`єднаної територіальної громади. В той час як не передача земельної ділянки в оренду відповідачу-2 буде свідчити, що у відповідача-2 буде відсутнє право оренди і, відповідно, зобов`язання по сплаті орендної плати до бюджету Глеюватстької сільради, що в свою чергу призведе вже до порушення прав територіальної громади на отримання цієї орендної плати, яку відповідач-2 готовий був би сплачувати, але не має на сьогодні на це правових підстав через не передачу даної земельної ділянки в оренду відповідачу-2.

Задоволення позовної вимоги про визнання недійсними оскаржуваних рішень сільської ради не призведе до поновлення прав, за захистом яких звернувся прокурор до суду, відновлення володіння, користування або розпорядження спірною земельною ділянкою, а, отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту.

В даній справі в результаті вищезазначеного рішення від 28.09.2021 р. земельна ділянка не вибула ні із власності, ні із користування відповідача-1. Прокурор не обґрунтував і не довів належними та допустимими доказами порушення прав держави рішеннями відповідача-1, які він просить суд визнати незаконними та скасувати.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Відповідач-1 зазначив, що з приводу заявлених у скарзі доводів покладається на розсуд суду та просить прийняти рішення відповідно до вимог закону. Також просить розглянути справу без його участі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-2 та прокурора, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Криворізького районного суду Дніпропетровській області від 03.02.2023 у справі № 177/99/23 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , депутата Глеюватської сільської ради VIII скликання та голову постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток історичного середовища, благоустрою та питань комунальної власності, житлово-комунального господарства, енергозбереження та транспорту Глеюватської сільської ради VIII, визнано винуватою за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно з ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, 28.09.2021 в приміщенні Глеюватської сільської ради за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Глеюватка, вул. Шевченка, буд. 65 А, під час пленарного засідання 8 сесії Глеюватської сільської ради VIII скликання, в ході якого під номером 49 порядку денного розглядалося питання "Про надання дозволу ТОВ "Агрофірма "Красний Забойщик" на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду для іншого сільськогосподарського призначення (розміщення будівлі контори) в межах с. Червоне", після виступу доповідача та поставлення на голосування даного питання, ОСОБА_1 публічно не повідомила колегіальний орган в особі Глеюватської сільської ради про наявний у неї реальний конфлікт інтересів та взяла участь в розгляді даного питання, голосуванні та проголосувала "за", вчинивши дії в умовах реального конфлікту інтересів. За результатами голосування прийнято рішення Глеюватської сільської ради VIII скликання № 654 від 28.09.2021 "Про надання дозволу ТОВ "Агрофірма "Красний Забойщик" на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду для іншого сільськогосподарського призначення (розміщення будівлі контори) в межах с. Червоне", в якому ОСОБА_1 працює на посаді головного спеціаліста.

В подальшому, як наслідок попереднього рішення, прийнято рішення Глеюватської сільської ради від 17.03.2023 № 1669-XIX/VIII, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0006 площею 0,0632 га та надано в оренду ТОВ "Агрофірма "Красний Забойщик" строком на 10 років вказану земельну ділянку за рахунок земель комунальної власності для іншого сільськогосподарського призначення (розміщення будівлі контори).

Згідно з частиною першою статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування.

Прокурор зазначає, що оскільки, рішення Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 28.09.2021 № 654-VІІІ/VІІІ "Про надання дозволу ТОВ "Агрофірма "Красний Забойщик" на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду для іншого сільськогосподарського призначення (розміщення будівлі контори) в межах с. Червоне" прийнято внаслідок вчинення депутатом Глеюватської сільської ради ОСОБА_1 корупційних адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, у зв`язку із невиконанням останньою покладеного ст.ст. 28, 35-1 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язання щодо врегулювання конфлікту інтересів під час прийняття оспорюваного рішення, що встановлено постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2023 у справі № 177/99/23, яка не оскаржувалася та набрала законної сили 14.02.2023, таке рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню відповідно до вимог ст. 67 Закону України "Про запобігання корупції".

Рішення ради № 1669-ХІХ/VIII від 17.03.2023 знаходиться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із рішенням № 654-VІІІ/VІІІ від 28.09.2021 прийнятого внаслідок вчинення депутатом Глеюватської сільської ради Болсуновською О.В. дій в умовах реального конфлікту інтересів тому також підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Разом з тим, до цього часу прийняті рішення Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 28.09.2021р. № 654-VІІІ /VІІІ та рішення № 1669-ХІХ/VIII від 17.03.2023р. органом або посадовою особою, уповноваженою на скасування відповідних рішень - Глеюватською сільською радою не скасовані та є чинними.

З огляду на викладене вище, прокурор просить суд визнати незаконними та скасувати вищевказані рішення сільської ради.

Згідно із частинами другою та третьою статті 4 ГПК України державні органи та органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 53 ГПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що держава може вступати в цивільні (господарські) та адміністративні правовідносини. У випадку, коли держава вступає в цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими учасниками цих правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у господарських, правовідносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з абзацами першим - третім частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

У Рішенні № 3-рп/99 від 8 квітня 1999 року, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", Конституційний Суд України у процесі дослідження встановив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств із часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, прокурор обґрунтував необхідність захисту інтересів держави наступним.

Положення статті 1, частини першої статті 83, частини першої статі 84, статті 122 Земельного кодексу України, статей 1, 2, 6, 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", визначають землю як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю.

Інтереси держави полягають у дотриманні органом місцевого самоврядування конституційного обов`язку щодо здійснення повноважень з розпорядження земельними ділянками Українського народу виключно відповідно до вимог закону.

Вказана позовна заява стосується питання права, яке становить значний суспільний інтерес, оскільки незаконне розпорядження землями комунальної власності порушує права власності на землю Українського народ загалом (стаття 13 Конституції України) та конкретної територіальної громади.

Отже, правовідносини, пов`язані з розпорядженням землями державної чи комунальної власності становлять "суспільний" та "публічний" інтерес. У даному випадку порушення інтересів держави відбулося через порушення Закону України "Про запобігання корупції", та полягає у передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності у користування іншій особі в умовах реального конфлікту інтересів.

До повноважень сільських рад у галузі земельних відносин, відповідно до ст. ст. 12, 83, 122 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", належить розпорядження землями комунальної власності в межах, визначених Земельним кодексом України.

Матеріалами справи встановлено, що спірна земельна ділянка є комунальною власністю. За статтею 9 ЗК України до повноважень ради у земельних відносинах належить розпорядження землями територіальної громади, надання у користування земельної ділянки із земель комунальної власності, тобто здійснення функцій у відносинах з надання земельної ділянки у користування.

Органом уповноваженим здійснювати функції власника земель, які знаходяться на території Глеюватської сілької об`єднаної територіальної громади є Глеюватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, яка в свою чергу прийняла спірні рішення у даних правовідносинах.

Прокурор подав позов для усунення помилки, допущеної самим органом місцевого самоврядування при прийняття рішень щодо надання земельної ділянки в оренду, тобто при здійсненні його власних функцій у земельних відносинах, правильно вказавши, що рада, яка не вчинила дій для виправлення допущеного порушення, у такій справі має бути відповідачем. Разом з цим нормами процесуального законодавства не передбачено можливості поєднання сторін судового процесу в одній особі. Інший орган, який відповідно до чинного законодавства здійснює функції з розпорядження землями територіальної громади, відсутній.

Оскільки в цьому спорі відсутній орган, який мав би здійснювати захист порушених інтересів держави, тому прокурор звертається до суду саме як позивач.

У постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Прокурор зазначає, що в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" направлялись на адресу Глеюватської сільської ради запити за №04/58-2153ВИХ-23 від 27.03.2023р., №04/58-3067ВИХ-23 від 26.04.2023р. №04/58-4841ВИХ-23 від 30.06.2023р., №04/58-6410ВИХ-23 від 04.09.2023р., №04/58-8518ВИХ-23 від 14.11.2023р. щодо встановлених порушень інтересів держави, надання копій документів, на підставі яких прийнято спірні рішення сільської ради, вжиття законодавчо визначених заходів із захисту інтересів держави у даних правовідносинах, причин їх невжиття та намірів реалізувати згадані повноваження.

На вказані запити, Глеюватською сільською радою листом № 9/0/2-23 від 05.04.2023р. надано копії запитуваних документів та листами №167/0/2-23 від 28.04.2023р., №667/0/2-23 від 05.07.2023р., № 1300/0/2-23 від 09.10.2023р., № 1593/0/2-23 від 16.11.2023р. зазначено, що Глеюватською сільською радою заходи з визнання незаконним, скасування рішень № 654-VІІI/VIII від 28.09.2021р. та № 1669-ХІХ/VIII від 17.03.2023р. не вживались.

На виконання ст.23 Закону України "Про прокуратуру" Криворізькою північною окружною прокуратурою попередньо, до пред`явлення позову, повідомленням №04/58-9678ВИХ-23 від 21.12.2023р. повідомлено Глеюватську сільську раду Криворізького району Дніпропетровської області про прийняття рішення стосовно представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову.

Відповідно до ст. 152 Земельного Кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та угод.

Отже, позовна заява прокурора є єдиним ефективним засобом захисту інтересів держави, територіальної громади та суспільства, оскільки лише прокуратура є тим суб`єктом, що має процесуальну можливість звернутися до суду з даним позовом в інтересах держави з метою реального відновлення її порушених прав та інтересів, враховуючи, що уповноважений орган самостійно не скасував оскаржувані рішення, оскільки лише орган прокуратури є тим суб`єктом, що має процесуальну можливість в даному випадку щодо захисту права власності територіальної громади на земельну ділянку.

У цій справі прокурор, звертаючись з позовом до суду, дотримався передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.

Так, положеннями статті 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок надання земельних ділянок у власність чи користування, наведений у статті 123 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), передбачає, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

За частинами першою, другою статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Так, відповідно до абзацу першого частини другої статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Таке положення законодавства спрямоване на забезпечення принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована), закріплений у положеннях ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, зміст якого розкривається у наведених нормах, особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована (пункти 51 та 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі № 921/158/18).

На земельній ділянці, щодо якої прийнято рішення про надання дозволу на розроблення та затвердження проекту відведення земельної ділянки в оренду, знаходиться нерухоме майно, придбане відповідачем-2 на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2006.

Проте, спірними рішеннями рада надала відповідачу-2 дозвіл на розроблення та затвердження проекту відведення земельної ділянки в оренду з порушеннями корупційного законодавства.

Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

У статті 45 названого Закону передбачено, що сільська, селищна, міська, районна в місті (у разі її створення), районна, обласна рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного села, селища, міста, району в місті, району, області на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Загальний склад ради визначається відповідно до закону про вибори. Рада вважається повноважною за умови обрання не менш як двох третин депутатів від загального складу ради.

Згідно з частиною 12 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Відповідно до положень ст. 4 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутат місцевої ради набуває свої повноваження в результаті обрання його до ради відповідно до Закону України "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів". Повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання, крім передбачених законом випадків дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради або ради, до складу якої його обрано.

У статті 59-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

Відповідно до ст. 12-1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні" посадові особи місцевого самоврядування зобов`язані дотримуватися правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України "Про запобігання корупції".

У статті 1 Закону України "Про запобігання корупції" надано значення термінів, які у ньому вживаються: потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Зокрема, згідно з підпунктами "б", "в" пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови, державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

У частині другій статті 35-1 Закону України "Про запобігання корупції" зазначено, що у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. Заява про конфлікт інтересів члена колегіального органу заноситься в протокол засідання колегіального органу.

Згідно з частиною першою статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування.

Верховний Суд у постанові від 31.10.2018р. у справі № 810/2500/16 звернув увагу на помилковість висновку, що стаття 67 Закону України "Про запобігання корупції" не містить імперативного припису про обов`язковість визнання незаконним та скасування такого рішення, оскільки, альтернатива у вказаній статті зазначена, виключно, щодо вибору способу оскарження рішення прийнятого за наявності конфлікту інтересів (скасування органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, чи визнання незаконними рішень в судовому порядку), і не передбачає іншої компетенції суду, ніж визнання такого рішення незаконним, у порядку, встановленим процесуальним законом. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 21.09.2018р. в справах № 237/2574/17, № 237/2242/17.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки, рішення Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 28.09.2021р. № 654-VІІІ /VІІІ "Про надання дозволу ТОВ "Агрофірма "Красний Забойщик" на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду для іншого сільськогосподарського призначення (розміщення будівлі контори) в межах с. Червоне" прийнято внаслідок вчинення депутатом Глеюватської сільської ради ОСОБА_1 корупційних адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, у зв`язку із невиконанням останньою покладеного ст.ст. 28, 35-1 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язання щодо врегулювання конфлікту інтересів під час прийняття оспорюваного рішення, що встановлено постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2023р. у справі № 177/99/23, яка не оскаржувалася та набрала законної сили 14.02.2023р., таке рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню відповідно до вимог ст. 67 Закону України "Про запобігання корупції".

Як наслідок попереднього рішення ради, Глеюватською сільською радою прийнято рішення № 1669-ХІХ/VIII від 17.03.2023р. "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для іншого сільськогосподарського призначення Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Красний Забойщик", яким вирішено затвердити проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Красний Забойщик" кадастровий номер :04:001:0006 площею 0,0632 га для іншого сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, 16а, с. Червоне, Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області; надати в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Красний Забойщик" вказану земельну ділянку строком на 10 років за рахунок земель комунальної власності для іншого сільськогосподарського призначення (розміщення будівлі контори).

Рішення ради № 1669-ХІХ/VIII від 17.03.2023р. знаходиться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із рішенням № 654-VІІІ /VІІІ від 28.09.2021р., прийнятому внаслідок вчинення депутатом Глеюватської сільської ради Болсуновською О.В. дій в умовах реального конфлікту інтересів, тому також підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта, що голос депутата ОСОБА_1 не був вирішальним та не вплинув на правомірність прийняття цього рішення, а також, що чинним законодавством не передбачено необхідності безумовного скасування рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого за наявності конфлікту інтересів.

Так, у світі існує чітке бачення того, що корупція становить серйозну загрозу верховенству права, підриває основи демократії, нівелює соціальну справедливість, перешкоджає економічному розвитку та загрожує належному виконанню державою своїх зобов`язань щодо поваги, захисту, сприяння та виконання прав людини, що знайшло своє відображення у Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції від 31 жовтня 2003 року, яка набрала чинності для України з 01 січня 2010 року, та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (далі - Конвенція ООН проти корупції).

Частиною першою статті 5 Конвенції ООН проти корупції передбачено, що кожна Держава-учасниця, згідно з основоположними принципами своєї правової системи, розробляє й здійснює або проводить ефективну скоординовану політику протидії корупції, яка сприяє участі суспільства і яка відображає принципи правопорядку, належного управління державними справами й державним майном, чесності й непідкупності, прозорості й відповідальності.

Кожна Держава-учасниця прагне, згідно з основоположними принципами свого внутрішнього права, створювати, підтримувати й зміцнювати такі системи, які сприяють прозорості й запобігають виникненню конфлікту інтересів (частина четверта статті 7 Конвенції ООН проти корупції).

Згідно із частиною четвертою статті 8 Конвенції ООН проти корупції кожна Держава-учасниця розглядає, згідно з основоположними принципами свого внутрішнього права, можливість запровадження заходів і систем, які сприяють тому, щоб державні посадові особи повідомляли відповідним органам про корупційні діяння, про які їм стало відомо під час виконання ними своїх функцій.

Статтею 19 Конвенції ООН проти корупції встановлено, що кожна Держава-учасниця розглядає можливість вжиття таких законодавчих та інших заходів, які можуть бути необхідними для визнання злочином умисного зловживання службовими повноваженнями або службовим становищем, тобто здійснення будь-якої дії чи утриманні від здійснення дій, що є порушенням законодавства, державною посадовою особою під час виконання своїх функцій з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи.

Статтею 34 Конвенції ООН проти корупції врегульовано щодо наслідків корупційних діянь, а саме з належним урахуванням добросовісно набутих прав третіх осіб кожна Держава-учасниця вживає заходів, відповідно до основоположних принципів свого внутрішнього права, щоб врегулювати питання про наслідки корупції. У цьому контексті Держави-учасниці можуть розглядати корупцію як фактор, що має значення в провадженні про анулювання або розірвання контрактів, або відкликання концесій або інших аналогічних інструментів, або вжиття заходів для виправлення становища, яке склалося.

Саме ці вимоги Конвенції ООН проти корупції знайшли своє відображення та уточнення у відповідних нормах Закону України "Про запобігання корупції".

Тому частину першу статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" не можна розглядати окремо і без співставлення з вимогами статі 35 названого Закону щодо імперативної заборони, у тому числі і депутату місцевої ради, брати участь у прийнятті рішення органом у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Тоді як ОСОБА_1 вказану норму порушила.

Крім того, не лише депутат місцевої ради зобов`язаний запобігати конфлікту інтересів. Такий обов`язок прямо покладено на відповідну постійну комісію місцевої ради та на кожного депутата місцевої ради, який обізнаний з наявністю конфлікту інтересів у іншого депутата місцевої ради (статті 59-1 та 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Отже, для встановлення порушення процедури прийняття рішення, визначальним є сам факт участі депутата у голосуванні за наявності конфлікту інтересів (незалежно потенційного чи реального), а не вплив такого голосування на прийняте рішення з урахуванням наявності кваліфікованої більшості, необхідної для прийняття позитивного рішення колегіальним органом.

Прийняте в умовах реального конфлікту інтересів у одного з депутатів рішення органу місцевого самоврядування компрометує, спаплюжує таке рішення, та, як наслідок, нівелює довіру суспільства до органів місцевого самоврядування в цілому.

Велика Палата Верховного Суду дійшла аналогічних висновків у постанові від 20.03.2019 по справі № 442/730/17, вказавши, що рішення сільської ради, прийняте з порушенням частини другої статті 35, статті 67 Закону № 1700-VII, статті 59-1 Закону № 280/97-ВР, є незаконним, оскільки прийняте в умовах реального конфлікту інтересів одного з депутатів, яка голосувала за прийняття такого рішення та бездіяльності інших депутатів відповідної ради, які як члени постійної комісії з врегулювання конфлікту інтересів не вчинили жодних дій для врегулювання такого конфлікту, що є підставою для скасування таких рішень.

Також, безпідставними є доводи скаржника щодо відмови суду першої інстанції досліджувати ту обставину, що відповідач-2 є власником нежитлової будівлі, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, село Червоне, вулиця Гагаріна, будинок 16а, що підтверджується Витягом Комунального підприємства "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" № 11205696 від 12.07.2006, оскільки не спростовують факту порушення радою процедури прийняття рішень, що є безумовною підставою для визнання їх незаконними.

Крім того, особа, яка зверталася до органу місцевого самоврядування з відповідною заявою про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки в оренду для іншого сільськогосподарського призначення (розміщення будівлі контори), не позбавлена можливості звернутися до сільської ради про розгляд відповідної заяви у встановленому законом порядку, оскільки порушення, допущене радою при прийнятті оскаржуваного рішення, не є перешкодою для повторного розгляду вказаного питання із дотриманням вимог чинного законодавства.

Щодо обрання неналежного способу захисту та відсутності порушених прав у зв`язку з прийняттям оскаржуваних рішень, суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункти 33 та 34) щодо позовних вимог прокурора в частині визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування зазначено таке: "Велика Палата Верховного Суду неодноразово констатувала, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин можна оспорювати з погляду його законності, а вимогу про визнання такого рішення незаконним і про його скасування - розглядати за правилами цивільного судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У цьому разі вказану вимогу можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо фактично метою заявлення зазначеної позовної вимоги є оскарження речового права (права власності), що виникло у фізичної особи внаслідок реалізації відповідного рішення ради. Тобто якщо на підставі рішення органу місцевого самоврядування фізична особа набула речове право на земельну ділянку, вимога про визнання незаконним такого рішення та про його скасування стосується приватноправових відносин і є цивільно-правовим способом захисту права позивача (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у пунктах 25-28 постанови від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц).

Прийняття сільською радою спірних рішень щодо надання дозволу ТОВ "Агрофірма "Красний Забойщик" на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду та про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду є стадією передання земельної ділянки у користування цієї юридичної особи. Отже, позовна вимога про визнання незаконними таких рішень спрямована на оскарження правомірності передання спірної земельної ділянки у користування, є достатньою для поновлення прав та не потребуватиме додаткових засобів судового захисту.

Існування ж таких незаконних рішень чинними не позбавляє можливості їх подальшої реалізації та оформлення права користування земельною ділянкою, а вище встановлено обов`язок органів місцевого самоврядування неухильно дотримуватись вимог закону під час передачі земельних ділянок комунальної власності в оренду.

З огляду на викладене апеляційний суд зазначає про те, що суд першої інстанції, обґрунтовано задовольнив позов, висновки суду ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 264, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Красний забойщик" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2024р. у справі № 904/6795/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2024р. у справі № 904/6795/23 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору, понесені у суді апеляційної інстанції, віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Красний забойщик".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 ГПК України.

Повна постанова складена та підписана 26.02.2026 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя М.О. Дармін

Суддя В.Ф. Мороз