ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2026 р. Справа № 921/756/25

місто Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі

головуючий суддя:Рим Т. Я.,
судді:Манюк П. Т., Матущак О. І.,
за участю секретаря судового засідання Кушти А. М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу:Лановецької міської ради,
на ухвалу:Господарського суду Тернопільської області від 05.01.2026 (повний текст ухвали складено та підписано 05.01.2026, суддя Шумський І. П.),
у справі

за позовом:Лановецького районного споживчого товариства (надалі - Лановецьке РСТ або Апелянт),
до відповідача:Лановецької міської ради (надалі - Лановецька МР або Відповідач),
про:визнання недійсними рішень.
У судовому засіданні взяли участь представники:
позивача:Козак Надія Василівна,
відповідача:Шевчук Наталія Олегівна.
I. ПРОЦЕДУРИ

Історія розгляду справи

1. Лановецьке РСТ звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Лановецької МР про визнання недійсними таких рішень Відповідача:

1.1. № 4293 від 24.09.2025 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою за кадастровим номером :02:004:1352" (надалі - Рішення № 4293 від 24.09.2025).

1.2. № 4388 від 14.11.2025 "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності за кадастровим номером :02:004:1352" (надалі - Рішення № 4388 від 14.11.2025).

2. Позов обґрунтовано таким. Лановецьке РСТ з 19.06.2025 є постійним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:1352 площею 1,57 га, що розташована у місті Ланівці по вулиці Грушевського, 16, на підставі Державного акту серії ТР 21 від 17.02.1998 (надалі - Земельна ділянка). Позивач 18.09.2025 зареєстрував право власності на три об`єкти нерухомого майна, розташовані за цією адресою.

3. Проте Лановецька МР ухвалила Рішення № 4293 від 24.09.2025, яким припинила право постійного користування Земельною ділянкою, обґрунтувавши його набуттям іншими особами права власності на будівлі, які розташовані на цій Земельній ділянці.

4. Позивач стверджує, що такі будівлі фактично мають інші поштові адреси: м. Ланівці, вул. Грушевського, 16-А та 16-Б, тоді як Земельна ділянка знаходиться за адресою: м. Ланівці, вул. Грушевського, 16. У зв`язку з цим вони не є об`єктами, розміщеними в межах Земельної ділянки, та не можуть слугувати правовою підставою для припинення його права постійного користування. Позивач зазначає, що право власності на будівлю магазину за адресою м. Ланівці, вул. Грушевського, 16-А зареєстровано за ним на підставі рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 10.03.2011.

5. У подальшому Лановецька МР прийняла Рішення № 4388 від 14.11.2025, яким надала дозвіл на розроблення технічної документації щодо поділу спірної земельної ділянки.

6. Позивач доводить, що рішення Лановецької МР є незаконними, порушують його права як законного користувача Земельної ділянки, призначеної для обслуговування належних йому на праві власності будівель ринку.

7. Відповідач здійснив державну реєстрацію припинення права Позивача на постійне користування Земельною ділянкою та листами від 15.10.2025 зобов`язав фізичних осіб (власників об`єктів нерухомості) оформити права землекористування. У зв`язку з цим Позивач вважає, що існує реальний ризик утруднення виконання судового рішення у цій справі. З огляду на це Лановецьке РСТ звернулося до Господарського суду Тернопільської області із заявою про забезпечення позову шляхом заборони Відповідачу вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстраційні) на виконання Рішення № 4293 від 24.09.2025 та Рішення № 4388 від 14.11.2025.

8. Ухвалою від 05.01.2026 місцевий суд задовольнив заяву Лановецького СТ та забезпечив позов шляхом заборони Лановецькій МР учиняти будь-які дії (у т. ч. реєстраційні) на виконання Рішення № 4293 від 24.09.2025 та Рішення № 4388 від 14.11.2025.

9. Указана ухвала мотивована тим, що реалізація оскаржуваних рішень Лановецької МР передбачає вчинення дій з поділу спірної Земельної ділянки. Відповідно до приписів статті 79-1 Земельного кодексу України поділ земельної ділянки має наслідком припинення її існування як об`єкта цивільних прав та формування нових земельних ділянок з окремими кадастровими номерами. За таких умов подальше виконання оскаржуваних рішень може призвести до істотної зміни правового режиму Земельної ділянки та ускладнити або унеможливити ефективний захист і поновлення прав Позивача в межах цього судового провадження.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

10. Лановецька МР не погодилася з указаною ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 05.01.2026 та оскаржила її в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду.

11. Ухвалою від 19.01.2026 Західний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження у справі та призначив її до апеляційного розгляду з повідомленням учасників справи на 11.02.2026.

12. Учасники справи отримали ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі 20.01.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а. с. 135-137).

13. Лановецька МР 06.02.2026 подала клопотання про долучення до матеріалів справи заяви ОСОБА_1 від 22.01.2026, у якій зазначено, що він є власником будівлі магазину, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Одночасно міська рада просила поновити процесуальний строк для подання цього документа.

14. Ухвалою від 11.02.2026, занесеною до протоколу судового засідання, колегія суддів залишила без розгляду клопотання Лановецької МР з огляду на те, що поданого доказу не існувало на момент постановлення ухвали про забезпечення позову судом першої інстанції.

15. Лановецьке РСТ 10.02.2026 та 11.02.2026 подало клопотання про відкладення розгляду справи та про участь в подальших судових засіданнях в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів. Також заявник просив поновити строк на подання клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

16. Колегія суддів повернула без розгляду клопотання Лановецького РСТ з огляду на те, що воно підписане неуповноваженою особою, оскільки долучений до клопотання ордер від 12.01.2026 (№ 1115427) підтверджує повноваження адвоката Козак Н. В. винятково для представництва товариства у Господарському суді Тернопільської області, КП "Лановецьке міське БТІ" та Лановецькій МР. Право представляти інтереси товариства у Західному апеляційному господарському суді цей ордер не підтверджує.

17. З метою надання можливості подати додаткові пояснення у справі, а також для повного й об`єктивного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, колегія суддів ухвалою від 11.02.2026 відклала розгляд справи на 18.02.2026.

18. Позивач 17.02.2026 подав клопотання про участь в судовому засіданні 18.02.2026 в режимі відеоконференції. Однак його представник прибув в судове засідання до приміщення суду та повідомив про відсутність потреби у розгляді цього клопотання.

19. Лановецьке РСТ 18.02.2026 подало додаткові пояснення.

20. Розглянувши подані Позивачем додаткові пояснення, колегія суддів встановила, що за своїм змістом вони фактично є відзивом на апеляційну скаргу.

21. Відповідно до частини 4 статті 263 Господарського процесуального кодексу України до відзиву на апеляційну скаргу додаються докази надсилання його копії іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 Господарського процесуального кодексу України. Колегія суддів зазначає, що учасник судового процесу зобов`язаний забезпечити надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, а останнім забезпечується таким чином можливість реалізовувати свої права у суді касаційної інстанції. Однак Позивач не надав доказів скерування зазначених пояснень (відзиву на апеляційну скаргу) Лановецькій МР. Крім того, документ поданий безпосередньо через канцелярію суду, унаслідок чого інший учасник справи не мав можливості ознайомитися з ним в електронному кабінеті підсистеми "Електронний суд".

22. Лановецьке РСТ пропустило строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, встановлений ухвалою від 19.01.2026, клопотання про продовження строку на його подання не заявило.

23. Зважаючи на це, колегія суддів долучає подані пояснення (відзив на апеляційну скаргу) до матеріалів справи, проте розглядає апеляційну скаргу без урахування останніх (такі висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 903/472/21).

24. В судовому засіданні 18.02.2026 суд ухвалив цю постанову, проголосивши її вступну та резолютивну частини.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція апелянта

25. Апелянт вважає постановлену ухвалу про забезпечення позову незаконною, а тому просить її скасувати з таких підстав.

26. У суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову в частині заборони вчинення дій з виконання Рішення № 4293 від 24.09.2025, адже на момент розгляду такої заяви указане рішення уже було реалізовано. Право постійного користування Позивача земельною ділянкою було припинено та проведено державну реєстрацію припинення права постійного користування.

27. Лановецьке РСТ не надало доказів настання негативних наслідків для нього, не вказує яким чином виконання судового рішення може бути утрудненим, а лише описує власні припущення. Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом (не достатньо обґрунтованим припущенням) для вжиття заходів забезпечення позову.

28. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення його законних вимог. Заявник не довів дійсної необхідності забезпечення позову, а суд не дотримався при забезпеченні позову критеріїв співрозмірності та збалансованості інтересів сторін.

29. Обраний позивачем захід забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення органу місцевого самоврядування прямо не передбачено статтею 137 Господарського процесуального кодексу України. Тому суд повинен був із посиланням на пункт 10 частини 1 цієї статті зазначити закон, яким цей захід забезпечення позову передбачено. Вжиття судом такого заходу забезпечення позову як зупинення дії рішення органу місцевого самоврядування, не передбачений імперативними приписами частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, іншими законами або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вжиття такого заходу свідчить про допущене судами істотне порушення норм процесуального права (статті 136, 137, 236 ГПК України). Така правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду від 11.10.2021 у справі № 922/1197/21, від 11.07.2022 у справі № 907/138/22.

30. Апелянт стверджує, що при ухваленні оспорюваних рішень діяв у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законом. Рішення № 4293 від 24.09.2025 ухвалено на підставі пункту "е" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України, адже інші особи (Лановецьке споживче товариство, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) набули право власності на будівлі, які розташовані на земельній ділянці, що перебувала у постійному користуванні Лановецького РСТ.

31. Апелянт наводить і інші доводи, які зазначені в розділах 4, 5, 7-12 апеляційної скарги, які доводять, на його думку, законність ухвалення оспорюваних рішень. Зокрема, Апелянт спростовує належність землекористування Позивачем; заперечує твердження Позивача про відсутність його згоди на вилучення земельної ділянки; наводить судову практику, яку потрібно застосувати в цій ситуації; вважає необґрунтованими твердження Позивача про те, що Лановецька МР діє в інтересах фізичних осіб; доводить, що на земельній ділянці були розташовані всі перелічені будівлі ще на момент видачі Державного акту на право постійного користування; аналізує інші судові рішення, пов`язані з визначенням власників окремих будівель на земельній ділянці; обґрунтовує, що для обслуговування усіх об`єктів нерухомості, що розташовані на земельній ділянці, необхідна лише її частина.

Відзив

32. Лановецьке РСТ в судовому засіданні заперечило проти вимог апеляційної скарги, зазначивши, що вжитті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є гарантією виконання майбутнього рішення суду у цій справі.

III. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

33. Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Загальні засади забезпечення позову

34. Правове регулювання порядку вжиття заходів забезпечення позову міститься у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

35. Відповідно до частини 1 статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. При чому процесуальний закон визначає, що забезпечення позову допускається у випадку, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

36. Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

37. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

38. Заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки та можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

39. Позовними у цій справі є вимоги про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, тобто за своїм змістом є немайновими, а тому можливе рішення у цій справі у випадку задоволення позовних вимог не передбачатиме примусового виконання.

40. З огляду на зазначене підставою для задоволення заяви про забезпечення позову у цій справі є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. З урахуванням предмету спору у цій справі суд має оцінити, чи не призведе невжиття заходів забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту прав позивача, зокрема чи матиме він можливість їх реального захисту в межах одного судового провадження без необхідності повторного звернення до суду. Схожа правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 19.11.2020 у справі № 910/8225/20, від 13.01.2021 у справі № 910/9855/20, від 07.10.2021 у справі № 910/2287/21, від 08.10.2025 у справі № 910/6025/25.

41. Колегія суддів відзначає, що на стадії вирішення питання про забезпечення позову суд не вправі робити висновок про підставність чи безпідставність позовних вимог. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

42. Натомість аргументи Апелянта, наведені в пунктах 30, 31 цієї постанови, зводяться до спростування вимог Позивача по суті справи, а тому не беруться до уваги при перегляді ухвали про забезпечення позову.

Щодо заборони вчиняти будь-які дії на виконання Рішення № 4293 від 24.09.2025

43. Лановецьке РСТ було постійним користувачем Земельної ділянки, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав № 432204457 від 20.06.2025 (а. с. 6 - зворот).

44. Рішенням № 4293 від 24.09.2025 (а. с. 5, зворот) припинено право постійного користування Земельною ділянкою Лановецького РСТ (пункт 1) та передбачено здійснення державної реєстрації припинення такого права відповідно до вимог чинного законодавства України (пункт 2).

45. З відповіді № 2202508 від 02.01.2026 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 53-55) вбачається, що відомості про зареєстроване за Позивачем право постійного користування спірною Земельною ділянкою відсутні.

46. Отже, Рішення № 4293 від 24.09.2025 реалізовано шляхом державної реєстрації припинення права постійного користування Земельною ділянкою. Сторони не заперечують зазначених обставин.

47. Колегія суддів погоджується з аргументами Апелянта (пункт 25 цієї постанови) та звертає увагу, що станом на час постановлення ухвали про забезпечення позову 05.01.2026 зазначене рішення уже було реалізовано. Це означає, що вжитий захід забезпечення позову не здатен виконати свою функцію та убезпечити заявника від можливого істотного ускладнення чи унеможливлення поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

48. Схожі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 13.01.2023 у справі № 918/531/22:

"19. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

20. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

26. … [Н]еможливо забезпечити позов шляхом заборони вчинення реєстраційних дій, які вже були вчинені, про що правильно вказав суд апеляційної інстанції".

Щодо заборони вчиняти будь-які дії на виконання Рішення № 4388 від 14.11.2025

49. В цій частині колегія суддів не погоджується з аргументами Апелянта та підтримує висновки Господарського суду Тернопільської області, враховуючи наведені нижче доводи.

50. Лановецька МР є власником Земельної ділянки, що підтверджується відповіддю з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 2202508 від 02.01.2026 (а. с. 53-54).

51. Рішенням № 4388 від 14.11.2025 (а. с. 8, зворот) Лановецька МР надала дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу Земельної ділянки. Отже, Лановецька МР розпочала процедуру поділу Земельної ділянки, яка є власністю територіальної громади.

52. Колегія не оцінює законність цього рішення, адже остаточний висновок з цього приводу надасть суд за результатами розгляду цієї справи по суті.

53. Відповідно до частини 1 статті 791 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

54. Згідно з частиною 2 статті 791 Земельного кодексу України формування земельних ділянок здійснюється … шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

55. Частиною 13 статті 791 Земельного кодексу України встановлено, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі поділу або об`єднання земельних ділянок...

56. Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 791 Земельного кодексу України, при їх формуванні.

57. Відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 (надалі - Порядок № 1051), державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

58. Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання до органів, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру, відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі (пункт 112 Порядку № 1051).

59. Пунктом 136 Порядку № 1051 передбачено, що відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку в разі її поділу чи об`єднання з іншою земельною ділянкою вносяться на підставі заяви про державну реєстрацію земельної ділянки, яка утворилася в результаті такого поділу чи об`єднання, шляхом здійснення Державним кадастровим реєстратором зокрема таких дій: 1) скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом закриття Поземельної книги відповідно до пункту 60 цього Порядку із скасуванням кадастрового номера земельної ділянки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру; 2) здійснення державної реєстрації земельної ділянки, яка утворилася в результаті поділу чи об`єднання, згідно з пунктами 107-111 і 113 цього Порядку…

60. Отже, Рішення № 4388 від 14.11.2025 є початковою дією, необхідною для поділу Земельної ділянки, та створює передумови для подальшого розпорядження нею власником (Лановецькою МР).

61. Реалізація цього рішення та розроблення технічної документації із землеустрою тягне за собою внесення відомостей про новоутворені земельні ділянки до Державного земельного кадастру, державну реєстрацію таких земельних ділянок і скасування державної реєстрації земельної ділянки, з якої вони утворилися.

62. Метою звернення Позивача до суду є захист права постійного користування Земельною ділянкою, яка на момент подання позову є сформованою, має встановлені межі та кадастровий номер, і визнається об`єктом цивільних прав. Натомість оскаржуване Рішення № 4388 від 14.11.2025 передбачає поділ цієї земельної ділянки з формуванням нових земельних ділянок як окремих об`єктів цивільних прав для їх подальшого надання у користування фізичним особам.

63. Тобто у разі реалізації оспорюваного рішення (розроблення технічної документації з поділу та реєстрації нових земельних ділянок у Державному земельному кадастрі) Земельна ділянка припинить своє існування як об`єкт цивільних прав.

64. В такому разі за умови задоволення позовних вимог та захисту права Позивача на постійне користування земельною ділянкою йому доведеться додатково звертатися до суду з метою відновити свої права у повному обсязі. Це свідчить про те, що невжиття заходу забезпечення позову (заборони відповідачу вчиняти дії з поділу Земельної ділянки) призведе до того, що Позивач не зможе захистити свої права у межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

65. При цьому суд не погоджується із аргументами Апелянта, зазначеними у пункті 27 цієї постанови, адже за відсутності застосованих заходів забезпечення позову стосовно Земельної ділянки Відповідач може вчинити подальші дії, спрямовані на її передачу у користування чи власність третім особам (як установив суд, Відповідач уже розпочав процедуру поділу Земельної ділянки).

66. Верховний Суд у подібних правовідносинах (постанови від 04.05.2023 у справі № 916/3710/22 та від 01.08.2024 у справі № 911/865/24) також виходив із того, що для застосування таких заходів достатньо обґрунтованої ймовірності вчинення Відповідачем відповідних дій без доведення їх фактичного вчинення.

67. За таких обставин заборона вчиняти дії на виконання Рішення № 4388 від 14.11.2025 є обґрунтованою, адекватною та відповідає меті забезпечення позову, оскільки спрямована на тимчасове недопущення припинення Земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

68. Оцінюючи дотримання балансу інтересів сторін, колегія суддів зазначає, що встановлена судом тимчасова заборона Відповідачу вчиняти дії щодо поділу земельної ділянки має винятково запобіжний характер і не призводить до позбавлення органу місцевого самоврядування права власності на таку ділянку. Таким чином, суд забезпечує справедливе співвідношення інтересів сторін, гарантуючи ефективний судовий захист та водночас не втручаючись у здійснення Відповідачем своїх повноважень поза межами спірних правовідносин.

69. Колегія суддів не погоджується з аргументами Апелянта, наведеним у пункті 29 цієї постанови, враховуючи таке. Дійсно, пункт 10 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що позов забезпечується іншими заходами у випадках, прямо передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Проте поза увагою Апелянта залишився такий спосіб забезпечення позову як заборона відповідачу вчиняти певні дії (пункт 2 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

70. Насамкінець Західний апеляційний господарський суд зауважує, що суд як з власної ініціативи, так і за вмотивованим клопотанням учасники справи, не позбавлений права, передбаченого положеннями статті 145 ГПК України, щодо скасування заходів забезпечення позову.

Висновки

71. Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права (пункт 4 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України). При чому порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (абз. 2 частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України).

72. Підсумовуючи наведене, колегія суддів встановила наявність підстав для часткового скасування ухвали Господарського суду Тернопільської області в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Лановецькій міській раді учиняти будь-які дії (у т. ч. реєстраційні) на виконання рішення № 4293 від 24.09.2025 з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову.

73. В іншій частині (щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Лановецькій міській раді учиняти будь-які дії (у т. ч. реєстраційні) на виконання Рішення № 4388 від 14.11.2025) колегія суддів погоджується з висновками Господарського суду Тернопільської області та залишає його без змін.

IV. СУДОВІ ВИТРАТИ

Розподіл витрат на оплату судового збору

74. Відповідно до приписів частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі підлягають розподілу під час вирішення спору по суті, а оскільки за результатами розгляду апеляційної скарги спір у даній справі не вирішено, апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат за результатами розгляду цієї апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Лановецької міської ради задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 05.01.2026 у справі № 921/756/25 скасувати в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Лановецькій міській раді учиняти будь-які дії (у т. ч. реєстраційні) на виконання рішення № 4293 від 24.09.2025. В цій частині ухвалити нове рішення про відмову у вжитті заходів забезпечення позову.

3. В решті ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 05.01.2026 у справі № 921/756/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції в порядку та строки, визначені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України. Касаційну скаргу подають безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 23.02.2026.

Головуючий суддя Рим Т. Я.

Судді Манюк П. Т.

Матущак О. І.