ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2026 р. Справа№ 910/11131/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Євсікова О.О.

Демидової А.М.

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу

Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва"

на рішення господарського суду міста Києва від 04.12.2025 (повний текст рішення складено 04.12.2025)

у справі № 910/11131/25 (суддя Пукшин Л. Г.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва"

про стягнення 47 011, 00 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2025 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - ПрАТ "СК "ПЗУ Україна", позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (далі - КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва", відповідач) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 47 011,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем страхувальнику суми страхового відшкодування, на підставі договору комплексного добровільного страхування майна, у зв`язку з настанням страхового випадку (затоплення квартири), унаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.12.2025 у справі № 910/11131/25 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" на користь ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 47 011,00 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,00 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем наявності протиправної поведінки відповідача (неналежне виконанням ним як виконавцем послуг з утримання будинку обов`язків щодо утримання покрівлі багатоквартирного будинку), розміру збитків, право вимоги щодо відшкодування яких перейшло до позивача (47 011, 00 грн) та причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, а також відсутність підстав для застосування строку позовної давності.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 04.12.2025 у справі № 910/11131/25, КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить його скасувати, як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції помилково не враховано, що позов подано з пропуском позовної давності.

Разом з тим відповідач зазначає, що даний спір підлягає в порядку цивільного судочинства, оскільки між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини.

Також відповідач вказує, що позовну заяву подано до неналежного відповідача - Житлової експлуатаційної дільниці "Липкижитлосервіс", тоді як в оскаржуваному судовому рішенні обов`язок відшкодувати збитки покладено на КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" без вирішення питання про заміну відповідача.

Крім того, відповідач посилається на недоведеність позивачем обставин, покладених в основу позовних вимог, зокрема причинного зв`язку між діями відповідача та завданою шкодою, а також розміру заявлених до відшкодування збитків.

На переконання відповідача, залиття приміщення могло бути спричинене несприятливими погодними умовами, що свідчить про наявність обставин непереборної сили.

Позиція іншого учасника справи

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Розгляд справи Північним апеляційним господарським судом

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 (колегією суддів у складі: головуючої Ходаківської І. П., суддів Владимиренко С. В., Демидової А. М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" на рішення господарського суду міста Києва від 04.12.2025 у справі № 910/11131/25. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Склад суду змінено відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 справу прийнято колегією суддів у визначеному складі до провадження.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

20.10.2020 ОСОБА_1 (далі - страхувальник) та ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" (далі - страховик, позивач) уклали договір комплексного добровільного страхування майна та відповідальності його власників перед третіми особами Програма "Квартира. Будинок. Дача" № FHC.064613 (надалі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим за цим договором майном та понесенням додаткових витрат при настанні страхового випадку, відшкодуванням, відповідно до чинного законодавства України, страхувальником, заподіяної ним під час користування та/або проживання у квартирі/житловому будинку, шкоди життю, здоров`ю, та/або майну третіх осіб.

Вигодонабувачем, за змістом договору, є страхувальник.

Відповідно до пункту 5 договору строк дії договору встановлено з 25.10.2020 по 24.10.2021.

За умовами пунктів 6-7 договору місцем страхування є квартира АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 8.1 договору в частині страхування майна страховим випадком є факт понесення збитків внаслідок пошкодження, знищення чи втрати застрахованого майна внаслідок подій (страхових ризиків) в рамках обраної опції.

Відповідно до пункту 10 договору загальна страхова сума за договором становить 5 007 150, 00 грн.

Одночасно сторонами затверджено перелік майна, що передається на страхування, на суму 5 007 150, 00 грн.

30.05.2021 в місті Києві за адресою: АДРЕСА_2 сталося затоплення приміщення - причиною залиття стало порушення герметизації елементів покрівлі мансарди, яка була влаштована власниками мансардного поверху, про що складено акт про залиття квартири від 01.06.2021, який підписаний представниками Житлово-експлуатаційної дільниці "Липкижитлосервіс" Комунального підприємства "Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва".

02.06.2021 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання збитку.

Позивачем складений та підписаний страховий акт від 16.06.2021 № 68022, згідно з яким пошкодження (залиття) майна в місті Києві за адресою: АДРЕСА_2 , що сталося 30.05.2021, визнано страховим випадком та призначено до виплати 47 011, 00 грн страхового відшкодування.

На підставі складеного страхового акту від 16.06.2021 № 68022 позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором, перерахувало суму страхового відшкодування в розмірі 47 011, 00 грн на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжною інструкцією від 17.06.2021 № 3974.

Судом першої інстанції встановлено, що на звернення позивача (заява від 31.05.2024 вх. № 161) стосовно відшкодування, Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду м. Києва" (ЖЕД "Липкижитлосервіс") надіслало лист від 04.06.2024 № 85, в якому зазначило про безпідставність та необґрунтованість вимог, оскільки ЖЕД "Липкижитлосервіс" не є винною особою у випадку, який стався 30.05.2021 в квартирі АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позов позивач посилався на те, що відповідач є обслуговуючою організацією житлового будинку АДРЕСА_1, у якому розташована як постраждала квартира № 63, так і покрівля (мансардне приміщення), з якої відбулося затоплення, а відтак несе обов`язки з технічного обслуговування, ремонту та належного утримання конструктивних елементів будинку, у тому числі покрівлі.

Враховуючи, що відповідач допустив неналежне виконання обов`язків з експлуатації будинку, що спричинило затоплення та пошкодження майна, за яке страховик здійснив компенсацію, а позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, викладене стало підставою для виникнення даного спору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Закон України "Про страхування" регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.

Одним із видів добровільного страхування є страхування майна (п. 11 ч. 4 ст. 6 цього Закону).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч. 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні приписи містяться в ч.ч. 1, 2 ст. 990 ЦК України, згідно яких страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

У зв`язку з залиттям квартири (належної страхувальнику), що сталося 30.05.2021 внаслідок порушення герметизації елементів покрівлі мансарди, на підставі заяви страхувальника про страхове відшкодування, страховик (позивач) визнав випадок страховою подією, відповідно до страхового акту № 68022 від 16.01.2021 сума страхового відшкодування складає 47 011, 00 грн.

Також на підставі зазначеного страхового акту ПрАТ "СК "АРКС" здійснило виплату страхувальнику страхового відшкодування у вказаному вище розмірі.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 22 ЦК України унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків унаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (утрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 Господарського кодексу України).

Згідно усталеної судової практики (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18 та постанов Касаційного господарського суду Верховного Суду від 14.07.2022 у справі № 924/814/21, 10.02.2022 у справі № 910/18993/20), вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;

- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини боржника у заподіянні збитків.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Як вказано в акті про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 01.06.2021 вказано, що залиття квартири АДРЕСА_3 відбулось з тієї причини, що за час експлуатації порушилась герметизація елементів покрівлі мансарди, яка була влаштована власниками мансардного поверху по АДРЕСА_1. Вказаний акт підписано представниками ЖЕД "Липкижитлосервіс".

Частиною 2 статті 382 Цивільного кодексу України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Визначення поняття "спільне майно багатоквартирного будинку" також викладене у п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", згідно якого це приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Частинами 1 та 2 статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

З огляду на наведене визначення вбачається, що покрівля мансардного поверху багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

- забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

- купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

- поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

- інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.

Згідно Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державним комітетом України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 (надалі - Правила № 76), утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Ці Правила № 76 визначають порядок надання послуг з утримання будинків і прибудинкових територій:

- забезпечення нормального функціонування жилих будівель та прибудинкових територій протягом усього періоду їх використання за призначенням;

- проведення єдиної технічної політики в житловій сфері, що забезпечує виконання вимог чинних нормативів з утримання, поточного і капітального ремонту та реконструкції жилих будинків та прибудинкових територій.

У пункті 2 Правил № 76 унормовано, що технічне обслуговування жилих будинків - комплекс робіт, спрямованих на підтримку справності елементів будівель чи заданих параметрів та режимів роботи технічного обладнання. Система технічного обслуговування жилих будинків повинна забезпечувати безпечне та безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку. Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо. Контроль за технічним станом здійснюється шляхом впровадження системи технічного огляду жилих будинків.

Зокрема послуга із технічного обслуговування жилих будинків передбачає виконання організацію і планування поточного ремонту (п. 2.4 Правил № 76) та організацію і планування капітального ремонту (п. 5.2 Правил № 76).

Поточний ремонт - комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання. Поточний ремонт повинен проводитись з періодичністю, яка забезпечує ефективну експлуатацію будівлі з моменту завершення його будівництва (капітального ремонту, реконструкції) до моменту постановки на черговий капітальний ремонт або реконструкцію.

Капітальний ремонт - комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель у зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращення планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об`єкта.

Утримання житлового фонду передбачає виконання робіт, передбачених наказом Держжитлокомунгоспу України від 10.08.2004 № 150 "Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень будинків, споруд" (надалі - Перелік послуг).

Отже, до обов`язків відповідача належить забезпечення належного функціонування будинків, які не передавались в управління особам на підставі договору управління, укладеного з співвласниками багатоквартирного будинку (тобто за відсутності прийняття рішення співвласниками багатоквартирного будинку про створення ОСББ та/або передання будинку в управління певній особі).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що на КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" покладався обов`язок із утримання у належному стані конструкцій будинку, зокрема покрівлі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведення позивачем протиправної поведінки відповідача, яка полягала у неналежному виконанні обов`язків з утримання будинку, зокрема покрівлі. Підтверджено розмір збитків (47 011,00 грн), право позивача на їх відшкодування та наявність причинного зв`язку між діями відповідача і завданими збитками.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Доводи скаржника щодо пропуску позивачем строку позовної давності, судовою колегією не приймаються оскільки спростовуються матеріалами справи та встановленими судом першої інстанції обставинами, яким надано належну правову оцінку.

Посилання скаржника на порушення правил юрисдикції, колегією суддів відхиляються, оскільки позивач звернувся з позов в порядку суброгації до відповідача, як юридичної особи, на яку покладено обов`язок утримання спільного майна, тобто даний спір відносить до юрисдикції господарських судів.

Щодо твердження скаржника про подання позову до неналежного відповідача слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною другою статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у господарському (судовому) процесі": сторонами в господарському (судовому) процесі є такі її учасники: позивач і відповідач, особи, які вказані у статті 4 ГПК України (частина перша статті 45 цього Кодексу); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (подібні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 05.07.2023 у справі №910/15792/20, від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17).

Визначення у позові складу сторін у справі, зокрема відповідачів є правом позивача, має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивачем визначено відповідачем - Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (ідентифікаційний код 35692211) (а.с. 1) до якого і пред`явлено позов.

Водночас зазначення у прохальній частині позовної заяви найменування Житлової експлуатаційної дільниці "Липкижитлосервіс" не свідчить про пред`явлення позову до іншої особи, а є технічною неточністю у викладенні тексту позовної заяви, оскільки з її змісту в цілому, чітко вбачається, що позов пред`явлено саме Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва".

Разом з тим, судом першої інстанції відкрито провадження щодо юридичної особи, якою є Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва", яке реалізувало своє процесуальне право на подання відзиву на позовну заяву (а.с. 32-24).

Слід зазначити, що Житлово-експлуатаційна дільниця "Липкижитлосервіс" не юридичною особою і не може бути відповідачем у цій справі, з урахуванням того, що положеннями частини 1 статті 45 ГПК України визначено, що позивачами і відповідачами у господарському процесі можуть бути лише особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Отже у спірних правовідносинах саме Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" є зобов`язаною особою за заявленою позивачем позовною вимогою.

За таких обставин, вищезазначена неточність у прохальній частині позову не призвела до порушення прав відповідача, не вплинула на правильність розгляду справи та не є підставою для висновку про подання позову до неналежного відповідача.

Доводи скаржника щодо наявності обставин непереборної сили, у зв`язку з несприятливими погодними умовами, колегією суддів оцінюються критично, так як сам по собі факт інтенсивних опадів не свідчить про форс-мажорні обставини у розумінні законодавства та не звільняє відповідача від виконання покладених на нього обов`язків.

Інші викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, зводяться до переоцінки доказів та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

За результатами апеляційного перегляду судовою колегією не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваного рішення і підстав для його зміни чи скасування, за мотивів наведених у апеляційній скарзі, колегія суддів теж не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 04.12.2025 у справі № 910/11131/25 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді О.О. Євсіков

А.М. Демидова