ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.01.2026 Справа № 7/76/07

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Лєскіної Ірини Євгенівни, за участі секретаря судового засідання Даниленко Віти Сергіївни, розглянувши матеріали скарги (вх. № 25835/08-08/25 від 22.12.2025) Фізичної особи - підприємця Лебідь Віри Іванівни на бездіяльність заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (із урахуванням перейменування - Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) Половнікова Романа Сергійовича у справі № 7/76/07

за позовом: Відкритого акціонерного товариства Азов 2000, м. Запоріжжя

до відповідача Суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Лебідь Віри Іванівни, м.Токмак, Запорізька область

орган виконання (інша особа): Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (із урахуванням перейменування - Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) (вул.Приходська, 58, м.Запоріжжя, 69095, ідентифікаційний код 43315529)

за участю представників учасників справи

від стягувача: не з`явився

від боржника (скаржник): не з`явився

орган виконання (інша особа): не з`явився

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області 22.12.2025 від Лебідь Віри Іванівни (відповідач у справі) надійшла скарга вх. №21238/08-08/25 в порядку ст. ст. 339-341 ГПК України, в якій заявник просить суд визнати бездіяльність заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (із урахуванням перейменування - Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) Половінкова Романа Сергійовича щодо незняття арешту з майна боржника суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Лебідь Віри Іванівни, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (діяльність припинено 01.12.2010), накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 704583 від 04.06.2008, винесеної державним виконавцем ВДВС Токмацького РКУЮ Ахчі А.О. у виконавчому провадженні №7732358 від 04.06.2008 з примусового виконання наказу № 7/76/07, виданого 30.05.2007 Господарським судом Запорізької області, про стягнення з Лебідь Віри Іванівни на користь ВАТ Азов-2000 боргу в розмірі 10253,25 грн, неправомірною.

Також просить суд зобов`язати начальника Управління начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (із урахуванням перейменування - Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) Половінкова Романа Сергійовича скасувати арешт у виконавчому провадженні № 7732358 від 04.06.2008 з примусового виконання наказу № 7/76/07, виданого 30.05.2007 Господарським судом Запорізької області, про стягнення з Лебідь Віри Іванівни на користь ВАТ Азов-2000 боргу в розмірі 10253,25 грн.

Скарга мотивована порушенням, на думку скаржника, його права на мирне володіння майном, гарантованого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, внаслідок тривалого обтяження, накладеного у межах виконавчого провадження, яке на теперішній час є завершеним.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025 вказану заяву передано для розгляду судді Лєскіній І.Є.

Відповідно до ст. 339-1 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Ухвалою суду від 26.12.2025 прийнято до розгляду скаргу Фізичної особи - підприємця Лебідь Віри Іванівни на бездіяльність заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Половнікова Романа Сергійовича у справі № 7/76/07.

Розгляд скарги призначено у судовому засіданні на 08.01.2026 о 09 год. 30 хв.

У судовому засіданні 08.01.2026 приймав участь представник органу виконання (інша особа). Представники стягувача та боржника (скаржника) не прибули у судове засідання. При цьому скаржник (боржник) у скарзі заявив клопотання про її розгляд без участі скаржника.

Представник іншої особи заявив усне клопотання про відкладення судового засідання, мотивуючи це необхідністю підготовки письмових пояснень щодо суті поданої скарги.

Розглянувши усне клопотання іншої особи, з метою забезпечення права кожного із учасників у даній справі на належний судовий захист, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі по суті спору, суд ухвалив клопотання задовольнити та відкласти судове засідання на 21.01.2026 о 09 год. 15 хв.

У зв`язку з перебуванням судді Лєскіної І.Є. на лікарняному, судове засідання перенесено на 29.01.2026 о 09год. 15 хв.

У системі «Електронний суд» 09.01.2026 заступником начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Зюбрицьким А.В. сформовано відзив на скаргу, в якому останній заперечує проти поданої скарги та вважає її необґрунтованою виходячи з такого.

Згідно з даними з автоматизованої системи виконавчого провадження за параметрами пошуку «боржник Лебідь Віра Іванівна, РНОКПП: НОМЕР_1 » встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Токмацького районного управління юстиції Запорізької області (наразі - Токмацький відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Відділ)), перебували виконавчі провадження (далі ВП) з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з Лебідь В.І. коштів.

Зокрема, на виконанні у Відділі перебувало зведене виконавче провадження, до складу якого входили такі виконавчі провадження: - № 4862350 з примусового виконання наказу №7/76/07, виданого 30.05.2007 Господарським судом Запорізької області, про стягнення з Лебідь В.І. на користь ВАТ «Азов-2000» боргу в розмірі 10 253,25 грн, яке було відкрито 21.09.2007; - № 4862233 з примусового виконання наказу № 7/76/07, виданого 30.05.2007 Господарським судом Запорізької області, про стягнення з Лебідь В.І. на користь ВАТ «Азов-2000» коштів за розгляд апеляційної скарги в розмірі 51,00 грн, яке було відкрито 21.09.2007.

Державним виконавцем 14.03.2008 були винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачу без виконання. У подальшому стягувачем вказані вище виконавчі документи були пред`явлені повторно та 04.06.2008 державним виконавцем Відділу Ахчі А.О. були відкриті виконавчі провадження № 7732358 та № 7732606 з їх примусового виконання. В постанові про відкриття виконавчого провадження № 7732358 від 04.06.2008 з примусового виконання наказу № 7/76/07, виданого 30.05.2007 Господарським судом Запорізької області, про стягнення з Лебідь В.І. на користь ВАТ «Азов-2000» боргу в розмірі 10 253,25 грн, крім іншого, зазначено: «накласти арешт на все майно боржниці та оголосити заборону на його відчуження». Крім того, з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №18982040, встановлено, що 05.06.2008 реєстратором - Токмацькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 704583 від 04.06.2008, винесеної державним виконавцем ВДВС Токмацького РУЮ Ахчі А.О., зареєстровано обтяження: реєстраційний номер 7334735, яким обтяжено все майно (у межах суми боргу) боржника «Лебідь Віра Іванівна, код: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ». Додаткові дані: «стягнення на користь ВАТ «Азов-2000» в сумі 10 253,25». Стан обтяження: «запис автоматично вилучений по завершенню п`ятирічного терміну зберігання». В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься інформація про реєстрацію обтяження № 7334647 від 05.06.2008 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 704583 від 04.06.2008, винесеної державним виконавцем ВДВС Токмацького РУЮ Ахчі А.О.; обтяження № 1336492 зареєстровано державним реєстратором Одеського міського управління юстиції Чернавською І.В. 11.08.2008 виконавчі провадження № 7732358 та № 7732606 були об`єднані у зведене виконавче провадження № 8579805. 20.10.2008 державним виконавцем у виконавчих провадженнях № 7732358 та № 7732606 були винесені постанови про їх виведення із складу зведеного виконавчого провадження №8579805 та про повернення виконавчих документів стягувачу без виконання у зв`язку з тим, що майно (кошти) боржника, на які можливо звернути стягнення, не розшукано.

Повернення виконавчого документа стягувачу без виконання у зв`язку з тим, що майно (кошти) боржника, на які можливо звернути стягнення, не розшукано не передбачало зняття арешту з майна боржника. Стосовно зазначення скаржницею про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майно, зазначив наступне.

По-перше, скаржниця посилається на рішення Верховного суду, в яких знято арешт за відсутності заборгованості боржника, яка була погашена після завершення виконавчого провадження напряму стягувачу. В даному ж випадку, рішення Господарського суду м.Запоріжжя по справі №7/76/07 не виконано до теперішнього часу та не скасовано в установленому порядку, у зв`язку із чим підлягає виконанню (сплаті боржником), як це передбачено статтею 129-1 Конституції України.

По-друге, Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент винесення постанов про повернення виконавчих документі стягувачу) не було передбачено підстави для зняття арешту з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачу. Крім цього, згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду у справі №2/1522/11652/11 від 14.05.2025 (також відображено у постанові Верховного суду від 03.12.2025 по справі №331/7746/23) зазначено: «Законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: - у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); - у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав». Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника. Із зазначеного слідує, що вимога щодо визнання неправомірної бездіяльності державного виконавця не підлягає задоволенню.

По-третє, відповідно до вимог п.2 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини у тому числі є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Відповідно до вимог п.15 розділу VIII інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Постанова про зняття арешту з майна приєднується до матеріалів виконавчого провадження. У разі якщо завершене виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, для зняття арешту з майна боржника за виконавчим провадженнями № 7732358 та № 7732606 необхідно внести на депозитний рахунок відділу (Отримувач: Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України; Розрах.рахунок: НОМЕР_2 ; Банк: АТ «Укрексімбанк» м. Київ; ): - суму боргу 10304,25 грн. (10253,25 грн. + 51,00грн.) (або надати належним чином засвідчену письмову інформацію про погашення боргу від стягувача); - суму виконавчого збору 1030,42грн. (1025,32грн. + 5,10 грн.); - суму мінімальних витрат виконавчого провадження 940,00грн. (470грн. + 470грн.).

До канцелярії Господарського суду Запорізької області 21.01.2026 скаржником подані заперечення на відзив на скаргу. Скаржник підтримав подану скаргу, просить суд при розгляді скарги урахувати заперечення на відзив та інформацію щодо зміни назви органу виконання. Розглянути скаргу за відсутності скаржника.

У судове засідання 29.01.2026 представники сторін та органу виконання не прибули.

Ураховуючи неявку представників у судове засідання, скаргу розглянуто за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до таких висновків.

Встановлені судом обставини.

На виконанні у відділі державної виконавчої служби Токмацького районного управління юстиції Запорізької області перебувало зведене виконавче провадження, до складу якого входили виконавчі провадження:

- № 4862350 з примусового виконання наказу № 7/76/07, виданого 30.05.2007 Господарським судом Запорізької області, про стягнення з Лебідь В.І. на користь ВАТ «Азов-2000» боргу в розмірі 10 253,25 грн, яке було відкрито 21.09.2007;

- № 4862233 з примусового виконання наказу № 7/76/07, виданого 30.05.2007 Господарським судом Запорізької області, про стягнення з Лебідь В.І. на користь ВАТ «Азов-2000» коштів за розгляд апеляційної скарги в розмірі 51,00 грн, яке було відкрито 21.09.2007.

Державним виконавцем 14.03.2008 були винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачу без виконання.

У подальшому стягувачем вказані вище виконавчі документи були пред`явлені повторно та 04.06.2008 державним виконавцем Відділу Ахчі А.О. були відкриті виконавчі провадження № 7732358 та № 7732606 з їх примусового виконання.

У постанові про відкриття виконавчого провадження № 7732358 від 04.06.2008 з примусового виконання наказу № 7/76/07, виданого 30.05.2007 Господарським судом Запорізької області, про стягнення з Лебідь В.І. на користь ВАТ «Азов-2000» боргу в розмірі 10 253,25 грн, крім іншого, зазначено: «накласти арешт на все майно боржниці та оголосити заборону на його відчуження».

У подальшому, 11.08.2008 виконавчі провадження № 7732358 та № 7732606 були об`єднані у зведене виконавче провадження № 8579805.

Після здійснення заходів щодо примусового виконання, 20.10.2008, державним виконавцем у виконавчих провадженнях № 7732358 та № 7732606 були винесені постанови про їх виведення із складу зведеного виконавчого провадження №8579805 та про повернення виконавчих документів стягувачу без виконання у зв`язку з тим, що майно (кошти) боржника, на які можливо звернути стягнення, не розшукано.

Інформації про пред`явлення виконавчих документів до виконання після їх повернення матеріали скарги не містять.

Таким чином виконавчі документи були повернуті стягувачу без виконання.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки 395018596 від 16.09.2024, долученої до матеріалів скарги встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №7334647 05.06.2008 реєстратором Токмацькою державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №704583 від 04.06.2008, видавник державний виконавець ВДВС Токмацького РУЮ Ахчі А.О. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно у межах суми боргу. Власник: ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 . Додаткові дані: стягнення на користь ВАТ «Азов-2000».

Також відповідно до актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень 05.06.2008 державним реєстратором Чернавською Інною Василівною, Одеське міське управління юстиції, Одеська обл., внесено запис №1336492 про державну реєстрацію обтяження: арешт нерухомого майна. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 3231936 від 18.06.2013. Документи, подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №704583 від 04.06.2008, видавник державний виконавець ВДВС Токмацького РУЮ Ахчі А.О. Особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 . Зміст, характеристика обтяження: стягнення на користь ВАТ «Азов-200» в сумі 10253,25 грн. Опис обтяження: все майно у межах суми боргу.

Мотиви, з яких виходить суд.

За приписами ч. 4 ст. 326 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного суду у постанові від 14.05.2026 у справі №2/1522/11652/11 зроблено висновок щодо застосування положень Закону України «Про виконавче провадження» у подібних правовідносинах, який враховано судом при розгляді цієї справи.

Так, умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчих документів від 30.05.2007 у справі № 7/76/07 , пред`явлення їх до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року (далі Закон № 606-XIV).

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року (далі Закон № 1404-VIII).

Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.

Згідно із частиною другою статті 57 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Схожі за змістом приписи містяться у статті 56 Закону № 1404-VIII.

Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.

Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону № 606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувану згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно з статтею 48 цього Закону.

У Законі № 1404-VIII (чинний на момент розгляду справи судами) відсутня норма, аналогічна нормі частини першої статті 30 Закону № 606-XIV. Закон № 1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.

Частина перша статті 47 Закону № 606-XIV визначала, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Аналогічні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені і в подальшому в частині першій статті 37 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

У Законі № 1404-VIII на відміну від Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону № 606-XIV).

Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи у судах визначені у частині першій статті 39 Закону № 1404-VIII.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV (частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).

Водночас частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону № 606-XIV.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону № 1404-VIII.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що законодавець у Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Аналіз пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), свідчить про те, що в ньому відсутня вказівка на обов`язок державного виконавця щодо зняття арешту, оскільки в ньому зазначається про обов`язок останнього вказати на наслідки відповідної виконавчої дії (закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого провадження), якщо законом такі наслідки передбачені.

Положеннями частин першої статті 50 Закону № 606-XIV передбачено два випадки, коли державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Оскільки частиною першої статті 50 Закону № 606-XIV не визначалось обов`язку державного виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, то відсутні підстави стверджувати, що пункт 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачав такий наслідок.

З огляду на висновки, сформульовані у цій постанові за результатами касаційного перегляду справи, Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зроблених у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 815/7269/15, процитовані у пункті 136 цієї постанови, сформулювавши висновок про те, що як частиною першої статті 50 Закону № 606-XIV, так і пунктом 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не визначалось обов`язку державного виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Крім того з наведеного вище вбачається, що законодавство про виконавче провадження передбачає зняття арешту майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні: 1) виконавцем; 2) начальником відділу державної виконавчої служби; 3) судом.

Відповідно до частини третьої статті 60 Закону № 606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (аналогічні положення містить частина третя статті 59 Закону № 1404-VIII).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 60 Закону № 606-XIV; частина п`ята статті 59 Закону № 1404-VIII).

Отже, визначення посадової особи, яка має повноваження зняти арешт з майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні, залежить від конкретних обставин і підстав зняття такого арешту.

Зазначений у скарзі арешт майна Лебідь В.І. є чинним на час розгляду скарги боржника, проте відсутні відкриті виконавчі провадження щодо скаржниці.

Будь-які належні докази щодо погашення заборгованості в матеріалах справи відсутні та не надані учасниками справи.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Ураховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника.

Також суд звертає увагу, що арешт на майно боржниці накладено державним виконавцем, а не начальником відділу виконавчої служби. Повноважень та підстав на зняття цього арешту в даному випадку у начальника відділу виконавчої служби немає.

Оскільки скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (із урахуванням перейменування - Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) Половнікова Р.С. щодо незняття арешту з майна боржника та зобов`язати скасувати арешт у виконавчому провадженні № 7732358 від 04.06.2008 з примусового виконання наказу № 7/76/07, виданого 30.05.2007 Господарським судом Запорізької області, про стягнення з Лебідь Віри Іванівни на користь ВАТ Азов-2000 боргу в розмірі 10253,25 грн, суд вважає, що скарга не знайшла належного обґрунтування.

Відтак, підстави для задоволення скарги у суду відсутні.

Згідно з ч.3 ст. 343 ГПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Ураховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні скарги.

Керуючись статтями ст. ст. 234, 235, 255, 256, 331 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Лебідь Віри Іванівни на бездіяльність заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (із урахуванням перейменування - Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) Половнікова Романа Сергійовича у справі № 7/76/07 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до ст.ст. 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 11.03.2026, з огляду на погіршення безпекової ситуації в місті Запоріжжі, яке є безпосередньо наближеним до лінії фронту, постійними обстрілами обласного центру і, відповідно, наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці суддів, працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, а також через перебування судді на навчанні та на лікарняному.

Суддя І.Є. Лєскіна