ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"26" лютого 2026 р.0 Справа № 911/3120/25

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши заяву заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури № 50-1912 вих-26 від 25.02.2026 про забезпечення позову у справі

за позовом заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Сквирської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Агроколос»

про витребування земельної ділянки

без повідомлення (виклику) учасників справи,

встановив:

У провадженні Господарського суду Київської області (суддя Заєць Д.Г.) перебуває справа за позовом заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури (далі прокурор) в інтересах держави в особі Сквирської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Агроколос» (далі ТОВ «Фірма «Агроколос») про витребування на користь держави в особі Сквирської міської ради із чужого незаконного володіння ТОВ «Фірма «Агроколос» земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0001 площею 31,8096 га.

Підставою для звернення до суду з позовом у цій справі слугувало те, що у порушення вимог статей 28, 82, 125, 126, 152 і пунктів 21, 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, а також статей 10, 23, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Товариство з обмеженою відповідальністю «Чубинецький колос» незаконно, без правовстановлюючих документів, зареєструвало за собою право власності на спірну земельну ділянку з цільовим призначенням «для іншого сільськогосподарського призначення», яку в подальшому передало до статутного фонду ТОВ «Фірма «Агроколос».

Прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка знаходяться на території Сквирської міської територіальної громади, яка утворена на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» від 12.06.2020 № 715-р.

З огляду на викладене, на думку прокурора, очевидним є факт порушення інтересів держави в особі Сквирської міської територіальної громади Київської області, як законного власника та розпорядника земель комунальної власності в межах територіальної громади.

Ухвалою від 24.09.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою від 17.02.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 24.03.2026.

Через підсистему «Електронний суд» 25.02.2026 прокурор подав заяву № 50-1912 вих-26 від 25.02.2026 про забезпечення позову, у якій просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0001 площею 31,8096 га, що знаходиться на території Сквирської територіальної громади Білоцерківського району Київської області та право власності на яку належить ТОВ «Фірма «Агроколос».

Обгрунтовуючи заяву про забезпечення позову, прокурор посилається на те, що обставини приналежності спірної земельної ділянки саме до земель комунальної власності повністю підтверджуються долученими до позовної заяви доказами.

Прокурор зауважує, що незаконним набуттям відповідачем права власності на спірну земельну ділянку порушено інтереси територіальної громади, шляхом позбавлення останньої можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеними земельними ділянками.

Прокурор вважає, що оскільки зареєстрована за ТОВ «Фірма «Агроколос» земельна ділянка загальною площею 31,8096 га належать до земель сільськогосподарського призначення, права територіальної громади Сквирської міської ради вважатимуться ефективно захищеними лише у разі, якщо спірну ділянку повернеться у титульне володіння останньої у первинному вигляді, зберігши свої характеристики.

Прокурор зазначає, що наразі у відповідача наявне нічим не обмежене право в будь-який момент розпорядитися спірним майном, яке за ним зареєстроване у державному реєстрі на праві власності, і будь-яке подальше відчуження ТОВ «Фірма «Агроколос» спірної земельної ділянки порушуватиме права держави в особі уповноваженого органу на набуття її у власність держави, враховуючи, що на теперішній час, особливо в умовах воєнного часу, кожна земельна ділянка має використовуватись насамперед для забезпечення продовольчих потреб громадян України.

Таким чином, на думку прокурора, на даний час є обгрунтована необхідність щодо вжиття заходів забезпечення позову у справі № 911/3120/25 шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0001 площею 31,8096 га, оскільки існує ризик невиконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 25.02.2026 заяву про забезпечення позову передано для розгляду судді Щоткіну О.В.

Розглянувши заяву прокурора про забезпечення позову, суд дійшов висновку про її задоволення, виходячи із такого.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви із застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 ГПК України).

Судовий розсуд це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Такий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці постанов, зокрема, від 24.10.2022 у справі № 916/950/22 та від 15.05.2019 у справі № 910/688/13.

Згідно із частиною першою статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 31.08.2020 у справі № 917/1274/19.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення (подібну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.09.2020 у справі № 320/3560/18).

Так, предметом позову у цій справі є вимоги майнового характеру, а саме про витребування на користь держави в особі Сквирської міської ради з незаконного володіння ТОВ «Фірма «Агроколос» земельної ділянки площею 31,8096 га з кадастровим номером :05:001:0001, розташованої на території Сквирської міської територіальної громади Білоцерківського району Київської області.

Зі змісту заяви прокурора вбачається, що у разі задоволення позову з даного спору є підстави вважати про існування можливості ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, у зв`язку з наявністю у відповідача як власника спірного об`єкта нерухомого майна реальної можливості на розпорядження цим майном, що у подальшому призведе до зміни власника або самого об`єкта позову.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 та Верховного Суду від 25.09.2020 у справі № 921/40/20).

Так, підставою для вжиття судом заходів забезпечення позову є не тільки запобігання ускладненню чи унеможливленню виконання рішення суду, але й забезпечення можливості ефективного та реального поновлення порушеного права.

Отже умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 зазначено, що невжиття власником об`єкта нерухомого майна активних дій, які могли би підтвердити його намір відчужити такий об`єкт не спростовують висновки про наявність у особи, яка є одноособовим власником, можливості вільно розпорядитись об`єктом нерухомості, якщо не вжити заходи забезпечення позову.

Таким чином, суд зазначає, що в цьому випадку заходи забезпечення позову мають на меті гарантувати виконання у майбутньому рішення суду. При цьому сам факт наявності права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0001 вже свідчить про реальну можливість власника вільно розпоряджатись належним йому нерухомим майном.

У пунктах 5.17, 5.18, 5.19 постанови Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 917/805/23 висловлено позицію щодо відсутності обов`язку у позивача доводити належними та допустимими доказами наявність обставин, які свідчать, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Так, Верховний Суд зазначає, що можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим необмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформдовідки: 442232010 від 04.09.2025), 29.04.2021 за ТОВ «Фірма «Агроколос» зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0001 площею 31,8096 га.

Отже суд погоджується із доводами прокурора про те, що з огляду на факт реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна цілком очевидним є те, що відповідач, як власник спірної земельної ділянки, може у будь-який момент розпорядитись нею на власний розсуд, зокрема здійснити відчуження спірної земельної ділянки, її поділ, об`єднання з іншими земельними ділянками чи зміну цільового призначення, що може призвести до зміни фактичного та правового стану об`єкта спору, виникнення прав третіх осіб та, як наслідок, істотного ускладнення або унеможливлення виконання ймовірного рішення суду про задоволення позову.

Оскільки спірна земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення, суд також бере до уваги її суспільно значимий характер та особливий правовий режим використання. Такі землі мають особливий правовий статус та перебувають під посиленою охороною держави. За своїм цільовим призначенням вони є основним засобом виробництва у сфері сільського господарства, а відтак становлять матеріальну основу продовольчої безпеки держави та економічної стабільності територіальних громад.

Суд враховує, що у разі подальшого відчуження спірної земельної ділянки, її поділу, об`єднання або зміни цільового призначення може бути не лише ускладнене виконання можливого рішення суду, але й створено ризик втрати нею характеристик об`єкта сільськогосподарського призначення, що суперечитиме суспільному інтересу. Повернення такої земельної ділянки у власність держави в особі міської ради матиме реальний зміст лише за умови збереження її якісних та кількісних показників, меж та функціонального призначення.

Таким чином, цілком доцільно вжити запропоновані прокурором заходи забезпечення позову задля забезпечення ефективного захисту прав позивача, у разі встановлення судом їх порушення відповідачем.

Крім того, суд вважає заявлений прокурором захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0001 площею 31,8096 га, яка належить ТОВ «Фірма «Агроколос», в цьому випадку є безпосередньо пов`язаним із предметом спору, спрямованим на збереження існуючого становища до вирішення спору по суті та є співмірним із заявленими позовними вимогами. Такий захід має тимчасовий характер, не вирішує спір по суті та спрямований виключно на запобігання можливим недобросовісним діям відповідача щодо розпорядження спірним майном.

Водночас немає підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача, оскільки спірний об`єкт нерухомості залишається у володінні та користуванні відповідача, а можливість ним розпоряджатися обмежується на певний час.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за наведених прокурором доводів наявні обумовлені статтями 136, 137 ГПК України підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0001.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 144, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Задовольнити заяву заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури № 50-1912 вих-26 від 25.02.2026 про забезпечення позову.

2. Застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0001 площею 31,8096 га, що знаходиться на території Сквирської територіальної громади Білоцерківського району Київської області та право власності на яку належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма «Агроколос» ().

Стягувач: Київська обласна прокуратура (01601, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 27/2; ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Агроколос» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 21А, офіс 107/3; ).

3. Відповідно до статті 144 ГПК України ця ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, і може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку включно до 26.05.2026.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 235 Господарського процесуального кодексу України, і може бути оскаржена в порядку та у строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін