ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

06.03.2026 Справа № 917/2141/24(917/316/26)

Господарський суд Полтавської області у складі судді Паламарчук В.В., розглянув матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська оптово-торгова база» (вул. Миру, буд.68, с. Ковалі, Хорольська ТГ, Лубенський район, Полтавська область, 37840) в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Таборовця Андрія Петровича (вул. Кавказька, 3, офіс 410, м. Рівне)

до відповідача Приватного підприємства «Агро -В» (пров. Володимира Кияна, буд.9, м. Ковель, Волинська область, 45005)

про стягнення 187144,80грн

в межах справи №917/2141/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська облспоживспілка" (вул. Ковельська, буд. 13, м. Луцьк, Луцький район, Волинська область, 43016, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" (вул. Миру, буд. 68, с. Ковалі, Хорольська ТГ, Лубенський район, Полтавська область, 37840, )

про банкрутство

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельська оптово-торгова база» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Таборовця Андрія Петровича звернулось до суду із позовною заявою до Приватного підприємства «Агро -В» (вхід. №330/26 від 03.03.2026) про застосування наслідків недійсності правочину.

Положеннями п.4 ч.3 ст.162 ГПК України визначено, що зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Обраний позивачем засіб захисту має бути ефективним, тобто поновлювати порушені, невизнані або оспорювані права і законні інтереси фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

У прохальній частині позовної заяви, позивач просить стягнути 187 144,80 грн.

У статті 216 Цивільного кодексу України встановлено правові наслідки недійсності правочину. У частині 1 цієї статті зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з цього недійсністю. У разі недійсності правочину 1) кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, 2) а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з частиною 2 статті 216 Цивільного кодексу України якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Однак, вказана вимога про застосування наслідків недійсності правочину, сформульована без конкретної вимоги, які саме наслідки недійсності правочину мають бути застосовані - стягнення збитків або стягнення усього отриманого товариством, тоді-як, рішення у разі задоволення позовних вимог не може носити абстрактний характер, а має визначати конкретний перелік дій, які треба вчинити чи перелік майна, яке треба передати (повернути) і т.д. При цьому, суд не наділений правом самостійно вирішувати за заявника, зміст заявлених ним вимог, за відсутності відповідних зазначень та обґрунтувань.

Такий недолік поданої позовної заяви позбавляє суд об`єктивної, вирішувати питання про застосування правових наслідків такої недійсності, оскільки у відповідності до вимог ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Суд звертає увагу, що предмет позову - певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, повинна бути чітко визначена позивачем у прохальній частині позовної заяви. Резолютивна частина рішення суду не повинна викладатись альтернативно, у разі задоволення позову вона відображає позовні вимоги, викладені у прохальній частині позовної заяви, повинна викладатися чітко й безумовно, з метою його належного виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.03.2024 у справі № 910/16954/23.

З огляду на викладене, оскільки позовна заява не відповідає вимогам господарського процесуального законодавства, суддя вважає необхідним залишити позовну заяву без руху, надавши строк для усунення зазначених недоліків.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 162, 164, 172, 174, 234, 235, 254 ГПК України, суд

ухвалив:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали, усунути недоліки позовної заяви, а саме надати: відповідні документи, докази і пояснення, щодо визначення змісту позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, про які йде мова у зазначеній вимозі.

3. Роз`яснити, що згідно з ч. 4 ст. 174 ГПК України, у разі неусунення недоліків у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

4. Копію ухвали надіслати до електронного кабінету користувача підсистеми "Електронний суд": представнику заявника - ліквідатору, арбітражному керуючому Таборовцю Андрію Петровичу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя Паламарчук В.В.