ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2026 р. Справа № 918/1116/25

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Селівона А.О., за участю секретаря судового засідання Хролець І.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Фізичної особи-підприємця Мелещук Юлії Володимирівни

про стягнення коштів.

За участю представників сторін:

від позивача: Плющ Яна Віталіївна;

від відповідача: Крикунов Дмитро Олександрович;

від відповідача: Мелещук Юлія Володимирівна.

ВСТАНОВИВ:

Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації; Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Мелещук Юлії Володимирівни про стягнення (Відповідач) 6 720,23 заборгованості з яких: 5 311,35 грн. основна заборгованість, 708,16 грн. штраф 15%, 539,86 грн. пеня, 58,89 грн. 3% річних, 101,97 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов договору тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Київа, для розміщення рекламного засобу від 24.06.2024 № 4049/19 у частині здійснення повної та своєчасної оплати.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 08.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у змішаній (паперовій та електронній) формі та призначено розгляд справи на 07.01.2026.

До суду 19.12.2025 від Відповідача надійшла заява про залучення третьої особи, в якій просить залучити Путіліну Г.О. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

До суду 19.12.2025 від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що позов не підтверджений доказами фактичного користування Відповідачем рекламним засобом.

До суду 22.12.2025 від Відповідача надійшли відзив на позовну заяву та заява про залучення третьої особи, ідентичного змісту, що й відзив та заява про залучення третьої особи, які надійшли до суду 19.12.2025.

До суду 26.12.2025 від представниці Позивача надійшли заперечення на відзив, в яких просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від представниці Позивача 26.12.2025 надійшли заперечення на клопотання щодо залучення третьої особи, в яких просить відмовити в задоволенні клопотання Відповідача про залучення Путіліної Г.О. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

До суду 26.12.2025 від представниці Позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить збільшити суму позовних вимог та вважати ціною позову 7 813,70 грн.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.01.2026 задоволено заяву Позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду від 06.01.2026 та вирішено судове засідання у даній справі призначене на 07.01.2026 провести в режимі відеоконференції за участю представника Позивача.

Від Відповідача 07.01.2026 надійшла заява про визнання позову (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог), в якій просить позовні вимоги у розмірі 7 813,70 грн. задоволити, вирішити питання про повернення Позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та провести судове засідання призначене на 07.01.2026 без участі Позивача в судовому засіданні.

У судовому засіданні 07.01.2026, заслухавши позицію представниці Позивача щодо поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог, судом протокольною ухвалою прийнято до розгляду заяву Позивача про збільшення розміру позовних вимог та вирішено здійснювати подальший розгляд справи з її урахуванням.

Таким чином предметом позову є стягнення 7 813,70 грн. заборгованості.

Також у судовому засіданні 07.01.2026, заслухавши позицію представниці Позивача щодо залучення третьої особи, судом протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви Відповідача про залучення третьої особи, оскільки відносини у даній справі виникли на підставі договору тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу від 24.06.2024 № 4049/19, який укладений безпосередньо Позивачем та Відповідачем, при цьому доводи Відповідача, викладені у вказаній заяві не доводять, що рішення суду у даній справі може вплинути на права та обов`язки Путіліної Г.О.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 07.01.2026 відкладено розгляд справи на 22.01.2026.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16.01.2026 задоволено заяву Позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду від 08.01.2026 та вирішено судове засідання у даній справі призначене на 22.01.2026 провести в режимі відеоконференції за участю представника Позивача.

До суду 19.01.2026 від Відповідача надійшла заява про залишення без розгляду заяви про визнання позову.

Від Відповідача 19.01.2026 надійшов відзив на позовну заяву, з урахуванням прийняття до розгляду судом заяви Позивача про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 22.01.2026 відкладено розгляд справи на 03.02.2026.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 28.01.2026 задоволено заяву Відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду від 28.01.2026 та вирішено судове засідання у даній справі призначене на 03.02.2026 провести в режимі відеоконференції за участю представника Відповідача.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 29.01.2026 задоволено заяву Відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду від 28.01.2026 та вирішено судове засідання у даній справі призначене на 03.02.2026 провести в режимі відеоконференції за участю Відповідача.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 30.01.2026 задоволено заяву Позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду від 30.01.2026 та вирішено судове засідання у даній справі призначене на 03.02.2026 провести в режимі відеоконференції за участю представника Позивача.

До суду 02.02.2026 від Відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

У судовому засіданні 03.02.2026, заслухавши позицію представників Позивача, Відповідача та безпосеоредньо Відповідача щодо поданої останнім заяви про залишення без розгляду заяви про визнання позову, суд дійшов висновку про залишення без розгляду заяви про визнання позову.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.02.2026 залишено без розгляду заяву Відповідача про визнання позову та відкладено розгляд справи на 17.02.2026.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13.02.2026 задоволено заяву Відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду від 12.02.2026 та вирішено судове засідання у даній справі призначене на 03.02.2026 провести в режимі відеоконференції за участю Відповідача.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13.02.2026 задоволено заяву Відповідача про участь представника Відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду від 13.02.2026 та вирішено судове засідання у даній справі призначене на 03.02.2026 провести в режимі відеоконференції за участю представника Відповідача.

До суду 16.02.2026 від представниці Позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

Також 16.02.2026 від представника Відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.

До суду 17.02.2026 від представника Відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

Представник Позивача в судовому засіданні 17.02.2026 підтримала позицію викладену у позовній заяві, запереченнях на відзив, додаткових поясненнях у справі та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач та її представник у судовому засіданні 17.02.2026 заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзивах на позовну заяву, додаткових поясненнях та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також у судовому засідання 17.02.2026 представники сторін зазначили про можливість розгляду справи у даному судовому засідання, оскільки вони ознайомленні з поданими сторонами документами 16.02.2026 та 17.02.2026.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, судом встановлено, що 24.06.2024 Позивачем (Робочий орган) та Відповідачем (Рекламорозповсюджувач) укладено Договір тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Київа, для розміщення рекламного засобу № 4049/19 (далі - Договір), за умовами пункту 1.1 якого на підставі відповідного наказу Робочого органу про встановлення пріоритету на місце для розміщення рекламного засобу, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, наданого на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Рекламорозповсюджувачеві надається право тимчасового платного користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, виключно для розміщення та експлуатації рекламного засобу (далі - право тимчасового користування).

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що Рекламорозповсюджувач зобов`язується прийняти в платне користування місце та користуватись наданим йому місцем добросовісно та розумно відповідно до загальних вимог законодавства України, правил щодо благоустрою населених пунктів, умов цього договору та Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.02.2019 № 207, зареєстрованого в Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві 25.02.2019 за № 34/2211 (далі - Порядок), своєчасно та у повному обсязі відповідно до договору здійснювати оплату за тимчасове користування місцем, сумлінно виконувати усі свої обов`язки за цим договором, самостійно нести відповідальність за технічний стан рекламного засобу (далі - РЗ), порушення вимог техніки безпеки під час розташування та експлуатації РЗ, утримання місця у належному санітарному стані відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 2.2 Договору адресний перелік - невід`ємна частина Договору, яка містить перелік місць для розміщення РЗ, на які за Рекламорозповсюджувачем встановлено пріоритет та/або на які надано дозволи на розміщення рекламного засобу, із зазначенням адреси та місця для розміщення рекламного засобу, типу (виду) рекламного засобу, площі його вертикальної / горизонтальної проекції, на які встановлено/продовжено пріоритет, дату встановлення/продовження та строк дії пріоритету, дати початку та закінчення строку дії дозволу, його продовження, а також відомостей про розмір щомісячної плати за тимчасове користування місцями, яка визначається відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що робочий орган та/або КП "Київреклама" здійснюють облік місць для розміщення рекламного засобу, на які поширюється пріоритет Рекламорозповсюджувача, та на які Рекламорозповсюджувачу видано дозволи на розміщення зовнішньої реклами, здійснюють контроль за строками дії пріоритету та дозволу шляхом формування адресних переліків та внесення до них змін.

Відповідно до пункту 5.2.1 Договору Рекламорозповсюджувач зобов`язаний добросовісно, в повному обсязі та своєчасно виконувати умови Договору, дотримуватись вимог Порядку, положень законодавства, що регулює відносини, які виникають у процесі розповсюдження реклами та благоустрою населених пунктів.

Пунктами 5.2.3 та 5.2.4 Договору передбачено, що Рекламорозповсюджувач зобов`язаний: не пізніше 20-го числа поточного місяця отримувати та сплачувати рахунки за тимчасове користування місцем, у тому числі уразі встановлення/продовження пріоритету; у повному обсязі та у встановлені строки без пред`явлення претензії (вимоги) сплачувати штрафні санкції у разі прострочення строків (порушення термінів) сплати та вчинення інших порушень умов договору.

Згідно з пунктом 6.1 Договору ціною цього договору є плата за тимчасове користування, розмір якої відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України визначається та розраховується на підставі рішень Київської міської ради або розпоряджень її виконавчого органу залежно від встановлених за Рекламорозповсюджувачем пріоритетів та наданих дозволів, вказаних у відповідних адресних переліках.

Відповідно до пункту 6.2 Договору плата за тимчасове користування місцем нараховується, зараховується та використовується Робочим органом у порядку, визначеному рішеннями Київської міської ради або її виконавчого органу.

Згідно з пунктом 6.3 Договору підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями та внесення Рекламорозповсюджувачем плати є рішення Робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу, інші юридичні факти (вчинки Рекламорозповсюджувача щодо фактичного користування місцем для розміщення рекламного засобу) відповідно до пункту 4 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, цей договір.

Пунктами 6.4, 6.5 Договору передбачено, що плата щомісячно перераховується Рекламорозповсюджувачем до бюджету міста Києва відповідно до умов договору.

Рекламорозповсюджувач не звільняється від плати при відсутності рекламного засобу на місці щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення про надання/продовження дозволу.

Згідно з пунктом 6.6 Договору плата нараховується з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету, надання дозволу. При продовженні строку дії пріоритету, продовженні строку дії дозволу плата нараховується з дати, з якої продовжено строк дії пріоритету або дозволу.

Пунктами 6.13, 6.14 Договору передбачено, що розрахунковим періодом надання місця у тимчасове користування та нарахування плати за тимчасове користування місцем є календарний місяць.

Плата за тимчасове користування місцем, штрафні санкції за прострочення здійснення платежів нараховується Робочим органом щомісячно та переказуються Рекламорозповсюджувачем не пізніше 20-го числа поточного місяця, виключно на казначейський рахунок у Головному управлінні Державної казначейської служби України у м. Києві (отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/50110005 ) для зарахування до цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва, в розмірах, зазначених у рахунках.

Номер казначейського рахунку для переказу плати визначається органами Державної казначейської служби відповідно до Плану рахунків бухгалтерського обліку в державному секторі, та вказується у рахунку.

Сплата заборгованості та штрафних санкцій за прострочення здійснення платежів за періоди попередніх років переказується на рахунки у Головному управлінні Державної казначейської служби України у м. Києві, що є дійсними на момент проведення розрахунків.

Факт неотримання рахунку не звільняє Рекламорозповсюджувача від здійснення плати.

Згідно з пунктом 8.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє щодо кожного місця розміщення рекламного засобу протягом строку дії встановленого пріоритету та/або дозволу, а також протягом строку фактичного користування місцем. Припинення пріоритету або дозволу щодо окремого місця для розміщення рекламного засобу у разі наявності у Рекламорозповсюджувача інших чинних пріоритетів та/або дозволів не тягне за собою припинення цього Договору в цілому.

Відповідно до пункту 8.2 Договору цей Договір припиняється внаслідок анулювання (припинення) усіх дозволів, наданих Рекламорозповсюджувачу; втрати (скасування) пріоритету на місце розміщення рекламного засобу, у разі, якщо на інші місця пріоритет надано не було; не переоформлення дозволу у встановлених законодавством випадках та порядку; в інших випадках, передбачених цим договором та чинним законодавством.

Пунктом 8.4 Договору передбачено, що відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України умови договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладення або настання змін правовідносин під час його дії.

Судом встановлено, що на підставі наказу Управління з питань реклами Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07.01.2025 №39 "Про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами" Відповідачу надано дозвіл на розміщення рекламного засобу №100946-24. Також Позивачем та Відповідачем підписано адресний перелік, який є невід`ємною частиною Договору.

Як вбачається з Адресного переліку, у період з 07.01.2025 по 06.01.2030 Відповідачу були надані права на розміщення реклами за адресою: Голосіївський район, вул. Антоновича (Горького), 169, розмір місячної плати - 786,87 грн.

На підставі наказу Управління з питань реклами Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.11.2025 №2092 "Про припинення дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами" Відповідачу припинено дію дозволу на розміщення рекламного засобу №100946-24 за адресою: Голосіївський район, вул. Антоновича (Горького), 169 з 09.12.2025.

Відповідачу були виставлені рахунки за період з лютого 2025 року по грудень 2025 року (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог), однак Відповідачем не було здійснено оплату за зазначеними рахунками, у зв`язку чим виникла заборгованість у розмірі 6 053,80 грн.

У порушення умов Договору Відповідач не здійснив розрахунки за період з 01.02.2025 по 08.12.2025 на загальну суму 6 053,80 грн.. У зв`язку з чим у Відповідача виникла заборгованість перед Позивачем на суму 6 053,80грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі рахунками Позивача за вказаний період, розрахунками коригування до рахунків, довідкою про стан розрахунків.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що укладений Позивачем та Відповідачем правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною другою статті 901 ЦК України передбачено, що положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про рекламу" передбачено, що зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами, які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами (далі - Правила).

Згідно з пунктом 2 Правил місце розташування рекламного засобу це площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надається розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою); спеціальні конструкції це тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами.

Пунктом 3 Правил передбачено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності". Справляння плати за видачу зазначених дозволів виконавчими органами сільських, селищних, міських рад забороняється.

Відповідно до пункту 4 Правил на територіях, будинках і спорудах зовнішня реклама розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб) з урахуванням архітектурних, функціонально-планувальних, історико-культурних чинників, типології елементів місцевого середовища та з додержанням правил благоустрою територій населених пунктів.

Згідно з пунктом 24 Правил виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу.

Пунктом 32 Правил передбачено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу. Для неназемного та недахового рекламного засобу площа місця дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки Відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання свого зобов`язання за Договором не надав, доводів Позивача не спростував, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення боргу в сумі 6 053,80 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також за порушення зобов`язання за Договором Позивач просить стягнути з Відповідача штрафні санкції у вигляді пені на суму 652,17 грн, та штраф 15% на суму 908,05 грн.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частинами першою, другою та третьою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з пунктом 7.2 Договору Робочий орган застосовує до Рекламорозповсюджувача штрафні санкції у вигляді пені за несвоєчасне або неповне внесення платежів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Відповідно до пункту 7.3 Договору Робочий орган має право додатково нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за тимчасове користування, що складає більше 1 місяця, штраф у розмірі 15 відсотків простроченої суми.

Суд звертає увагу, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17.

Таким чином, зважаючи на допущене Відповідачем порушення зобов`язання, суд дійшов висновку, що вимоги Позивача про сплату пені в сумі 652,17 грн. та штрафу 15% в сумі 908,05 грн. є правомірними.

Також, у зв`язку з порушенням Відповідачем взятих на себе зобов`язань Позивачем нараховано Відповідачу 123,62 грн. інфляційних втрат та 76,06 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позов у частині стягнення 123,62 грн. інфляційних втрат та 76,06 грн. 3% річних є також обґрунтованим.

При цьому суд перевіривши розрахунки Позивача щодо штрафу, 3% річних, інфляційних втрат та пені за період з 20.02.2025 до 08.12.2025 втановив, що розрахунки за кожен період щодо штрафу, 3% річних та пені є арифметично правильними.

Що ж до інфляційних втрат, то за розрахунком суду вони складають 131,31 грн., що є більшим розміром ніж заявлено Позивачем у позовній заяві (123,62 грн.), а відповідно до частини другої статті 237 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, тому суд дійшов висновку про те, що задоволенню підлягають інфляційні втрати у заявленому Позивачем розмірі 123,62 грн.

При цьому суд відхиляє доводи Відповідача викладені у відзивах на позовну заяву та додаткових поясненнях, які зводяться до того, що Відповідач не повинен вносити оплату за тимчасове користування місцем розміщення РЗ з 15.04.2025 (дата повторного звернення до Позивача із заявою про припинення дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами) та з вказаної дати оплату має здійснювати інша особа, яка використовує РЗ у своїй господарській діяльності, оскільки чинним законодавством та умовами Договору, укладеного строними, не передбачено звільнення Рекламорозповсюджувача від плати за тимчасове користування місцем розміщення РЗ з моменту звернення останнього із заявою про припинення дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Вказані обставини не були спростовані Відповідачем, крім того вони були підтверджені представником Відповідача у судовому засіданні 17.02.2026.

Крім того суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 6.8 плата за тимчасове користування місцем нараховусться:

6.8.1) до дати закінчення строку дії дозволу;

6.8.2) до дати прийняття розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про анулювання дозволу - у разі звернення Рекламорозповсюджувача із заявою про анулювання дозволу;

6.8.3) до дати прийняття розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про відмову у продовженні строку дії дозволу (у випадку коли таке розпорядження прийняте після закінченняння строку дії дозволу) - у разі звернення Рекламорозповсюджувача із заявою про продовження дозволу.

Тобто Позивачем провомірно здійснено нарахування відповідної плати за діючим Договором до дати анулювання дозволу на розміщення зовнішньої реклами (08.12.2025).

Також суд вважає безпідставними посилання Відповідача на необґрунтованість відмови Позивача у задоволенні заяв Відповідача про припинення дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами, оскільки такі відмови не позбавляють Позивача права нараховувати за діючим Договором за тимчасове користування Відповідачем місцем розміщення РЗ, а Відповідачем не оскаржено такі дії Позивача та не визнано їх протиправними, що, у свою чергу, зобов`язало б Позивача прийняти відповідне рішення та припинити відповідні нарахування.

Суд також відхиляє доводи, викладені представником Відповідача у додаткових поясненнях, які надійшли до суду 17.02.2026, про те, що 10.02.2025 Відповідач сплатив 786,87 грн. за тимчасове користування РЗ за період з 01.02.2025 по 28.02.2025, оскільки на підтвердження вказаної обстанини до матерівлів справи не долучено будь-яких доказів, як то платіжну іструкцію, квитанції, виписку про оплату і тому подібне. Крім того у судовому засіданні 17.02.2026 беспосередньо Відповідачка на запитання суду, чи здійснювався такий платіж?, зазначила, що такий платіж не здійснювавася, а її представник вказав на непорозуміння під час підготовки та оформлення вказаних додаткових пояснень.

Що ж до посилань Відповідача у відзиві на позовну заяву на практику Верховного Суду у справах № 910/15003/19, № 910/11051/20, № 580/1853/21 та № 910/12256/20, то суд перевіривши у Єдиному державному реєстрі судових рішень встановив, що у вказаному реєстрі: взагалі відсутня інформація щодо справи № 910/15003/19; у справах № 910/11051/20 та № 910/12256/20 наявні ухвали та рішення суду першої інстанції, тобто відсутні постанови Верховного Суду, що унеможливлює суд надати оціну таким посиланням Відповідача. Водночас Відповідач не долучив їх до матеріалів справи.

При цьому судом з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено наявність постанови Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 580/1853/21, в якій розглядились позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама", третя особа: ОСОБА_2 про:

- визнання протиправними дії КП "Київреклама" по необґрунтованому демонтажу і незаконному вилученню майна ФОП ОСОБА_1: вивіски з підсвічуванням "Готель Лайм", розміром 0,75 на 2,75 метрів; п`яти фігурних елементів фасаду; п`яти елементів фасаду розміром 1,5 на 5 метрів, виготовлених із екобонду; п`яти датчиків світла; п`яти трансформаторів; одного телевізійного блоку; тридцяти LED елементів; каркасу фасаду; десяти декоративних елементів фасаду; п`яти штук елементів кріплення, однієї відеокамери;

- зобов`язання КП "Київреклама" у десятиденний термін із дня винесення судового рішення безоплатно повернути власнику незаконно демонтоване і протиправно вилучене майно, що було розміщене на фасаді готелю "Лайм" та відновити становище, яке існувало до порушення майнових прав і законних інтересів ФОП ОСОБА_1 , установити і змонтувати незаконно демонтовані і протиправно конфісковані матеріальні цінності на попереднє місце їх розміщення фасад готелю "Лайм", які були обґрунтувані тим, що посадові особи відповідача при здійсненні демонтажу діяли без урахування усіх обставин і законодавчих норм, які забороняють демонтаж вивісок і приватного обладнання без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ця дія (демонтаж), та без дотримання принципу верховенства права, що призвело до необґрунтованого і протиправного демонтажу та до рейдерського захоплення приватного демонтованого майна позивача.

Водночас у даній справі предметом позову є стягнення заборгованості, а позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов договору тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Київа, для розміщення рекламного засобу від 24.06.2024 № 4049/19 у частині здійснення повної та своєчасної оплати.

Таким чином, з урахування усталеної практики Верховного Суду щодо застосування правових висновків у подібних правовідносина, суд дійшов висновку про відсутність підстав врахування висновків викладених у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 580/1853/21, оскільки правовідносини у вказаній справі та у даній справі не є релевантними.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були долучені до матеріалів справи, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами статей 75-79, 86 ГПК України, судом встановлено доведення Позивачем належними та допустимими доказами факту неналежного виконання Відповідачем умов Договору в частині своєчасної та повної оплати, а тому такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені Позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частин першої та другої статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене та враховуючи, що позов визнано судом обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню у повному обсязі, витрати Позивача зі сплати судового збору, відповідно до вимог ГПК України, покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мелещук Юлії Володимирівни ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ) 6 053,80 грн. (шість тисяч п`ятдесят три гривні 80 копійок) основної заборгованості, 908,05 грн. (дев`ятсот вісім гривень 05 копійок) 15% штрафу, 652,17 грн. (шістсот п`ятдесят дві гривні 17 копійок) пені, 76,06 грн. (сімдесят шість гривень 06 копійок) 3% річних, 123,62 грн. (сто двадцять три гривні 62 копійки) інфляційних втрат та 3 028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) витрат зі сплати судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Позивач (стягувач): Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ).

Відповідач (боржник): Фізична особа-підприємець Мелещук Юлія Володимирівна ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 26 лютого 2026 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя А.О. Селівон