ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" лютого 2026 р. Cправа № 902/1505/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука В.В., за участю секретаря судового засідання Ткача Д.В., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРПЕТРОЛЦЕНТР" (б. Приймаченко Марії, буд. 1/27, оф. 404, м. Київ, 01042)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Енерджі Інтернешнл" (вул. Литвиненко-Вольгемут Марії, буд. 31-А, м. Вінниця, 21018)

про стягнення 1 854 039,54 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла позовна заява № б/н від 31.10.2025 (вх. № 1607/25 від 03.11.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРПЕТРОЛЦЕНТР" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Енерджі Інтернешнл" про стягнення заборгованості у загальному розмірі 1 854 039,54 грн, з яких: 1 249 445,00 грн - основний борг; 425 015,56 грн - 36% річних та 179 578,98 грн - пеня.

Правовими підставами звернення до суду позивача із вказаним позовом стало неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором постачання нафтопродуктів № УПЦ(О)-121/2024 від 18.11.2024 в частині проведення розрахунків за поставлений товар.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2025, вказану позовну заяву розподілено судді Матвійчуку В.В.

Суд за вказаним позовом відкрив провадження у справі № 902/1505/25 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 27.11.2025, про що 05.11.2025 постановив відповідну ухвалу.

Суд продовжив строк підготовчого провадження у справі № 902/1505/25 на тридцять днів та відклав підготовче судове засідання на 13.01.2026. Разом з тим суд зобов`язав Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРПЕТРОЛЦЕНТР" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейд Енерджі Інтернешнл" подати до суду у строк до 29.12.2025 докази здійснення розрахунків за товар, поставлений за Договором постачання нафтопродуктів № УПЦ(О)-121/2024 від 18.11.2024, зокрема за видатковою накладною № 3114 від 18.11.2024, про що 27.11.2025 було постановлено відповідну ухвалу.

13.01.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшло клопотання № б/н від 12.01.2026 (документ сформований в системі "Електронний суд" 12.01.2026) (вх. номер канц. суду 01-34/317/26 від 13.01.2026) подане позивачем на виконання вимог ухвали суду від 27.11.2025, до якого долучено документи на підтвердження часткової оплати за видатковою накладною № 3114 від 18.11.2024.

Судом в судовому засіданні 13.01.2026 установлено, що клопотання № б/н від 12.01.2026 (вх. № 01-34/317/26 від 13.01.2026) з доказами часткової оплати за видатковою накладною № 3114 від 18.11.2024 подано після спливу строку, визначеного ухвалою суду до 29.12.2025.

З метою забезпечення повного та об`єктивного розгляду справи суд поновив Товариству з обмеженою відповідальністю "УКРПЕТРОЛЦЕНТР" процесуальний строк для подання доказів та долучив їх до матеріалів справи.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 03.02.2026, про що 13.01.2026 постановив відповідну ухвалу.

Однак у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги судове засідання у зазначену дату не відбулося, тому суд, ухвалою від 05.02.2026, повідомив учасників справи про судове засідання з розгляду справи № 902/1505/25 по суті, яке призначено на 19.02.2026.

17.02.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла заява № б/н від 17.02.2026 (вх. номер канц. суду 01-34/1625/26 від 17.02.2026) позивача про проведення судового засідання за відсутності представника ТОВ "УКРПЕТРОЛЦЕНТР".

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався. При цьому суд зважає, що про дату, час та місце слухання справи останній повідомлений належним чином ухвалою суду від 05.02.2026, яка відповідно до сформованої в КП "ДСС" довідки про доставку електронного листа була доставлена до електронного кабінету відповідача 05.02.2026.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (Закон України від 17.07.1997 № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України"). Роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010). До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

Поряд з цим слід зазначити, що положеннями ст. 178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням неявки представників сторін суд зважає на положення ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У судовому засіданні 19.02.2026 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

18.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРПЕТРОЛЦЕНТР" (позивач, за Договором - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд Енерджі Інтернешнл" (відповідач, за Договором - Покупець) було укладено Договір постачання нафтопродуктів № УПЦ(О)-121/2024, відповідно до пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язується, при наявності ресурсів, передати у власність Покупця нафтопродукти, а саме - дизельне паливо (далі по тексту "Товар"), а Покупець зобов`язується на умовах даного Договору прийняти Товар і своєчасно сплатити за нього.

Пунктами 1.2 та 1.3 Договору передбачено, що вартість Товару визначається у рахунках, які є невід`ємною частиною даного договору. Ціна та кількість Товару погоджуються Сторонами при поставці кожної окремої партії Товару.

У пункті 1.4 Договору визначено, що Товар за цим Договором поставляється партіями на підставі отриманих Постачальником заявок Покупця. Загальна кількість Товару, що поставляється Покупцю за цим Договором, визначається загальною кількістю Товару у всіх партіях.

Згідно із п. 1.5 Договору одиниця виміру: тони/літри/шт. (згідно відвантажувальних документів).

Право власності на Товар, а також ризик випадкової втрати і випадкового ушкодження Товару переходить від Постачальника до Покупця в момент передачі Товару Покупцю та підписання товаросупровідних документів на Товар, у тому числі видаткової накладної та товарно-транспортної накладної, в яких вказуються фактичні дані по найменуванню, одиниці виміру, ціні і кількості Товару, що було поставлено (п. 2.4 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору розрахунки за Продукцію здійснюються Покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 3-х календарних днів з моменту поставки Товару.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що зобов`язання Постачальника по поставці Товару в рамках Договору виникає після підписання Сторонами відповідного Додатку до цього Договору та виставлення рахунку Постачальника, який надсилається на підтвердження заявки Покупця (у випадку постачання автотранспортом), якщо інші умови Сторони не погодили в Додатках.

Згідно із п. 3.3 Договору платіжні документи за цим Договором оформлюються згідно умов чинного законодавства України, з дотриманням усіх вимог, які зазвичай ставляться до змісту і форми таких документів, з обов`язковим зазначенням номеру та дати укладання Договору, згідно з яким здійснюється сплата грошових коштів, а також номер та дату відповідного рахунку-фактури.

Умовами пункту 3.4 Договору передбачено, що датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів банківською установою на банківський рахунок Постачальника.

У відповідності до пункту 5.1 Договору передача Товару здійснюється на підставі пред`явлених документів Покупця: доручення.

Пунктами 5.2 та 5.3 Договору передача Товару Покупцю проводиться згідно кількості та по ціні, що вказуються у товарно-транспортних та видаткових накладних Постачальника. Товар поставляється Покупцю партіями, в кількості та за ціною, визначеними в рахунках, згідно заявок.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2025 року. Договір продовжується автоматично на наступний рік, якщо ні одна із Сторін не повідомить письмово про розірвання Договору (п. 6.1 Договору).

Відповідно до п. 8.3 Договору в разі несвоєчасної оплати (не оплати) за поставлений Товар, Покупець виплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період несвоєчасної оплати (не оплати) за кожний день прострочення від суми невиконаного грошового зобов`язання. Крім цього Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати. Процент за користування чужими грошовими коштами встановлюється у розмірі 36% річних. Сплата штрафних санкцій та процентів не звільняє Сторони від виконання зобов`язань за цим Договором.

У пункті 13.1 Договору сторони погодили, що цей Договір та всі документи до нього та на його виконання, можуть бути укладені, підписанні за допомогою систем електронного документообігу.

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін із використанням кваліфікованих електронних підписів.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору постачання нафтопродуктів № УПЦ(О)-121/2024 від 18.11.2024 позивачем поставлено відповідачу дизельне паливо ДП-З-Євро5-В0 в обсязі 29 850 літрів, масою 25 029 кг, що підтверджується видатковою накладною № 3114 від 18.11.2024 та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 181124-2 від 18.11.2024, підписаними уповноваженими представниками сторін шляхом накладення кваліфікованих електронних підписів.

На оплату поставленого Товару позивачем виставлено рахунок № 2968 від 18.11.2024 на суму 1 304 445,00 грн, який підписано уповноваженими представниками сторін шляхом накладення кваліфікованих електронних підписів.

Означений рахунок був оплачений відповідачем частково на суму 55 000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по рахунку.

Позивачем на адресу відповідача надіслано претензію № 03/12-1 від 03.12.2024 із вимогою здійснити оплату за поставлений Товар відповідно до видаткової накладної № 3114 від 18.11.2024.

Оскільки остаточний розрахунок не було здійснено, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 1 249 445,00 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором постачання нафтопродуктів № УПЦ(О)-121/2024 від 18.11.2024, позивачем заявлено вимоги про стягнення 425 015,56 грн - 36% річних та 179 578,98 грн - пені.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України, враховуючи укладений між сторонами Договір постачання нафтопродуктів № УПЦ(О)-121/2024 від 18.11.2024.

Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 Цивільного кодексу України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 Цивільного кодексу України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу

Відповідно до ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу положень ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Як підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, ним в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором не було здійснено остаточної оплати вартості поставленого позивачем товару на суму 1 249 445,00 грн.

У силу приписів ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 3.1 Договору сторони погодили, що розрахунки за Продукцію здійснюються Покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 3-х календарних днів з моменту поставки Товару.

Відповідно до п. 2.4 Договору право власності на Товар, а також ризик випадкової втрати і випадкового ушкодження Товару переходить від Постачальника до Покупця в момент передачі Товару Покупцю та підписання товаросупровідних документів на Товар, у тому числі видаткової накладної та товарно-транспортної накладної, в яких вказуються фактичні дані по найменуванню, одиниці виміру, ціні і кількості Товару, що було поставлено.

Отже, з урахуванням підписання сторонами видаткової накладної № 3114 від 18.11.2024 як підтвердження прийняття Товару, строк для здійснення його оплати сплив через три календарні дні після такого прийняття, у зв`язку з чим з цього моменту відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України.

У зв`язку з викладеним, з урахуванням наведених положень норм чинного законодавства України та встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 1 249 445,00 грн основного боргу є обґрунтованими, підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, не спростованими відповідачем, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Водночас суд враховує позицію, викладену у постанові КГС ВС від 08.06.2022 у справі № 913/618/21, що доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.

Окрім суми основного боргу, позивачем заявлено вимогу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Енерджі Інтернешнл" пені у розмірі 179 578,98 грн та 36 % річних у сумі 425 015,56 грн.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення 179 578,98 грн пені та 425 015,56 грн 36 % річних, суд зважає на таке.

Згідно із п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 8.3 Договору сторони погодили, що в разі несвоєчасної оплати (не оплати) за поставлений Товар, Покупець виплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період несвоєчасної оплати (не оплати) за кожний день прострочення від суми невиконаного грошового зобов`язання. Крім цього Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати. Процент за користування чужими грошовими коштами встановлюється у розмірі 36% річних. Сплата штрафних санкцій та процентів не звільняє Сторони від виконання зобов`язань за цим Договором.

Судом установлено, що при визначенні періоду прострочення виконання грошового зобов`язання з урахуванням здійснених оплат позивачем допущено помилку, яка вплинула на правильність обчислення сум пені та процентів річних.

Перевіривши нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України та 36 % річних за користування чужими грошовими коштами, передбачених умовами Договору, із застосуванням калькулятора інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН", суд установив, що фактичний розмір нарахувань перевищує заявлений у позові та становить 425 488,32 грн - 36 % річних і 179 936,12 грн - пені.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим підлягають задоволенню вимоги в розмірі 179 578,98 грн - пені та 425 015,56 грн - 36 % річних.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Водночас, відповідачем не надано належних доказів в спростування доводів позивача та підтверджених матеріалами справи обставин.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно підставними, а відтак суд вважає за можливе їх задовольнити з наведених вище мотивів.

Вирішуючи питання судових витрат суд враховує таке.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" у 2025 році встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року - 3028 грн.

Так, при зверненні до суду з позовною заявою № б/н від 31.10.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРПЕТРОЛЦЕНТР" заявлено вимогу майнового характеру на загальну суму 1 854 039,54 грн, у зв`язку з чим розмір судового збору відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір" становить 27 810,59 грн.

Як убачається з матеріалів справи, за подання вказаної позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 29 034,80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 7900 від 31.10.2025.

При цьому суд враховує, що позовна заява № б/н від 31.10.2025 надійшла до Господарського суду Вінницької області через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" 14.05.2025 та зареєстрована судом 03.11.2025, що підтверджується відповідною відміткою суду за вхідним № 1607/25.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, за подання позовної заяви позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 22 248,47 грн.

З огляду на наведене, на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 22 248,47 грн.

Поряд з цим суд зауважує, що надмірно сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 6 786,33 грн може бути повернута у порядку, визначеному статтею 7 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Енерджі Інтернешнл" (вул. Литвиненко-Вольгемут Марії, буд. 31-А, м. Вінниця, 21018; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРПЕТРОЛЦЕНТР" (б. Приймаченко Марії, буд. 1/27, оф. 404, м. Київ, 01042; ) 1 249 445 грн 00 коп основного боргу; 179 578 грн 98 коп пені; 425 015 грн 56 коп - 36% річних та 22 248 грн 47 коп витрат зі сплати судового збору.

Примірник рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 25 лютого 2026 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи