ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2026 р. Справа№ 920/1113/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

без виклику представників сторін

розглядаючи матеріали апеляційної скарги Державної служби України з безпеки на транспорті

на рішення Господарського суду Сумської області від 30.10.2025 року (повне судове рішення складено 04.11.2025 року)

у справі №920/1113/25 (суддя Короленко В.Л.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР-ЛОМ"

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті

про стягнення 8 500,00 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР-ЛОМ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач) про стягнення 8 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані необхідністю повернення позивачу зайво сплачених коштів в розмірі 8500,00 грн.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 30.10.2025 року позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР-ЛОМ" 8 500,00 грн. Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР-ЛОМ" 3 028,00 грн судового збору.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями місцевого господарського суду, Державна служба України з безпеки на транспорті звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 30.10.2025 року у справі №920/1113/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Сумської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник вказав, що бюджетним законодавством передбачено спеціальний позасудовий порядок повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів.

При цьому, за твердженням скаржника, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у спосіб, визначений приписами ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України та пунктами 3, 5 Порядку № 787, покликане забезпечити збалансованість державного бюджету, оскільки за змістом пункту 13 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України таке повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів не є видатком бюджету.

Так, стягнення на користь платника суми сплаченого ним до Державного бюджету України штрафу на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України суперечить приписам наведених норм бюджетного законодавства, адже в такому випадку сплачена сума адміністративно-господарського штрафу продовжуватиме обліковуватися як дохід бюджету за одним видом класифікації доходів бюджету, а стягнення коштів з Державного бюджету України на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України призведе до витрат бюджету за іншою бюджетною програмою. Аналогічний аналіз викладений в Окремій думці суддів Великої Палати Верховного Суду щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 року у справі 910/5880/21.

Крім того, за твердженням скаржника, позовна заява не містить ні предмету спору, ні документів, які б доводили позицію позивача, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

При цьому, скаржник вказав, що судом першої інстанції не було досліджено чи перераховано відділом Державної виконавчої служби кошти на рахунок Укртрансбезпеки чи ні.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2025 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 року апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду Сумської області від 30.10.2025 року у справі №920/1113/25 залишено без руху.

Апелянтом усунуто недоліки та подано до суду докази сплати судового збору у розмірі 4542,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду Сумської області від 30.10.2025 року у справі №920/1113/25. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Позивач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, 19.09.2022 року за результатами розгляду справи про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "УКР-ЛОМ" ч. 4 ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідач прийняв постанову від 19.09.2022 року № 342037 про застосування адміністративно- господарського штрафу.

Так, за вищезазначеною постановою на Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР-ЛОМ", як автомобільного перевізника, було накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 8500,00 грн за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

02.11.2022 року Зарічним ВДВС у місті Суми Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 70193296 на підставі постанови № 342037 від 19.09.2022 року Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення з боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР- ЛОМ" на користь Держави штрафу у розмірі 8500,00 грн, стягувач - Державна служба України з безпеки на транспорті Відділ держаного нагляду (контролю) у Сумській області.

17.11.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР-ЛОМ" звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №342037 від 19.09.2022 року.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 року у справі №480/7614/22, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2024 року, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР-ЛОМ" про скасування постанови №342037 від 19.09.2022 року Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову №342037 від 19.09.2022 року про застосування адміністративно-господарського штрафу. Верховним Судом відповідачу було відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 30.01.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР-ЛОМ" в особі директора Деменка Олександра Анатолійовича за виконавчим провадженням ВП № 70193296 сплатило штраф з урахуванням виконавчого збору та коштів на витрати виконавчого провадження в розмірі 9711,42 грн, що підтверджується квитанцією від 30.01.2023 року №155786978 (а.с. 13).

Таким чином, до Державного бюджету України зайво сплачені грошові кошти в розмірі 8500,00 грн, а відтак є такими, що зараховані до Державного бюджету України без відповідної правової підстави.

31.01.2023 року державним виконавцем Зарічним ВДВС у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 70193296.

Так, за твердженням позивача, останній після набрання постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2024 року у справі № 480/7614/22 законної сили звернувся до відповідача з заявою про повернення сплаченого в межах виконавчого провадження адміністративно-господарського штрафу в розмірі 8500,00 грн. Проте, відповідач листом № 29663/5.1.1/23-24 від 19.09.2024 року відмовив у поверненні даних коштів, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

У разі, коли орган, що здійснює контроль справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету в установлений законом строк не надає відповідне подання органу державного казначейства, платник може скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру/помилково сплаченої суми) з Державного бюджету України.

Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що позовна заява не містить ні предмету спору, ні документів, які б доводили позицію позивача, як безпідставне.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Так, сплачену до Державного бюджету України суму адміністративно-господарського штрафу після того, як підстава такого перерахування відпала (зокрема у разі скасування адміністративним судом постанови про застосування такого штрафу), господарський суд може стягнути на користь платника згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу України як таку, що утримується у бюджеті без достатньої правової підстави.

На такі правовідносини приписи Цивільного кодексу України про відшкодування шкоди та Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевих бюджетів України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787, не поширюються.

Після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу кошти, які платник сплатив на виконання цієї постанови, знаходяться у Державному бюджеті України без достатньої правової підстави. Тому повернення таких коштів платникові стосується захисту його майнових прав як суб`єкта господарювання, а вимога про стягнення цих коштів належить до юрисдикції господарського суду.

Розглядаючи питання щодо визначення відповідача у спорах про стягнення на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України сплаченої до Державного бюджету України суми адміністративно-господарського штрафу після того, як підстава такого перерахування відпала, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах. У спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Укртрансбезпека.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 року у справі №910/5880/21.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу приписів ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Позивачем доведено наявними та допустимими доказами наявність обставин, які є підставою для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача зайво сплачених коштів в сумі 8500,00 грн.

Твердження скаржника, що судом першої інстанції не було досліджено чи перераховано відділом державної виконавчої служби кошти на рахунок Укртрансбезпеки чи ні, колегія суддів не визнає переконливими доводами, як безпідставне та необґрунтоване, оскільки дана сума стягнута з Державного бюджету України, а не з відповідача.

При цьому, колегія суддів не приймає як безпідставне твердження скаржника, що бюджетним законодавством передбачено спеціальний позасудовий порядок повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів, оскільки як було встановлено вище позивач звертався в позасудовому порядку до відповідача з відповідною претензією, яка була залишена відповідачем без виконання.

Водночас, колегія суддів відзначає, що зазначені скаржником обставини не можуть вважатись перешкодою для позивача щодо безпосереднього звернення в суд з позовною заявою про повернення з Державного бюджету помилково сплачених коштів.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що прохальна частина позовної заяви, що кошти слід стягнути на користь позивача саме з Державного бюджету України, а не з відповідача за рахунок її бюджетних асигнувань, відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16. Згідно з цим висновком Господарський процесуальний кодекс України не передбачає необхідності зазначення суб`єкта виконання судового рішення (органу, через який треба перераховувати кошти), номера чи виду рахунку, з якого їх слід стягнути (списати). Такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення порушеного права позивача та є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, які мають бути врегульовані у нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення (пункти 6.21, 7.1, 7.2 відповідної постанови).

Щодо посилання скаржника на окрему думку суддів Великої Палати Верховного Суду щодо постанови Великої Палати верховного Суду від 08.08.2023 року у справі 910/5880/21, колегія суддів зазначає, що посилання на окремі думки суддів не є належним правовим обґрунтуванням підстав апеляційного оскарження судових рішень, оскільки неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновків, викладених у окремій думці судді, не визначено ст. 254 Господарського процесуального кодексу України як підстава апеляційного оскарження судових рішень. Згідно із ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Схожий за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.06.2020 року у справі № 920/653/18 та від 07.10.2021 року у справі № 922/3447/20.

Так , окрема думка суддів Великої Палати Верховного Суду щодо постанови Великої Палати верховного Суду від 08.08.2023 року у справі 910/5880/21 - не є джерелом правозастосовчої практики для суддів відповідно до ст. 13 Закону України «Про судострій» та ст. 11 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що враховуючи приписи ст. 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, розгляд даної скарги здійснений судом апеляційної інстанції у межах розумного строку в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду Сумської області фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 140, 234, 235, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду Сумської області від 30.10.2025 року у справі №920/1113/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 30.10.2025 року у справі №920/1113/25 залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи № 920/1113/25 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк