ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 рокум. ОдесаСправа № 915/1045/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Принцевської Н.С.

Ярош А.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області

від 09 липня 2025 року (повний текст складено 09.07.2025)

у справі № 915/1045/25

за заявою Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»

до боржника фізичної особи підприємця Тютяєва Ігоря Борисовича

про стягнення заборгованості в сумі 20 966,97 грн.

суддя суду першої інстанції: Ільєва Л.М.

місце винесення ухвали: м. Миколаїв, вул. Вадатурського Олексія, буд.14, Господарський суд Миколаївської області, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 Акціонерне товариство «Державна продовольча-зернова корпорація України» (позивач) звернулась до Господарського суду Миколаївської області з заявою до фізичної особи підприємця Тютяєва Ігоря Борисовича (боржник) про видачу судового наказу, відповідно для якої просив видати судовий наказ, яким стягнути з фізичної особи підприємця Тютяєва Ігоря Борисовича на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» заборгованість у сумі 5 490,93 грн. за Договором №28/2021 від 28.07.2021та 15 476,04 грн. заборгованість за Договором № 29/2021 від 28.07.2021 та витрати по сплаті судового збору.

Заява мотивована посиланням на положення ч.2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, а саме, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність якого заявнику невідомо.

Заявник у заяві посилається на те, що між сторонами були укладені Договори від 28.07.2021 № 28/2021 (Договір 1) та № 29/2021 (Договір 2). На виконання п.2.2 вказаних Договорів та на підставі виставлених фізичній особі підприємцю Тютяєвим І.Б. рахунків від 03.08.2021 за № 37 та № 39, Акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» були перераховані авансові платежі за виконання робіт у загальній сумі 20 966,97 грн. Однак, враховуючи невиконання фізичною особою взятих на себе зобов`язань, а саме невиконання робіт у вказаний Договорами строк, закінчення строку дії вказаних Договорів, невиконанням вимоги фізичною особою про повернення сплаченого авансових платежів, заявник і звернувся із заявою до суду про видачу судового наказу.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.07.2025 у справі №915/1045/25 (суддя Ільєва Л.М.) у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про видачу судового наказу щодо стягнення з фізичної особи підприємця Тютяєва Ігоря Борисовича заборгованості в сумі 20966,97 грн. - відмовлено. Повідомлено заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Оскаржувана ухвала мотивована наявністю відповідних приписів чинного законодавства, які передбачають, що в даному випадку Акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» заявлено вимогу про стягнення з боржника суми попередньої оплати у зв`язку з невиконанням останнім робіт за договорами у загальному розмірі 20 966,97 грн., не відповідає вимогам ст.148 Господарського кодексу України.

Також місцевим господарським судом зазначено, що виникнення у боржника обов`язку по сплаті 20966,97 грн., які заявник перерахував фізичній особі підприємцю Тютяєву І.Б. в якості попередньої оплати на підставі п. 2.2 договорів, не є наслідком порушення останнім грошового зобов`язання за договорами, а обумовлено невиконанням ним робіт, а тому заявник не позбавлений звернутись до суду з відповідним позовом.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.07.2025 року у справі №915/1045/25 скасувати повністю та прийняти нове рішення про видачу судового наказу, яким стягнути з фізичної особи підприємця Тютяєва Ігоря Борисовича на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» грошову заборгованість у сумі 5 490,93 грн. за Договором №28/2021 від 28.07.2021 та у сумі 15 476,04 грн. за Договором №29/2021 від 28.07.2021 та витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає про пооушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме положень ст.148 та п.3 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник вказує, що у зв`язку з невиконанням фізичною особою підприємцем Тютяєвим І.Б. зобов`язань за Договорами, сплачена сума авансових платежів втратила статус авансу та стала майном (грошовими коштами ), набутими фізичною особою без достатньої правової підстави, а тому повинна бути повернута на рахунок Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в порядку ст.1212 Цивільного кодексу України.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 21.07.2025, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.07.2025 вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» було відкладене до надходження витребуваних цією ж ухвалою з Господарського суду Миколаївської області матеріалів зазначеної справи до суду апеляційної інстанції.

30.07.2025 до суду апеляційної інстанції надійшли докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3028,00 грн.

04.08.2025 матеріали справи №916/1045/25 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу.

Частинами 1, 2 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в п. п. 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.07.2025 року у справі №915/1045/25 за заявою Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» до боржника фізичної особи підприємця Тютяєва Ігоря Борисовича про стягнення заборгованості в сумі 20 966,97 грн., вирішено здійснювати її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам цієї справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання х процесуальних питань.

22.09.2025 від фізичної особи підприємця Тютяєва Ігоря Борисовича до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.07.2025 року у справі №915/1045/25 залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу залишити без змін. Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь фізичної особи підприємця Тютяєва І.Б. витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу, зазначено, що фізична особа неодноразово направляв на адресу Акціонерного товариства Акт виконаних робіт на підписання, що підтверджується витягами з електронної пошти, які не бути підписані останнім, що свідчить про наявність спору, що може вирішуватись місцевими судом в порядку позовного провадження.

Крім того, у відзиві зазначено, що умовами Договорів від 28.07.2021 № 28/2021 та 29/2021 не передбачено обов`язку фізичній особі щодо повернення отриманої згідно з п.2.2 Договору попередньої оплати у від вартості робіт, а тому не є наслідком порушення останнім грошового зобов`язання за Договорами, оскільки роботи були виконані у повному обсязі, що підтверджується відповідними Актами виконаних робіт.

Апеляційний господарський суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Разом з цим Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Савенкова проти України» від 02.05.2013, «Папазова та інші проти України» від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

З огляду на зазначене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану постійні тривали повітряні тривоги, відключення електропостачання та інші чинники тощо, у зв`язку з якими існують обмеження у робочому часі; приймаючи до уваги принцип незмінності складу суду та значну завантаженість колегії суддів апеляційної інстанції, перебування членів апеляційної колегії у відрядженнях та у відпустках тощо; з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга у даній справі розглядається у "розумний строк", тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій та справедливого та неупередженого вирішення судом спору.

Відповідно до приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала Господарського суду Миколаївської області про відмову Акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в задоволенні заяви про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи підприємця Тютяєва Ігоря Борисовича заборгованості в сумі 20 966,97 грн.

Відповідно до ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Пунктами 3 та 4 частини 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що до заяви про видачу судового наказу додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості та інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Статтею 152 Господарського процесуального кодексу України встановлені підстави для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 2-1) заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 цієї частини; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч.2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Як вбачається з матеріалів справи, Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» звернулось до Господарського суду Миколаївської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи підприємця Тютяєва Ігоря Борисовича про стягнення заборгованості за Договорами від 28.07.2021 № 20/2021, 29/2021 у загальному розмірі 20 966,97 грн., а саме 5490,93 грн. за Договором № 28/2021 та 15476,04 грн. за Договором 29/2021.

Заяву обґрунтовано невиконанням з боку фізичній особи підприємця Тютяєвим І.Б. умов вказаних Договорів в частині своєчасного виконання замовлених робіт та вимогою про повернення сплачених за умовами Договорів авансових платежів.

Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» стверджує, що свої зобов`язання по Договору виконав, а саме сплатив авансування боржнику за виконання робіт по Договорами від 28.07.2021 № 20/2021 та № 29/2021, що підтверджується банківськими виписками з особового рахунку та платіжними дорученнями.

Однак, за ствердженнями Заявника, Боржник свої зобов`язання з виконання робіт за вказаними Договорами не виконав, строк дії Договорів скінчився, в свою чергу як наслідок Боржник зобов`язаний повернути Заявнику сплачені суми авансування за замовлені роботи в загальному розмірі 20966,97 грн.

Наразі згідно з п. 1.1 Договору №28//2021 від 28.07.2021, Боржник був зобов`язаний виконати на замовлення Заявника роботи з розробки звіту з інвентаризації відходів виробництва та технічних паспортів відходів.

Розділом 4 Договору визначено, що виконання робіт підтверджується актом здачі-приймання виконаних робіт.

Загальна вартість робіт за Договором становить 18303,09 гри без ПДВ (п. 2.1. Договору).

Умовами п. 2.2. Договору передбачений обов`язок Замовника перерахувати Виконавцю попередню оплату у розмірі 50% від вартості робіт, зазначеної у п. 2.1. Договору.

Згідно з п. 2.3, роботи за цим Договором розпочинаються після перерахування замовником попередньої плати у розмірі 50% від вартості робіт, зазначеної у п. 2.1. Договору, на підставі рахунку від Виконавця.

Пунктом 2.4. Договору передбачено, що Замовник здійснює остаточний розрахунок у розмірі 50% за Договором протягом 5 банківських днів з дня підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно з п. 3.2. Договору, Боржник повинен був виконати роботи в термін з серпня 2021 року по грудень 2021 року.

Пунктом 6.1. сторони визначили, що Договір діє до 31.12.2021.

Відповідно до п.1.1 Договору № 29/2021 від 28.07.2021, Замовник (Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України») доручає, а Виконавець (фізична особа підприємець Тютяєв І.Б.) приймає на себе виконання робіт з «Коригування інвентаризацій забруднюючих речовин у атмосферне повітря»

Розділом 4 Договору визначено, що виконання робіт підтверджується актом здачі-приймання виконаних робіт.

Загальна вартість робіт за Договором становить 51 586,79 гри без ПДВ (п. 2.1. Договору).

Умовами п. 2.2. Договору передбачений обов`язок Замовника перерахувати Виконавцю попередню оплату у розмірі 30% від вартості робіт, зазначеної у п. 2.1. Договору.

Згідно з п. 2.3. Договору роботи за цим Договором розпочинаються після перерахування замовником попередньої плати у розмірі 30% від вартості робіт, зазначеної у п. 2.1. Договору, на підставі рахунку від Виконавця.

Пунктом 2.4. Договору передбачено, що Замовник здійснює остаточний розрахунок у розмірі 70% за Договором протягом 5 банківських днів з дня підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно з п. 3.2. Договору, Боржник повинен був виконати роботи в термін з серпня 2021 року по грудень 2021 року.

Пунктом 6.1. Договору сторони визначили, що він діє до 31.12.2021.

Колегією суддів встановлено, що умовами Договорів від 28.07.2021 № 28/2021,29/2021 не передбачено обов`язку Виконавця (фізичної особи підприємця Тютяєва І.Б.) щодо повернення отриманої згідно з п.2.2 Договорів попередніх оплат від вартості робіт.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що стягнення з Боржника суми сплачених виникненних у нього обов`язків по сплаті 20966,97 грн, які заявник перерахував фізичній особі підприємцю Тютяєву І.Б. в якості попередніх оплат на підставі п. 2.2 Договорів, не є наслідком порушенням останнього грошових зобов`язань за Договорами, а обумовлено невиконанням ним робіт, передбачених Договорами.

Крім того, як зауважив суд першої інстанції, невиконання фізичною особою підприємцем Тютяєвим І.Б. робіт і наявність підстав для повернення Заявнику сплачених коштів у зв`язку із закінченням Договорів підлягають доведенню на загальних підставах.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають враховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що заявлена вимога про стягнення з фізичної особи суми попередньої оплати, у зв`язку з невиконанням останнім робіт за Договором в загальному розмірі 22087,70 грн, не відповідає вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

У справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006» Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи Заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Апелянта.

Частинами 1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати апелянта по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-285,287 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.07.2025 по справі №915/1045/25 залишити без задоволення. Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.07.2025 по справі №915/1045/25 - залишити без змін.

Матеріали справи №915/1045/25 повернути до Господарського суду Миколаївської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Ярош А.І.