РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.03.2026Справа № 910/11212/24
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Енерджі-Кіровоград»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення 4 206 803, 55 грн

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Дубина Т.М.

представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Подольський А.А.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «С.Енерджі-Кіровоград» (надалі позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Гарантований покупець» (надалі відповідач) про стягнення 11 655 562,74 грн, з яких: 11 234 732,43 грн боргу, 90 410,33 грн 3 % річних та 330 419,98 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.11, 509, 525, 526, 610, 625, 629, 692 Цивільного кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором від 13.12.2019 № 1278/01, у частині своєчасної та повної оплати поставленої позивачем електричної енергії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2025, позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Гарантований покупець» на користь ТОВ «С.Енерджі-Кіровоград» 9 016 707,78 грн боргу, 83 906,30 грн 3% річних, 277 357,79 грн інфляційних втрат, 140 669,58 грн судового збору. Закрито провадження у частині стягнення 160 459,69 грн. Повернуто ТОВ «С.Енерджі-Кіровоград» з Державного бюджету України 33 270,37 грн судового збору. Відмовлено у частині стягнення 6 504,03 грн 3 % річних, 53 062,19 грн інфляційних втрат.

Постановою Верховного Суду від 13.08.2025 касаційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2025, додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 у справі № 910/11212/24 скасовано, справу № 910/11212/24 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

01.09.2025 матеріали справи №910/11212/24 надійшли до Господарського суду міста Києва та 01.09.2025 за результатом автоматизованого розподілу передані судді Карабань Я.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2025 суддею Карабань Я.А. прийнято справу №910/11212/24 до свого провадження та призначено підготовче засідання на 23.09.2025.

15.09.2025 від представника відповідача, на виконання вимог ухвали суду, надійшли додаткові пояснення.

22.09.2025 від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання без його участі.

Також 22.09.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

У підготовче засідання 23.09.2025 з`явився представник відповідача, представник позивача в засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлявся належним чином. У підготовчому засіданні представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання на іншу дату, яке суд протокольною ухвалою задовольнив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2025 відкладено підготовче засідання на 08.10.2025.

08.10.2025 від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання, призначеного на 08.10.2025 без його участі.

Також 08.10.2025 від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог.

У підготовче засідання 08.10.2025 з`явився представник відповідача, представник позивача у засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлявся належним чином. У підготовчому засіданні представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання на іншу дату, яке суд протокольною ухвалою задовольнив. Також суд протокольною ухвалою в порядку ст. 74 ГПК України витребував детальний розрахунок заявлених до стягнення сум.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 відкладено підготовче засідання на 22.10.2025.

09.10.2025 від представника відповідача надійшли письмові пояснення.

15.10.2025 від представника відповідача, на виконання вимог ухвали суду, надійшли письмові пояснення.

21.10.2025 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшли документи, разом з клопотанням про проведення підготовчого засідання, призначеного на 22.10.2025 без його участі.

У підготовче засідання 22.10.2025 з`явився представник відповідача, представник позивача у засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлявся належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 задоволено клопотання відповідача від 22.09.2025 про закриття провадження в частині позовних вимог та закрито провадження у справі у частині стягнення суми основного боргу в розмірі 5 132 936, 10 грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Також у підготовчому засіданні 22.10.2025 суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні заяви позивача про зменшення позовних вимог від 08.10.2025, оскільки судом закрито провадження у справі у цій частині позовних вимог. Крім цього, суд протокольною ухвалою долучив до матеріалів справи письмові пояснення відповідача від 09.10.2025 та письмові пояснення відповідача від 15.10.2025. Також суд протокольною ухвалою долучив до матеріалів справи документи, що подані позивачем 21.10.2025, на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 відкладено підготовче засідання на 05.11.2025.

31.10.2025 від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, з урахуванням якої позивач просить суд стягнути з відповідача 4 206 803, 55 грн з яких: 3 883 771, 68 грн основний борг, 82 585, 21 грн 3% річних, 240 446, 66 грн інфляційних втрат.

03.11.2025 від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання, призначеного на 05.11.2025 без його участі.

У підготовче засідання 05.11.2025 з`явився представник відповідача, представник позивача у засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлявся належним чином. Суд протокольною ухвалою прийняв заяву позивача про зменшення позовних вимог від 31.10.2025 та подальший розгляд справи постановив здійснювати з її урахуванням. Також суд протокольною ухвалою у порядку ст. 74 ГПК України витребував у позивача виписку банку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 відкладено підготовче засідання на 18.11.2025.

11.11.2025 від представника позивача Сидоренко Є.О. надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 задоволено заяву представника позивача Сидоренко Є.О. надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції та постановлено забезпечити участь останньої у судовому засіданні призначеному на 18.11.2025 та в усіх наступних засіданнях по справі №910/11212/24 у режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів.

14.11.2025 від представника позивача надійшла виписка банку про рух коштів між позивачем та відповідачем.

14.11.2025 від представника відповідача надійшли письмові пояснення.

У підготовче засідання 18.11.2025 з`явились представники сторін. Суд протокольною ухвалою, з урахуванням думки представника відповідача, долучив до матеріалів справи виписку банку про рух коштів подану позивачем 13.11.2025, що надійшла до суду 14.11.2025. Також суд протокольною ухвалою у порядку ст. 74 ГПК України повторно витребував у позивача виписку банку про рух коштів між позивачем та відповідачем починаючи з вересня 2022 року та на даний час. Крім цього, суд протокольною ухвалою у порядку ст. 74 ГПК України витребував документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 відкладено підготовче засідання в справі на 16.12.2025.

09.12.2025 від представника відповідача, на виконання вимог ухвали суду, надійшли письмові пояснення.

10.12.2025 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшли письмові пояснення.

11.12.2025 від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання, призначеного на 16.12.2025 без його участі.

Також 11.12.2025 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшла виписка банку про рух коштів між позивачем та відповідачем.

Так, у період з 15.12.2025 по 17.12.2025 суддя Карабань Я.А. перебувала на лікарняному, а тому підготовче засідання призначене на 16.12.2025 не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 підготовче засідання у справі призначено на 14.01.2026.

07.01.2026 від представника позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання, призначеного на 14.01.2026 без його участі.

07.01.2026 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

У підготовче засідання 14.01.2026 з`явився представник відповідача, представник позивача у засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлявся належним чином.

Суд протокольною ухвалою долучив до матеріалів справи письмові пояснення відповідача від 09.12.2025. Також суд протокольною ухвалою долучив до матеріалів справи письмові пояснення позивача від 09.12.2025. Крім цього, суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання позивача від 11.12.2025 про долучення виписки банку про рух коштів та долучив подану 11.12.2025 позивачем виписку банку про рух коштів до матеріалів справи. Також суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання позивача від 07.01.2026 про долучення доказів до матеріалів справи та долучив подані 07.01.2026 докази до матеріалів справи. Крім цього, суд протокольною ухвалою у порядку ст. 74 ГПК України витребував документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2026 відкладено підготовче засідання у справі призначено на 10.02.2026.

26.01.2026 від представника позивача надійшли письмові пояснення.

29.01.2026 від представника відповідача надійшли письмові пояснення

У підготовче засідання 10.02.2026 з`явилися представники позивача та відповідача. Суд протокольною ухвалою долучив до матеріалів справи письмові пояснення позивача від 26.01.2026. Також суд протокольною ухвалою долучив до матеріалів справи письмові пояснення відповідача від 29.01.2026.

09.03.2026 від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 10.03.2026 без його участі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2026 враховуючи, що судом під час підготовчого провадження, та зокрема, у підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, сторонам надавалось достатньо часу для надання доказів та пояснень по суті спору, окрім того, не було зазначено про неможливість надання доказів чи заявлення клопотань, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.03.2026.

У судове засідання 10.03.2026 з`явився представник відповідача, представник позивача у засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлявся належним чином. Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення по суті позовних вимог та заперечував проти задоволення позову.

Одночасно, статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки у судове засідання учасника справи.

Зокрема, згідно із частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що явка представника позивача у судове засідання обов`язковою не визнавалась, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позивач повідомлений про хід розгляду справи у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку, судом, у межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу у реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, суд вважає за можливе розглянути справу у цьому судовому засіданні без участі представника позивача за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 10.03.2026 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.12.2019 між позивачем (надалі виробник/продавець за «зеленим» тарифом) та відповідачем (надалі гарантований покупець) укладено договір №1278/01 (надалі договір).

У подальшому, між позивачем та відповідачем укладено додаткові угоди до договору №579/01/20 від 20.03.2020, № 207/01/21 від 04.02.2021, №1560/07/24 від 26.01.2024.

Відповідно до п. 1.1. договору (у редакції додаткової угоди №579/01/20 від 20.03.2020) продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі Порядок № 641) або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП від 13.12.2019 за № 2804 (далі Порядок продажу електричної енергії споживачами).

Відповідно до пункту 2.4 договору (в редакції додаткової угоди №579/01/20 від 20.03.2020) продавець за «зеленим» тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку, якщо продавець є виробником за «зеленим» тарифом, або Порядку продажу електричної енергії споживачами, у разі якщо продавець є споживачем за «зеленим» тарифом, за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом встановлені регулятором.

Згідно з п. 2.5. договору (у редакції додаткової угоди №579/01/20 від 20.03.2020), вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці.

Пунктом 3.1 договору (у редакції додаткової угоди №579/01/20 від 20.03.2020) передбачено, що обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку.

Умовами пунктів 3.2, 3.3 договору (у редакції додаткової угоди №579/01/20 від 20.03.2020) передбачено, що розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця за «зеленим» тарифом, з урахуванням ПДВ. Оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюється відповідно до положень глави 10 Порядку.

У пункті 4.5 договору (у редакції додаткової угоди №579/01/20 від 20.03.2020) встановлено, що гарантований покупець зобов`язаний купувати у продавця за «зеленим» тарифом вироблену електричну енергію за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб, а також у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у продавця за «зеленим» тарифом електричну енергію.

Відповідно до п. 7.4. договору (у редакції додаткової угоди №579/01/20 від 20.03.2020), якщо виробник за «зеленим» тарифом є суб?єктом господарювання, який має ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії і Регулятор уже встановив «зелений» тариф виробнику, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє на строк дії «зеленого тарифу» (до 01.01.2030).

Додатковою угодою № 207/01/21 від 04.02.2021 до договору сторони доповнили договір новим пунктом 1.2 у такій редакції: «За цим договором гарантований покупець зобов`язується надавати, а продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується отримувати частку відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку № 641 або Порядку продажу електричної енергії споживачами».

Відповідно до пункту 3.3 договору (у редакції додаткової угоди № 207/01/21 від 04.02.2021) оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за «зеленим» тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюється згідно з главою 10 Порядку № 641 або главою 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

На виконання умов договору, позивачем у період з вересня 2022 року по грудень 2023 року було відпущено відповідачу електричну енергію на загальну суму 81 146 428, 64 грн, що підтверджується актами купівлі-продажу електроенергії: від 30.09.2022 на суму 4 499 230, 01 грн (з урахуванням акту коригування від 30.04.2024), від 31.10.2022 на суму 5 475 275, 92 грн, від 30.11.2022 на суму 1 614 875, 76 грн, від 31.12.2022 на суму 1 098 265, 68 грн, від 28.02.2023 на суму 2 793 206, 98 грн, від 31.03.2023 на суму 3 593 598, 72 грн, від 30.04.2023 на суму 3 610 963, 02 грн, від 31.05.2023 на суму 10 963 863, 65 грн, від 30.06.2023 на суму 11 420 700, 77 грн, від 31.07.2023 на суму 12 534 711, 37 грн (з урахуванням акту коригування від 08.11.2023), від 30.09.2023 на суму 12 297 997, 79 грн, від 31.10.2023 на суму 7 265 843, 04 грн, від 30.11.2023 на суму 2 265 217, 69 грн, від 31.12.2023 на суму 1 712 678, 24 грн (т.1 а.с.34-47).

Вказані акти купівлі-продажу електроенергії підписані та скріплені печатками з обох сторін без зауважень та заперечень.

Однак, у порушення умов договору відповідач своє грошове зобов`язання перед позивачем виконував неналежним чином та куплену в період з вересня 2022 року по грудень 2023 року електроенергію оплатив частково в загальному розмірі 77 262 656, 96 грн, що підтверджується виписками банку АБ «Укргазбанк», які містяться в матеріалах справи (т.1 а.с. 48-82, т.5 а.с. 2-264) та платіжними інструкціями (т.4 а.с.118-201).

Вказані обставини визнаються сторонами в повному обсязі.

Направляючи дану справу на новий розгляд Верховний Суд вказав, що суди не навели мотивів щодо можливості/неможливості у спірних правовідносинах реалізації відповідного права відповідача як гарантованого покупця на зменшення рівня розрахунків із позивачем як продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення з огляду на доводи ДП «Гарантований покупець» щодо наявності у позивача значної заборгованості перед відповідачем з відшкодування вартості небалансу електричної енергії, а також не встановили, чи звертався відповідач до позивача із відповідною заявою про припинення зобов`язання відповідача з оплати боргу за договором у спірні періоди, чи наявні підстави для зменшення розміру боргу у цій справі на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, а також якими доказами такі обставини підтверджуються (відображення відповідного зменшення в обліку та актах звірки; які саме суми, за які періоди та згідно з якими актами відповідачем реалізовано право на зменшення рівня розрахунків).

Так, предметом даного позову є вимоги позивача до відповідача про стягнення 3 883 771, 68 грн основного боргу, 82 585, 21 грн 3% річних, 240 446, 66 грн інфляційних втрат.

Згідно із ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Спірні правовідносини щодо стягнення боргу за поставлену електричну енергію, регулюються нормами Цивільного Кодексу України та Господарського кодексу України, Закону України «Про ринок електричної енергії», Порядку купівлі Гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії затвердженого постановою від 26.04.2019 №641 (надалі Порядок №641).

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму їх використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Вказані положення кореспондуються з положеннями статті 275 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення правовідносин). До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ч.1, 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» з метою забезпечення загального економічного інтересу у електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави, та забезпечення сталого довгострокового розвитку електроенергетичної галузі і конкурентоспроможності національної економіки України на учасників ринку відповідно до цієї статті можуть бути покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії. До спеціальних обов`язків, що покладаються на учасників ринку електричної енергії відповідно до цього Закону для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, належать, зокрема, забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, включаючи забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії за механізмом ринкової премії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 324 «Про утворення державних підприємств «Гарантований покупець» та «Оператор ринку» утворено Державне підприємство «Гарантований покупець» на базі філії Гарантований покупець Державного підприємства «Енергоринок» шляхом виділу майна, прав та обов`язків стосовно нього відповідно до розподільного балансу для виконання функцій гарантованого покупця електричної енергії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.05.2019 № 455 затверджено статут «Гарантований покупець», у відповідності до п.5 якого підприємство утворено з метою забезпечення купівлі всієї електричної енергії, виробленої на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (у разі використання гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим «зеленим» тарифом відповідно до законодавства, а також отримання прибутку від провадження господарської діяльності.

Гарантований покупець є учасником ринку електричної енергії та здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності зі здійснення функції гарантованого покупця, виданої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 25.06.2019 №1217.

За змістом ч.2 ст.65 Закону України «Про ринок електричної енергії» гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено зелений тариф, або у суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, всю відпущену електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм «зеленим» тарифом, аукціонною ціною з урахуванням надбавки до нього/неї протягом всього строку застосування «зеленим» тарифом або строку дії підтримки, якщо такі суб`єкти господарювання входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. При цьому у кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» (п. 18).

Відповідно до ч.3 ст.65 Закону України «Про ринок електричної енергії» купівля-продаж такої електричної енергії за зеленим тарифом з урахуванням надбавки до нього здійснюється на підставі двостороннього договору між виробником або споживачем, якому встановлено зелений тариф, та гарантованим покупцем. Такий договір укладається на підставі типового договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом. Типова форма договору купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом затверджується Регулятором. Договір купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом укладається між гарантованим покупцем та виробником або споживачем, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) на весь строк дії зеленого тарифу.

Для здійснення купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом кандидат у виробники за «зеленим» тарифом укладає з гарантованим покупцем договір купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом (п. 2.1 гл. 2 Порядку № 641).

Як установлено судом вище на виконання укладеного між сторонами договору позивач поставив, а відповідач прийняв електроенергію протягом з вересня 2022 року по грудень 2023 року на загальну суму 81 146 428, 64 грн.

Акти купівлі-продажу електроенергії за вказаний розрахунковий період підписані представниками сторін без зауважень.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію (частини 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України (чинним на момент виникнення правовідносин).

Згідно з п. 10.1 Порядку № 641 (у редакції чинній до 25.01.2024) до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Відповідно до п.10.4 Порядку № 641 (у редакції чинній до 25.01.2024) після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

Виходячи з наведених положень, оплату ДП «Гарантований покупець» зобов`язаний здійснювати у кожному розрахунковому місяці за куплену електричну енергію у виробника за «зеленим» тарифом у три етапи: перший (авансовий) - до 15 числа (включно) розрахункового місяця; другий (авансовий) - до 25 числа (включно) розрахункового місяця; третій (остаточний, у розмірі 100%) - протягом трьох робочих днів після отримання акту та оприлюднення рішення НКРЕКП про затвердження розміру вартості послуги.

Відповідно до п. 3.3 договору (у редакції додаткової угоди №579/01/20 від 20.03.2020), оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюється відповідно до положень глави 10 Порядку.

Згідно з п. 3.3. договору (у редакції додаткової угоди № 207/01/21 від 04.02.2021) оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за «зеленим» тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюється згідно з главою 10 Порядку № 641 або главою 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

Отже, строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду, сторони, в тому числі керуючись і принципом свободи договору, визначили з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (затвердження вартості послуги НКРЕКП) з посиланням на пункт 10.4 Порядку № 641.

Такі висновки щодо остаточного розрахунку за електричну енергію з виробником за «зеленим» тарифом викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23.

У той же час, з 26.01.2024 Порядок №641 діє в новій редакції, відповідно до постанови НКРЕКП від 24.01.2024 № 178.

Так, відповідно до п. 11.4 Порядку № 641 (у редакції чинній з 26.01.2024) гарантований покупець забезпечує проведення розрахунку та здійснення оплати за відпущену продавцем за «зеленим» тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.

При визначенні суми коштів для здійснення остаточного місячного платежу за відпущену продавцем за «зеленим» тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію гарантованим покупцем, зокрема враховується сума коштів, сплачених такому продавцю за «зеленим» тарифом шляхом здійснення авансових платежів, та сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від ОСП відповідно до договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.04.2024 №858 (дата оприлюднення: 01.05.2024) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» у січні, лютому та липні вересні 2023 року.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 08.05.2024 № 896 (дата оприлюднення: 10.05.2024) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» у грудні 2022 року, у березні червні 2023 року та у листопаді та грудні 2023 року.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 15.05.2024 №946 (дата оприлюднення: 16.05.2024) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» у вересні - листопаді 2022 року, жовтні 2023 року.

Щодо застосування до спірних правовідносин сторін приписів п. 11.4 Порядку № 641 (у редакції чинній з 26.01.2024), суд зазначає таке.

Так, під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення спірних правовідносин.

Як зазначено судом вище, строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду, сторони, у тому числі керуючись і принципом свободи договору, визначили з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (затвердження вартості послуги НКРЕКП).

Суд зазначає, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем щодо остаточного розрахунку виникають не з моменту підписання між сторонами акта купівлі-продажу, електроенергії, а саме з події, яка має неминуче настати затвердження вартості послуги НКРЕКП.

До затвердження рішення регулятора щодо розміру вартості послуги у відповідному місяці в гарантованого покупця не виникає зобов`язання з остаточного розрахунку за електроенергію.

З урахуванням викладеного, в даному випадку підлягають застосуванню норми права, що діяли на момент затвердження відповідною постановою НКРЕКП вартості послуг.

Оскільки постанови НКРЕКП №858, №896 та №946 затверджені після 26.01.2024, то розрахунки за електричну енергію, відпущену, січні-лютому 2023 року, липні вересні 2023 року, грудні 2022 року, березні червні 2023 року, листопаді 2023 року, грудні 2023 року, вересні листопаді 2022 року, жовтні 2023 року, мали здійснюватися в строки, встановлені п. 11.4 Порядку № 641 (у редакції чинній з 26.01.2024).

Отже, відповідач мав здійснити остаточний розрахунок за поставку електричної енергії у вересні листопаді 2022 року, жовтні 2023 року в строк до 22.05.2024 (включно); в грудні 2022 року, березні червні 2023 року, листопаді 2023 року, грудні 2023 року в строк до 16.05.2024 (включно); в січні лютому 2023 року, липні 2023 року, вересні 2023 року в строк до 07.05.2024 (включно).

Такий порядок визначення кінцевої дати остаточного розрахунку за поставку електричної енергії узгоджується із позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 21.06.2024 по справі № 910/4439/23 (не з дня, наступного за днем оприлюднення постанови Регулятора, а саме з дня оприлюднення постанови регулятора).

Отже, строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем зі 100% оплати за поставлену електричну енергію за спірні періоди станом на час розгляду справи є таким, що настав.

Як установлено судом, з урахуванням часткових оплат, заборгованість відповідача перед позивачем за придбану відповідачем в період з вересня 2022 року по грудень 2023 року електроенергію становить 3 883 771, 68 грн (81 146 428, 64 грн (вартість відпущеної позивачем електроенергії) - 77 262 656, 96 грн).

Враховуючи зазначене, заборгованість відповідача перед позивачем за договором на момент розгляду справи по суті становить 3 883 771, 68 грн. Доказів на підтвердження оплати заборгованості за спірний період у повному обсязі, у тому числі станом на час розгляду справи по суті, до матеріалів справи не надано.

Направляючи дану справу на новий розгляд Верховний Суд вказав, що суди не навели мотивів щодо можливості/неможливості у спірних правовідносинах реалізації відповідного права відповідача як гарантованого покупця на зменшення рівня розрахунків із позивачем як продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення з огляду на доводи ДП «Гарантований покупець» щодо наявності у позивача значної заборгованості перед відповідачем з відшкодування вартості небалансу електричної енергії, а також не встановили, чи звертався відповідач до позивача із відповідною заявою про припинення зобов`язання відповідача з оплати боргу за договором у спірні періоди, чи наявні підстави для зменшення розміру боргу у цій справі на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, а також якими доказами такі обставини підтверджуються (відображення відповідного зменшення в обліку та актах звірки; які саме суми, за які періоди та згідно з якими актами відповідачем реалізовано право на зменшення рівня розрахунків).

Щодо можливості/неможливості у спірних правовідносинах реалізації відповідного права відповідача як гарантованого покупця на зменшення рівня розрахунків із позивачем як продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення з огляду на доводи ДП «Гарантований покупець» щодо наявності у позивача значної заборгованості перед відповідачем з відшкодування вартості небалансу електричної енергії, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Так, відповідач зазначає, що оскільки, у позивача наявна заборгованість перед відповідачем за послугу з відшкодування вартості небалансу електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця в сумі 24 532 502, 92 грн, суд має у відповідності до вимог підпункту 13 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 в редакції від 03.04.2024 зменшити розмір основного зобов`язання.

Відповідно до абз. 3 пп. 12 п. 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (в редакції постанови НКРЕКП від 03.04.2024 № 652) гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення.

Згідно з ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, що викладені у постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 24.09.2025 по справі №910/5971/24, досліджуючи питання можливості Гарантованого покупця зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, дійшов таких висновків щодо наявності/відсутності правових підстав для застосування до спірних правовідносин постанови НКРЕКП №332:

«з правової конструкції підпункту 13 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 в редакції постанови від 03.04.2024 №652 вбачається, що законодавець наділив Гарантованого покупця саме правом на зменшення рівня розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом, для реалізації якого Гарантований покупець мав вчинити певні дії.

Разом з тим, скаржником не доведено, а судами попередніх інстанцій не встановлено, що відповідач звертався до позивача із відповідною заявою про припинення зобов`язання відповідача з оплати боргу за договором у спірні періоди … у відповідності до підпункту 13 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332.

З огляду на наведене право відповідача на зменшення рівня розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, передбачені підпунктом 13 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 в редакції постанови від 03.04.2024 №652, не звільняє відповідача від обов`язку здійснити повну оплату придбаної електричної енергії за спірним Договором. Крім того, слід врахувати і те, що стягнення заборгованості позивача перед відповідачем не є предметом розгляду у даній справі».

У контексті наведеного суд зазначає, що з правової конструкції підпункту 13 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 в редакції постанови від 03.04.2024 №652 вбачається, що законодавець наділив Гарантованого покупця саме правом на зменшення рівня розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом, для реалізації якого Гарантований покупець мав вчинити певні дії (подати заяву у порядку статті 601 Цивільного кодексу України).

З огляду на наведене, право відповідача на зменшення рівня розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, передбачені підпунктом 13 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 в редакції постанови від 03.04.2024 №652, не звільняє відповідача від обов`язку здійснити повну оплату придбаної електричної енергії за спірним договором.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2025 у справі №910/6904/24 (пункти 8.13., 8.14.).

Судом враховано посилання відповідача на пункт 5 постанови НКРЕКП від 24.01.2024 №178 «Про внесення змін до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», якою на відповідача покладено обов`язок забезпечити виконання положень глави 16 Порядку №641 у частині врегулювання відносин щодо відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, які виникли в період з 08 вересня 2022 року по 26 січня 2024 року.

Однак право відповідача припинити свої зобов`язання перед позивачем за спірний період шляхом зарахування зустрічних вимог, відповідно до частини 2 статті 601 Цивільного кодексу України може здійснюватися за заявою.

Щодо того чи звертався відповідач до позивача із відповідною заявою про припинення зобов`язання відповідача з оплати боргу за договором у спірні періоди, суд зазначає таке.

Матеріалами справи не містять заяви відповідача про припинення зобов`язання з оплати боргу за договором у спірні періоди, а також під час розгляду справи відповідачем не надано суду відображення відповідного зменшення в обліку і актах звірки та на які саме суми, за які періоди та згідно з якими актами відповідачем реалізовано право на зменшення рівня розрахунків.

Крім цього, відповідачем у письмових поясненнях від 29.01.2026 підтверджено, що він не звертався до позивача із заявою про припинення зобов`язання з оплати боргу за договором у спірні періоди.

Разом з цим, у разі наявності у позивача заборгованості перед відповідачем, останній не був позбавлений права й можливості заявити відповідні вимоги в межах цієї справи шляхом пред`явлення зустрічного позову. Однак таким процесуальним правом відповідач не скористався.

Щодо того чи наявні підстави для зменшення розміру боргу у цій справі на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, а також якими доказами такі обставини підтверджуються.

З огляду на викладене вище та враховуючи те, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилався, зокрема, не надано суду відображення відповідного зменшення в обліку та актах звірки, які саме суми, за які періоди та згідно з якими актами відповідачем реалізовано право на зменшення рівня розрахунків, а також беручи до уваги те, що відповідач не звертався до позивача із заявою про припинення зобов`язання з оплати боргу за договором у спірні періоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру боргу у цій справі на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 3 883 771, 68 грн є обґрунтованими.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 82 585, 21 грн за загальний період з 09.05.2024 по 13.08.2024 та інфляційних втрат у розмірі 240 446, 66 грн за загальний період з травня по червень 2024 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Передбачені викладеними вище нормами законодавства, наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати електричної енергії, є порушенням, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Вказана позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 82 585, 21 грн за придбану відповідачем електроенергію за період з вересня 2022 року по грудень 2023 року, нарахованих позивачем за загальний період з 09.05.2024 по 13.08.2024, суд встановив, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення 3% річних у розмірі 82 585, 21 грн підлягає задоволенню.

Також перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 240 446, 66 грн за придбану відповідачем електроенергію за період з вересня 2022 року по грудень 2023 року, нарахованих позивачем за загальний період з травня по червень 2024 року, суд встановив, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 240 446, 66 грн підлягає задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3 % річних, суд зазначає таке.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц).

Визначене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 зазначила про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнового стану боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Відповідне зменшення заявлених до стягнення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила саме з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, що склалися в справі №902/417/18, та зокрема з урахуванням критеріїв розумності, справедливості та пропорційності. У справі №902/417/18 сторони в договорі погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України і встановили її у розмірі 40 % річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96 % річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати. Велика Палата Верховного Суду у справі № 902/417/18 дійшла висновку про те, що фактично визначені договором 96 % річних є саме способом отримання кредитором доходу, а тому з метою запобігання такому безпідставному збагаченню розмір належної до стягнення з відповідача у зазначеній справі суми відсотків річних було обмежено.

Із цього випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення. Велика Палата Верховного Суду також вказала про те, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних, не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника.

Отже, Велика Палата Верховного Суду в справі №902/417/18 здійснила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме: з огляду на встановлення в укладеному між сторонами зазначеної справи договорі процентної ставки річних на рівні 40 % та 96 % і її явної невідповідності принципу справедливості.

Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у зазначеній постанові про можливість за наявності виняткових обставин зменшити заявлений до стягнення розмір відсотків річних, проте звертає увагу, що в даній справі, на відміну від справи № 902/417/18, позивач заявив до стягнення з відповідача відсотки річних у розмірі, передбаченому законом, а саме: частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України - 3 відсотки.

Отже, судом не встановлено відповідних обставин очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних.

Розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (три відсотки). А наведені відповідачем підстави не можуть бути підставою для зменшення розміру трьох відсотків річних без встановлення судом виключних (надзвичайних) обставин.

Враховуючи зазначене суд відмовляє в задоволенні клопотанні відповідача про зменшення розміру 3 % річних.

При цьому, щодо посилань відповідача на те, що при вирішенні питання щодо розміру коштів, що підлягають сплаті за поставлену електричну енергію слід керуватись нормативно-правовими актами, які встановлювали та встановлюють регуляторні механізми щодо розміру розподілу грошових коштів у ці періоди, зокрема, наказами Міненерго від 28.03.2022 № 140, який був чинний до 05.07.2022 та № 206 від 16.06.2022, то суд зазначає таке.

На час настання строку оплати вартості електроенергії за заявлений позивачем період наказ Міністерства енергетики України від 28.03.2022 року №140 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» втратив чинність (05.07.2022). У свою чергу, наказ Міністерства енергетики України від 15.06.2022 року № 206 «Про розрахунок з виробниками за «зеленим тарифом», як і попередній наказ, жодним чином не обмежує право позивача на отримання повної вартості проданої енергії, встановленої укладеним сторонами в справі договором, а також не змінює терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно Порядком. Даний нормативно-правовий акт не обмежує розмір виплат, які підлягають перерахуванню продавцям енергії за «зеленим тарифом» при здійсненні ними остаточних розрахунків.

У постанові від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погодилася з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 21.03.2024 у справі №910/6185/23, від 11.04.2024 у справі № 910/9100/22 щодо застосування положень частини 8 статті 16 Закону України «Про ринок електричної енергії», пункту 10.4 Порядку № 641, наказу № 206. Згідно з цими висновками, положення наказу №206 не змінюють і не припиняють обов`язок ДП «Гарантований покупець» здійснити своєчасний розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства та Порядку № 641.

Відтак, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від висновку щодо застосування положень частини восьмої статті 16 Закону України «Про ринок електричної енергії», пункту 10.4 Порядку № 641, наказу № 206, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №910/6185/23, від 11.04.2024 у справі №910/9100/22, з урахуванням уточнення такого змісту:

- накази №140 та №206 ніяким чином не обмежують право виробника електричної енергії за «зеленим» тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами договором, а також не змінюють терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань Гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку № 641.

- накази не звільняють ДП «Гарантований покупець» від обов`язку щодо здійснення повного розрахунку за отриманий товар. Відтак, вказані вище накази не є підставою для Гарантованого покупця не виконувати грошове зобов`язання, передбачене умовами договору.

Отже, наразі відсутні будь-які законодавчі обмеження щодо розміру виплат, які передбачені Порядком № 641. Відтак, відповідні заперечення відповідача суд відхиляє як необґрунтовані.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 3 883 771, 68 грн основного боргу, 82 585, 21 грн 3% річних, 240 446, 66 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Окремо суд зазначає, що порядок та правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору регулюється Законом України «Про судовий збір».

Частиною 1 статті 4 Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст.4 зазначеного Закону визначений розмір ставок судового збору, що справляється за подання позовних заяв до господарського суду, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем була заявлена вимога про стягнення заборгованості в загальному розмірі 11 655 562,74 грн, яка має майновий характер.

Отже, за подання даної позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 174 933, 43 грн (1,5 відсотка ціни позову), який і сплачено позивачем.

Разом з тим, судом закрито провадження в справі в частині стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 5 132 936, 10 грн, в зв`язку з відсутністю предмета спору.

У заяві про зменшення позовних вимог позивач просив зменшити суму стягнення з 5 132 936, 10 грн до 4 206 803, 55 грн.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:

1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

2) повернення заяви або скарги;

3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі;

4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);

5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, розмір судового збору за подання позовної заяви, з урахуванням часткового закриття провадження в справі та заяви про зменшення позовних вимог складатиме 63 102, 05 грн (4 206 803, 55 грн * 1,5%), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи зазначене розмір переплати судового збору, який підлягає поверненню позивачеві за рахунок державного бюджету, складає 111 731, 38 грн (174 933, 43 грн - 63 102, 05 грн), а тому клопотання позивача про повернення вказаної суми судового збору підлягає задоволенню.

Керуючись ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27, ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Енерджі-Кіровоград» (25014, Кіровоградська область, місто Кропивницький, вулиця Руслана Слободянюка, будинок 227, ідентифікаційний код 38268760) 3 883 771 (три мільйони вісімсот вісімдесят три тисячі сімсот сімдесят одну) грн 68 коп. основного боргу, 82 585 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять) грн 21 коп. 3% річних, 240 446 (двісті сорок тисяч чотириста сорок шість) грн 66 коп. інфляційних втрат та 63 102 (шістдесят три тисячі сто дві) грн 05 коп. судового збору.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «С.Енерджі-Кіровоград» (25014, Кіровоградська область, місто Кропивницький, вулиця Руслана Слободянюка, будинок 227, ідентифікаційний код 38268760) з Державного бюджету України 111 731 (сто одинадцять тисяч сімсот тридцять одну) грн 38 коп. надмірно сплаченого судового збору згідно платіжної інструкції №422 від 14.08.2024, оригінал якої залишається в матеріалах судової справи №910/11212/24.

5. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 17.03.2026.

Суддя Я.А.Карабань