ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2026 р. Справа№ 910/10349/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025

у справі №910/10349/25 (суддя - Усатенко І.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

про стягнення 216 585,92 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення 216 585,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем в силу положень ст. 108 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована відповідачем на підставі договору добровільного страхування, позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі № 910/10349/25 у позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення 216 585,92 грн - відмовлено повністю.

Суд дійшов висновку, що порушення вимог Правил дорожнього руху та залишення місця ДТП, можна кваліфікувати (розтлумачити) як непідкорення владі, в тому числі шляхом втечі з місця ДТП. А отже, згідно умов договору № FO-02240373 від 20.12.2024 подія (ДТП), яка відбулась 16.02.2025 за участю транспортного засобу «КІА Сarniva» д.р.н. НОМЕР_1 та «KIA Cee`d» д.р.н. НОМЕР_2 і була спричинена протиправними діями ОСОБА_1 , не відноситься до страхового випадку та виплата страхової виплата в даному випадку не здійснюється.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/10349/25 від 17.11.2025 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2025 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Кравчук Г.А., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10349/25 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/10349/25.

04.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/10349/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №910/10349/25 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

16.12.2025 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ПАТ «Страхова компанія «УСГ» не погоджується з вказаним рішенням суду та вважає, що воно постановлене з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, з неправильним застосування норм матеріального права.

На переконання позивача, судом неправильно розтлумачено поняття «залишення місця ДТП», адже дії особи правопорушника, при вчиненні ним непокори законній вимозі, та при залишенні місця ДТП мають різний об`єкт, об`єктивну сторону. Тому законодавець і розмістив їх у різних нормах статей КпАП України, а саме: ст. 122-4 (залишення водіями місця дорожньо-транспортної пригоди) та ст. 185 (злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського). Більше того, розмістив вказані норми статей в різні глави, відповідно: гл. 10 Адміністративні правопорушення на транспорті, в галузі шляхового господарства та зв`язку та гл. 15 Адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління.

2.3. узагальнені доводи та заперечення іншого учасника справи

Відповідач вважає рішення суду законним, обґрунтованим та винесеним без порушення норм матеріального права, оскільки виплата страхового відшкодування відбувається відповідно до договору комплексного страхування №FO-02240373 від 20.12.2024, відповідно до змісту п. 23.2.7. якого до страхових випадків не відносяться та виплати страхового відшкодування не здійснюються, якщо збиток настав опосередковано або внаслідок втечі з місця ДТП. Вказана обставина з урахуванням положень ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України встановлена постановою Богунського районного суду м. Житомира від 03.04.2025 у справі №295/3840/25. Відтак відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

3.1. встановлені судом першої інстанції обставини справи

01.01.2024 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УСГ» та ПІІ «ВІП-Рент» укладений Генеральний договір страхування наземних транспортних засобів № 28-КАСКО-0199-2700/24-AVIS та Додаткову угоду № 59 до нього, предметом страхування якого є транспортний засіб «KIA Cee`d» д.р.н. НОМЕР_2 .

16.02.2025 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «KIA Cee`d» д.р.н. НОМЕР_2 та транспортного засобу «КІА Сarniva» д.р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 .

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 03.04.2025 року по справі № 295/3840/25, яка набрала законної сили, водія транспортного засобу «КІА Сarniva» д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що 17.02.2025 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування № СТОКА-25764. В заяві страхувальник просив виплатити страхове відшкодування на особистий рахунок після надання доказів про здійснення ремонту.

Відповідно до акту надання послуг № VСТ1105472 від 20.06.2025 на суму 374985,92 грн та наряду-замовлення вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «KIA Cee`d» д.р.н. НОМЕР_2 становить 374985,92 грн.

До матеріалів справи долучено страховий акт № СТОКА-25764 від 26.06.2025 та розрахунок до нього на суму 374985,92 грн.

Позивач виплатив суму страхового відшкодування у розмірі 374985,92 грн на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжною інструкцією № 73813 від 26.06.2025.

Позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату (страхового) відшкодування № 54589 від 27.06.2025.

Листом від 21.07.2025 № 15428/9125/ТС відповідач підтвердив обґрунтованість вимоги на суму 158400,00 грн.

Відповідачем оплачено частину суми з вимоги у розмірі 158400,00 грн у зв`язку з виконанням своїх зобов`язань за полісом ЕР № 225576885. Виплата здійснена в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи (2600,00 грн), передбаченої полісом. Оплата підтверджується платіжною інструкцією від 23.07.2025 на суму 158400,00 грн.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин, а також доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Листом від 22.07.2025 № 15645/9125/ТС відповідач зазначив про відсутність підстав для сплати страхового відшкодування на підставі договору № FO-02240373 від 20.12.2024 з посиланням на п. 23.2.7 вказаного договору.

Позивач не погодився з відмовою відповідача та звернувся з даним позовом, у якому просить стягнути страхове відшкодування у сумі 216 585,92 грн (374985,92-158400,00).

Оцінивши доводи учасників справи та наявні у справі докази як окремо, так і в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1,3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, на підставі наведених норм цивільного законодавства та встановлених судом обставин, у позивача виникло право вимагати суму страхового відшкодування в особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 979, 980 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів. Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

20.12.2024 між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та страхувальником згідно полісу ЕР № 225576885 ( ОСОБА_1 , як зазначають сторони у заявах по суті спору) укладено договір № FO-02240373 комплексного страхування (Індивідуальна частина (частина 1) та Загальні умови стразового продукту «Повний захист» Публічна частина договору комплексного страхування «Повний захист» частина 2).

Страхова сума за договором № FO-02240373 від 20.12.2024 «автоцивілка плюс» визначена у сумі 250000,00 грн; опція страхування - заподіяння шкоди майну третіх особі внаслідок настання ДТП під час експлуатації ТЗ.

Згідно з п.11.1, 11.2 індивідуальної частини договору, даний договір укладений шляхом приєднання, він складається з частини 1 та частини 2, розміщеної на веб-сторінці страховика. Підписанням частини 1, страхувальник приєднується до договору вцілому та погоджується дотримуватись умов, викладених в цьому договорі, включаючи частину 1 та частину 2.

Відповідно до п. 21.6 частини 2 договору підставами відмови у страховій виплаті зокрема є наявність обставин, які є винятками із страхових випадків та обмеженнями страхування, передбаченими договором страхування.

Як передбачено п. 23.2.7 частини 2 договору до страхових випадків не відносяться та виплати страхового відшкодування не здійснюються, якщо збиток настав опосередковано або внаслідок непідкорення владі, у тому числі, але не обмежуючись: втечі з місця ДТП, переслідування особи, яка керує ТЗ правоохоронними органами.

Відповідно до ст. 104 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат є: 6) наявність обставин, які є винятками із страхових випадків та обмеженнями страхування, передбаченими договором страхування; 7) наявність інших підстав, встановлених законодавством, у тому числі для договорів страхування, обов`язковість укладення яких визначена законом. Умовами договору страхування можуть передбачатися також інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить законодавству. Рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхової виплати може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» 50) страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства; 59) страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства.

Колегією суддів враховано, що постановою Богунського районного суду м. Житомира від 03.04.2025 року по справі № 295/3840/25, яка набрала законної сили, встановлено, що 16.02.2025 о 14:25 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «КІА Сarniva» державний реєстраційний № НОМЕР_1 по вул.. Перемоги, 89, у м. Житомирі, став учасником ДТП, місце якої зашив, чим своїми діями порушив п. 2.10а ПДР. Означено постановою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до ст. 122-4 КУпАП залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Згідно з п.1.1, 1.3, 1.5 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Згідно з п. 2.10 Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що водій транспортного засобу «КІА Сarniva» д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 після скоєння ДТП залишив місце події, що є порушенням п. 2.10 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, і є обов`язковими до виконання всіма учасниками дорожнього руху.

З системного аналізу п. 1.10, 2.10 Правил дорожнього руху вбачається, що залишення місця ДТП це вчинення винуватцем саме свідомих дій (не бездіяльності) по непідкоренню владі, наслідком яких є розшук такого учасника ДТП та його транспортного засобу.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, порушення вимог Правил дорожнього руху та залишення місця ДТП, можна кваліфікувати (розтлумачити) як непідкорення владі, в тому числі шляхом втечі з місця ДТП.

Відтак, згідно умов договору № FO-02240373 від 20.12.2024 подія (ДТП), яка відбулась 16.02.2025 за участю транспортного засобу «КІА Сarniva» д.р.н. НОМЕР_1 та «KIA Cee`d» д.р.н. НОМЕР_2 і була спричинена протиправними діями ОСОБА_1 , не відноситься до страхового випадку та страхова виплата в даному випадку не здійснюється.

З наведених підстав колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

3.3. оцінка аргументів учасників справи

Колегія суддів наголошує, що відповідно до 23.2.7 договору № FO-02240373 від 20.12.2024 до страхових випадків не відносяться та виплати страхового відшкодування не здійснюються, якщо збиток настав опосередковано або внаслідок непідкорення владі, у тому числі, але не обмежуючись: втечі з місця ДТП, переслідування особи, яка керує ТЗ правоохоронними органами.

При цьому, преюдиційною є обставина визнання винним постановою Богунського районного суду м. Житомира від 03.04.2025 року по справі № 295/3840/25 водія ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП - «залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні».

Покладені в основу апеляційної скарги доводи апелянта фактично дублюють його позицію викладену у позові, та зводяться до тверджень про відсутність нормативного визначення «непідкорення владі» з посиланням на ст. 402 КК України, що визначає поняття «непокори», як відмови виконати вимоги начальника та на ст. 342 КК України «опір представникові влади».

Однак, суд зауважує, що вказані статті знаходяться в розділах КК України «Кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення)» та «Кримінальні правопорушення проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян та кримінальні правопорушення проти журналістів» тобто стосуються інших правовідносин.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України « Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Комплексно аналізуючи п. 23.2.7. договору та положення статті 122-4 КУпАП, колегія суддів зазначає, що порушення Правил дорожнього руху та залишення місця ДТП за своєю суттю є непідкоренням владі і відсутність нормативного визначення такого поняття не перешкоджає контрагентам за договором використовувати його у своїх правовідносинах та стимулювати учасників дорожнього руху дотримуватись правопорядку та не порушувати обов`язкових до виконання Правил дорожнього руху, зокрема і шляхом виключення з переліку страхових випадків подій, в разі вчинення страхувальниками відповідних порушень.

Таким чином, позивачем не обґрунтовано своїх позовних вимог та не спростовано правомірність відмови відповідача виплатити страхове відшкодування, оскільки, таке його право обумовлено договором № FO-02240373 від 20.12.2024.

Відтак, апеляційна скарга не містить обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи, наведені скаржником, не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

5. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі № 910/10349/25 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі № 910/10349/25 задоволенню не підлягає.

6. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ».

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі № 910/10349/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі № 910/10349/25 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко