РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.02.2026Справа № 910/3262/16 (910/15615/25)

За позовом Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш»

(ідентифікаційний код: 13504334)

до держави російська федерація (Russian federation код ISO ru/rus 643)

в особі міністерства юстиції російської федерації

про відшкодування майнової шкоди

у межах справи № 910/3262/16

за заявою Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь»

(ідентифікаційний код: 25605170)

Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовська Сталепаливна Компанія»

(ідентифікаційний код: 39758946)

до Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш»

(ідентифікаційний код: 13504334)

про банкрутство

Суддя Омельченко Л.В.

Без виклику (повідомлення) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/3262/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (ідентифікаційний код: 13504334) на стадії ліквідаційної процедури.

15.12.2025 Приватне акціонерне товариство «Азовзагальмаш» (ідентифікаційний код: 13504334) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування майнової шкоди, в якому просить суд:

1. Стягнути з російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації (місцезнаходження: 119991, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» (місцезнаходження: 87535, Україна, Донецька область, місто Маріуполь, площа Машинобудівельників, будинок 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 13504334) 122 176 136 (сто двадцять два мільйони сто сімдесят шість тисяч сто тридцять шість) доларів США 25 центів, з яких:

- 34 694 675 (тридцять чотири мільйони шістсот дев`яносто чотири тисячі шістсот сімдесят п`ять) доларів США 25 центів - ринкова вартість розміру реальних (матеріальних) збитків, завданих майну ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» (ідентифікаційний код юридичної особи: 13504334), розташованого за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, площа Машинобудівельників, будинок 1, з округленням до цілого числа, станом на 24.02.2022, без податку на додану вартість;

- 87 481 461,00 (вісімдесят сім мільйонів чотириста вісімдесят одна тисяча чотириста шістдесят один) доларів США 00 центів - розмір збитків ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» (ідентифікаційний код юридичної особи: 13504334) у вигляді упущеної вигоди за період з 20.02.2014 по 31.03.2025.

2. Гривневий еквівалент стягнутої з Відповідача грошової суми встановити за курсом Національного банку України на дату ухвалення судового рішення.

3. Стягнути фактично понесені судові витрати ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» (місцезнаходження: 87535, Україна, Донецька область, місто Маріуполь, площа Машинобудівельників, будинок 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 13504334) з російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації (місцезнаходження: 119991, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1): 310 000 грн (без ПДІ) - послуги з оцінки відповідно до Договору № 1- 08-07/24 про надання послуг з оцінки від 08.07.2024 та Додаткової угоди № 1 від 17.02.2025, укладених між ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» та ТОВ «БІ ВІ АР»; 125 000 грн - витрати, що пов`язані із залученням перекладачів відповідно до Договору № 111025 про надання послуг із письмового перекладу від 11.10.2025, укладеного між ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕКСПЕРТ ІНВЕСТ».

4. Стягнути судові витрати ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» (місцезнаходження: 87535, Україна, Донецька область, місто Маріуполь, площа Машинобудівельників, будинок 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 13504334) під час розгляду цієї справи з російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації (місцезнаходження: 119991, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1), що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 217 613 (дванадцять мільйонів двісті сімнадцять тисяч шістсот тринадцять) доларів США 62 цента.

5. Стягнути з російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації (місцезнаходження: 119991, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1) в дохід Державного бюджету України судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що знаходячись з квітня 2014 року в зоні проведення Антитерористичної операції (АТО) та операції Об`єднаних сил (ООС), в умовах запровадження Державою особливого правового режиму та дії надзвичайних заходів із забезпечення державного суверенітету і незалежності України для відсічі збройній агресії російської федерації, забезпечення національної безпеки, усунення загроз державній незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України, ПрАТ «Азовзагальмаш» різко втратив попит на продукцію, що ним випускалась, що призвело до майже повної відсутності замовлень, а не завантаження виробничих потужностей часто призводило до фактичного простою обладнання, браку коштів для функціонування підприємства як промислового комплексу, втрати кваліфікованих робітників, які до того ж боялися за своє життя та здоров`я. Позивач зазначає, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацію Маріупольського району Донецької області він фактично втратив можливість володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном, що завдало йому значних матеріальних збитків, які Позивач оцінює в сумі 122 176 136 доларів США 25 центів та просить суд стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 17.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі 910/3262/16 (910/15615/25) за позовом Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування майнової шкоди у межах справи № 910/3262/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш»; справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; роз`яснено учасникам справи, що відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач може подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву; встановлено відповідачу строк - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання до суду відзиву на позовну заяву, оформленого відповідно до вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а також всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову; забезпечити надіслання (надання) позивачу копії відзиву та доданих до нього документів одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, якщо докази не можуть бути подані разом з відзивом з об`єктивних причин, відповідач повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини 3, 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України); встановлено позивачу строк - протягом 5-ти днів з дня отримання відзиву на позов (якщо такий буде поданий) - для подання суду: відповіді на відзив на позов в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу; встановлено відповідачу строк - протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив для подачі до суду (якщо такі будуть): заперечень на відповідь на відзив та доказів направлення заперечень на відповідь на відзив позивачу.

У відповідності до ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Так, станом на час розгляду справи по суті відповідач своїм правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

При цьому, щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом зазначається наступне.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Наразі воєнний стан не скасовано.

Згідно ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно ч. 1 ст. 367 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Так, порядок передачі судових та позасудових документів для вручення на території російської федерації регулюється Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992. Згідно зазначеної Угоди Компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав зобов`язуються надавати взаємну правову допомогу. Взаємне надання правової допомоги включає вручення і пересилання документів і виконання процесуальних дій, зокрема проведення експертизи, заслуховування сторін, свідків, експертів та інших осіб.

Між тим, у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що, у свою чергу, з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні, у зв`язку із припиненням його роботи на території України. До таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і російською федерацією, дійшов Верховний Суд у постановах від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19, від 18 травня 2022 року № 760/17232/20, а також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17 (провадження № 14-167цс20).

Водночас, за зверненням Міністерства юстиції України Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також, сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресію росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.

Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022, з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування.

Крім того, комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади російської федерації за посередництва третіх держав не здійснюється.

Отже, подача будь-яких судових документів до російської сторони дипломатичними каналами є неможливим з огляду на розірвання дипломатичних відносин з 24.02.2022 року через повномасштабну агресію рф проти України.

Спосіб надіслання копій судових рішень відповідачу безпосередньо за місцем його знаходження у російській федерації засобами поштового зв`язку України не застосовується, так як на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства "Укрпошта" 25.02.2022 розміщено повідомлення про те, що у зв`язку з агресією з боку росії та введенням воєнного стану, АТ "Укрпошта" припинило поштове співробітництво з поштою росії та білорусі, посилки та перекази в ці країни не приймаються.

З огляду на вищенаведене, на період збройного конфлікту у відносинах з державою-агресором унеможливлено застосування міжнародних договорів України з питань правового співробітництва, у тому числі у зв`язку із припиненням поштового сполучення.

Відтак, враховуючи неможливість виконання судового доручення про вручення відповідачу судових документів про відкриття провадження у справі дипломатичними каналами, судом здійснювалося повідомлення відповідача щодо відкриття провадження у справі та можливість надання відзиву на позов шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (ідентифікаційний код: 13504334) до держави російська федерація (Russian federation код ISO ru/rus 643) в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування майнової шкоди, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Азовзагальмаш» (ідентифікаційний код: 13504334) (далі також - позивач) входило до складу холдингу (групи компаній) «Азовмаш» та було створено на базі його активів із виробництва напівпричепів-цистерн для перевезення світлих нафтопродуктів, а також було основним підприємством в Україні із виробництва авіаційних паливозаправників.У подальшому підприємство зосередилось переважно на виготовленні продукції вагонобудування.

Всі майнові активи Позивача знаходилися у місті Маріуполь (Донецька область, Україна), оскільки саме в Маріуполі Позивач здійснював свою господарську діяльність, також орендуючи додаткові виробничі потужності у ПРАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» та ПРАТ «Маріупольський термічний завод», а також купуючи комплектуючи у ПРАТ «Азовелектросталь», що територіально розміщені на одній площадці та пов`язані єдиними комунікаціями та інфраструктурними об`єктами.

Позивач стверджує, що у період 2009 - 2022 років ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» було сучасним машинобудівним підприємством, що спеціалізувалось на випуску продукції вагонобудівництва (залізничних цистерн, напіввагонів, критих вагонів), продукції важкого машинобудування (доменне і сталеплавильне устаткування і запчастини до нього; запчастини до гірничорудного устаткування; кранове устаткування), продукції загального машинобудування (деталі та вузли до бронетанкової техніки; бронедеталі для БМ «Оплот»; обладнання до космічно-ракетного комплексу «Циклон».) Ресурсозабезпеченість, фундаментальна науково-дослідна база, передові технології і виробничі потужності, що безперервно модернізувались, дозволяли ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» концентрувати зусилля на тих напрямах розвитку, які покликані забезпечити стійке положення в машинобудівній галузі України та країн СНД.

Втім, починаючи з лютого 2014 року російська федерація (далі також - відповідач, рф, країна-агресор) чинить збройну агресію проти України, в результаті ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» та його контрагенти втратили свою інвестиційну привабливість, зазнаючи з боку російської федерації ще й військового впливу, знаходячись з квітня 2014 року в зоні проведення Антитерористичної операції (АТО) та операції Об`єднаних сил (ООС), в умовах запровадження Державою особливого правового режиму та дії надзвичайних заходів із забезпечення державного суверенітету і незалежності України для відсічі збройній агресії російської федерації, забезпечення національної безпеки, усунення загроз державній незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України, в умовах дії режиму надзвичайної ситуації державного рівня соціального та воєнного характеру, що спричинило різке падіння попиту на продукцію, що ними випускалась, призвело до майже повної відсутності замовлень, а не завантаження виробничих потужностей часто призводило до фактичного простою обладнання, браку коштів для функціонування підприємства як промислового комплексу, втрати кваліфікованих робітників, які до того ж боялися за своє життя та здоров`я.

Так, позивач вказує, що ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» з лютого 2014 року та до 24 лютого 2022 року намагалося вести свою господарську діяльність в несприятливих умовах, пов`язаних із запровадженням з боку російської федерації економічних обмежень та початком збройної агресії, що суттєво обмежувало можливість ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» здійснювати свою діяльність, а з 24.02.2022 року зробило її здійснення взагалі неможливим у зв`язку із повномасштабним вторгненням збройних сил рф на територію України та окупацією ними міста Маріуполь. Знаходження в самому епіцентрі проведення АТО/ООС призводило до відсутності інтересу до виробничих потужностей підприємств Донецької області, не давало можливості контрагентам виконувати свої зобов`язання у повному об`ємі та вчасно.

Відтак, внаслідок збройної агресії російської федерації ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» було позбавлене можливості здійснювати виробничу діяльність та отримувати дохід.

Наслідком такого становища стало ініціювання навесні 2016 року кредиторами підприємства провадження у справі про банкрутство ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ», що підтверджується ухвалою Господарського суду міста Києва від 02 березня 2016 року у справі № 910/3262/16.

20 квітня 2016 року ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 910/3262/16 було порушено провадження про банкрутство ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ», введено процедуру розпорядження майном, призначено розпорядником майна ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» арбітражного керуючого Шистопала Петра Миколайовича.

При цьому, 26 листопада 2018 року відповідно до Указу Президента України №393/2018 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на території Донецької області був введений воєнний стан, пов`язаний із введенням тимчасових обмежень прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Вказаний Указ затверджено Верховною Радою України Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX. Надалі Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжено та станом на теперішній час строк дії воєнного стану в Україні не припинено.

24 лютого 2022 року розпочалася битва за місто Маріуполь, яка тривала до 20 травня 2022 року. Загалом оборона міста-героя тривала 86 днів, 82 з яких у повному оточенні. 20 травня 2022 року після трьох місяців жорстоких боїв за Маріуполь місто опинилося під фактичним контролем з боку військових сил російської федерації.

Отже, внаслідок початку широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України керівництво, власник та арбітражний керуючий ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» втратили контроль над підприємством та доступ до його майна; майно та документи підприємства опинилися в руках російської федерації.

Починаючи з 05 березня 2022 року місто Маріуполь разом із підприємством ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» знаходяться у тимчасовій окупації, офіційно визнаною органами державної влади України.

Отже, внаслідок того, що майно та первинні документи ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» до теперішнього часу знаходяться під фактичним контролем збройних формувань та окупаційної адміністрації російської федерації, позивач фактично втратив можливість володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном, у зв`язку з чим зазнав значних майнових збитків, які оцінено ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» в розмірі 122 176 136 (сто двадцять два мільйони сто сімдесят шість тисяч сто тридцять шість) доларів США 25 центів, з яких:

- 34 694 675,25 доларів США - реальні збитки;

- 87 481 461,00 доларів США - упущена вигода.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано:

- копію Договору № 1-08-0724 про надання послуг з оцінки від 08.07.2024;

- копію Додаткової угоди № 1 від 17.02.2025;

- Звіт про оцінку майна боржника;

- Додаток 1 до звіту про оцінку майна;

- Додаток 2 до звіту про оцінку майна;

- Додаток 3 до звіту про оцінку майна;

- Звіт про оцінку збитків_№ 1080724УВ;

- Додатки до звіту 1-08-0724УВ;

- Договір про надання правничої допомоги;

- Договір № 111025 про надання послуг із письмового перекладу;

- платіжні інструкції з оплати послуг та інші письмові докази.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги за наведеними ТДВ «ПВРЗ» підставами, суд застосовує наступні джерела права та акти законодавства.

Статтею 3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. ст. 1, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню матеріальний закон України, включно з відповідними положеннями міжнародних договорів, як частиною системи національного законодавства України.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону України "Про міжнародне приватне право" права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

Так, оскільки подія, яка стала підставою для вимог про відшкодування майнової шкоди має місце на території України, то застосовним матеріальним законом при розгляді даного спору є матеріальний закон України.

Відповідно до статті 17 Загальної декларації прав людини (прийнята і проголошена резолюцією 217A(III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року) кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими.

Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно із статтею 1 Протоколу № 1 від 20.03.1952 № ETS N 009 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За змістом частин 1, 3 статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У відповідності до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Позивачем доведено належними доказами, що всі майнові активи ПрАТ «Азовзагальмаш» знаходилися у місті Маріуполь (Донецька область, Україна), оскільки саме в Маріуполі Позивач здійснював свою господарську діяльність, також орендуючи додаткові виробничі потужності у інших підприємств, які також знаходилися у місті Маріуполь.

Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України.

Крім того, російську федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України. Міжнародний суд ООН у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16.03.2022 у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти рф) зобов`язав російську федерацію припинити військову агресію проти України.

Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24.03.2022, якою додатково засуджує військову агресію росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі - атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини і вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.

Отже, факт військової агресії рф проти України встановлений як у національних, так у міжнародних актах законодавства, та є загальновідомими.

У відповідності до ч. 3 ст. 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

З 05 березня 2022 року місто Маріуполь знаходиться у тимчасовій окупації, що офіційно визнано органами державної влади України, зокрема у Наказі Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року» від 25 квітня 2022 року № 7.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що саме у зв`язку із збройною агресією російської федерації ПрАТ «Азовзагальмаш» позбавлено можливості реалізації свого права власності на рухоме та нерухоме майно, провадження господарської діяльності, та відповідно отримання доходу.

Втрата ПрАТ «Азовзагальмаш» можливості здійснювати реалізацію свого права власності на рухоме та нерухоме майно та ведення господарської діяльності порушує відповідне право власності Позивача, який у зв`язку із цим набуває право на відшкодування заподіяної йому шкоди.

Щодо вини як складового елемента цивільного правопорушення.

Зі змісту ч. 2 ст. 1166 ЦК України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає в тому, що наявність вини заподіювача шкоди не підлягає доведенню позивачем, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідний висновок Верховного Суду щодо застосування частини 2 статті 1166 ЦК України та презумпції вини заподіювача шкоди міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18, від 28.10.2021 у справі № 910/9851/20, від 20.10.2022 у справі № 910/3782/21, від 25.07.2022 у справі № 922/2860/18.

Спростування цієї вини (у тому числі з підстав вини самого позивача в заподіяній шкоді) є процесуальним обов`язком її заподіювача, тобто відповідача у правовідносинах про відшкодування шкоди.

Втім, відповідачем свою вину у заподіянні шкоди позивачу не спростовано, а надані позивачем докази достовірно та вірогідно підтверджують, що саме внаслідок військової агресії рф проти України, підприємство - боржник поніс реальні збитки, а також не отримав доходи (прибуток), які реально міг би отримати за звичайних обставин.

Щодо розміру заявлених позивачем збитків судом зазначається наступне.

За приписом статті 22 ЦК України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 326 затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації (далі - порядок), який встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації, починаючи з 19 лютого 2014 року.

Згідно з пп. 18 п. 2 Порядку визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за таким напрямом: 18) економічні втрати підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), у тому числі господарських товариств, - напрям включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності.

Відповідно до п. 5 Загальних засад оцінки збитків, завданих майну та майновим правам внаслідок збройної агресії російської федерації (додаток до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 326) оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи.

Незалежна оцінка збитків проводиться суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» із дотриманням національних стандартів оцінки майна та Міжнародних стандартів оцінки майна з урахуванням особливостей, що визначені цими Загальними засадами та методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.

Так, з метою визначення розміру реальних збитків та упущеної вигоди (у вартісному виразі), завданих ПрАТ «Азовзагальмаш» внаслідок втрати у зв`язку із збройною агресією російської федерації контролю над основними засобами та товарно-матеріальним цінностями ліквідатором Черпак А.Ю. було укладено із суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «БІ ВІ АР» Договір № 1-08-07/24 про надання послуг з оцінки.

Так, згідно наданого Звіту про оцінку реальних (матеріальних) збитків, завданих ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» внаслідок збройної агресії російської федерації станом на 24.02.2022, ринкова вартість розміру реальних (матеріальних) збитків, завданих внаслідок збройної агресії російської федерації майну підприємства ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ», розташованого за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, площа Машинобудівельників, будинок 1, з округленням до цілого числа, станом на 24.02.2022, без податку на додану вартість, становить 1 014 989 255,00 грн, що за офіційним НБУ на дату оцінки (24.02.2022) становить 34 694 675,25 доларів США.

Згідно висновку, який міститься у Звіті № 1-08-07/24УВ-03.2025 від 14.04.2025 про оцінку збитків ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» у вигляді упущеної вигоди (неотриманого прибутку), що виникли внаслідок економічних обмежень та збройної агресії російської федерації за період з 20.02.2024 по 31.03.2025 вартість збитків, станом на 31.03.2025 склала (з округленням, без ПДВ) 87 481 461,00 доларів США, що станом на дату оцінки за курсом НБУ складає 3 628 617 276,00 грн.

Як вбачається зі звіту, оцінювач обізнаний та усвідомлює кримінальну відповідають за завідомо неправдивий висновок; мета оцінки для надання незалежної оцінки збитків, понесених замовником, до судових інстанцій.

Заперечення та спростування результатів оцінки збитків, у тому числі рецензування звіту про оцінку збитків, докази виникнення спорів, пов`язаних із результатами оцінки збитків (визначеного розміру збитків) в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, суд приймає подані позивачем звіти як належні докази у справі.

Відповідно до положень статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно із статтею 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Одночасно, в Україні діє спеціальний нормативно-правовий акт, який регламентує валютний обіг.

Так, відповідно до преамбули Закону України «Про валюту і валютні операції», цей Закон визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства. Відповідно до частин 2, 3 ст. 3 наведеного Закону питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом.

Згідно із частинами 1, 2 статті 5 Закону України «Про валюту і валютні операції» гривня є єдиним законним платіжним засобом в Україні з урахуванням особливостей, встановлених частиною другою цієї статті, і приймається без обмежень на всій території України для проведення розрахунків. Усі розрахунки на території України проводяться виключно у гривні. Таким чином, Закон України «Про валюту і валютні операції», як спеціальний нормативно-правовий акт у сфері регулювання валютних операцій, визначає гривню як єдиний законний платіжний засіб в межах території України, однак не встановлює обов`язку здійснення платежів з території інших країн на територію України в національній валюті.

Згідно із пунктом 1 статті 1 вказаного Закону валютна операція - операція, що має хоча б одну з таких ознак:

а) операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта;

б) торгівля валютними цінностями;

в) транскордонний переказ валютних цінностей та транскордонне переміщення валютних цінностей.

За таких обставин, вбачається, що операція щодо сплати нерезидентом суми заподіяної шкоди на підставі такого, що набуло законної сили, рішення суду, підпадає під наведені вище ознаки валютної операції. При цьому, відповідно до підпункту «ґ» пункту 8 статі 1 вказаного Закону іноземні держави (у тому числі і відповідач) підпадають під ознаки нерезидента.

Тому, в силу положень частини 1 статті 19 Конституції України, частини 1 статті 12, частини 1 статті 20 ЦК України, частини 5 статті 3, частини 1 статті 6 Закону України «Про валюту і валютні операції», оплата іноземною державою коштів на підставі рішення суду на користь юридичної особи - нерезидента в іноземній валюті не заборонена законом.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16.02.2019 у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 23.10.19 у справі № 723/304/16-ц.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

З урахуванням наведеного, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси.

Суд зазначає, що вимога позивача про стягнення з відповідача реальних збитків та суми упущеної вигоди є законною, обґрунтованою та документально доведеною, крім того є ефективним способом захисту порушеного права в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично призведе до відповідного відшкодування. Судом встановлено, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації міста Маріуполь Донецької області позивач фактично втратив можливість користуватись своїм майном для господарської діяльності.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (ідентифікаційний код: 13504334) до російської федерації (Russian Federation код ISO ru/rus 643) в особі Міністерства юстиції російської федерації про відшкодування майнової шкоди у загальному розмірі 122 176 136 (сто двадцять два мільйони сто сімдесят шість тисяч сто тридцять шість) доларів США 25 центів, з яких:

- 34 694 675,25 доларів США - реальні збитки;

- 87 481 461,00 доларів США - упущена вигода.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Позивач звільнений від сплати судового збору в силу приписів п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" за позовом до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст.129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028,00грн.

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі-застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З урахуванням наведених положень та висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22, при зверненні до господарського суду через систему "Електронний суд" до встановленої законом ставки судового збору має бути застосований понижуючий коефіцієнт, передбачений частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Позов поданий через систему Електронний суд".

Отже, враховуючи ціну позову - 5 155 051 022,00 грн, розмір судового збору за звернення з даним позовом до суду мав бути сплачений у сумі 61 860 612,64 грн (1,5 відсотка від ціни позову х 0,8 коефіцієнт).

Відтак, з відповідача в дохід Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у сумі 61 860 612,64 грн.

Крім того, вбачається, що позивачем понесено судові витрати в сумі 310 000 грн за надані послуги з оцінки відповідно до Договору № 1- 08-07/24 про надання послуг з оцінки від 08.07.2024 та Додаткової угоди № 1 від 17.02.2025, укладених між ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» та ТОВ «БІ ВІ АР», а також в сумі 125 000 грн - витрати, що пов`язані із залученням перекладачів відповідно до Договору № 111025 про надання послуг із письмового перекладу від 11.10.2025, укладеного між ПРАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕКСПЕРТ ІНВЕСТ».

Враховуючи висновки суду про задоволення позовних вимог ПрАТ «Азовзагальмаш», вказані вище судові витрати в силу ст. 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача - російської федерації (russian federation код ISO ru/rus 643) в особі міністерства юстиції російської федерації.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст. ст. 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (ідентифікаційний код: 13504334) до держави російська федерація (russian federation код ISO ru/rus 643) в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування майнової шкоди - задовольнити.

2. Стягнути з держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації (місцезнаходження: 119991, м. москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1) на користь Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (місцезнаходження: 87535, Україна, Донецька область, місто Маріуполь, площа Машинобудівельників, будинок 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 13504334) 122 176 136 (сто двадцять два мільйони сто сімдесят шість тисяч сто тридцять шість) доларів США 25 центів майнової шкоди.

3. Стягнути держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації (місцезнаходження: 119991, м. москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1) на користь Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (місцезнаходження: 87535, Україна, Донецька область, місто Маріуполь, площа Машинобудівельників, будинок 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 13504334) судові витрати, пов`язані із залученням спеціалістів та перекладачів у загальному розмірі 435 000,00 грн.

4. Стягнути з держави російська федерація (russian federation код ISO ru/rus 643) в особі Міністерства юстиції російської федерації (119991, м. москва, вулиця Житна, будинок 14, будівля 1) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 61 860 612,64 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом двадцяти днів з дня його проголошення до або через відповідні суди. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складене 24.02.2026.

Суддя Л.В. Омельченко