УХВАЛА

24 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 910/5167/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Багай Н. О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Міністерства освіти і науки України

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 у справі

за позовом Національного університету "Одеська юридична академія"

до Міністерства освіти і науки України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 ,

про захист ділової репутації, зобов`язання вчинити дії та стягнення 1 000 000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

04.02.2025 до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" надійшла касаційна скарга Міністерства освіти і науки України від 03.02.2026 № 14.1/227-26 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 (повний текст якої складено 26.01.206) та рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 у справі № 910/5167/25.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Міністерства освіти і науки України, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, що діяла на час подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становив 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, що діяла на час подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір становив 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2025 встановлено у розмірі 3028,00 грн.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на час звернення з касаційною скаргою) за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною 2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як установив Верховний Суд, Національний університет "Одеська юридична академія" подав позовну заяву у 2025 році, предметом якої були такі вимоги: визнання недостовірною та такою, що порушує немайнові права Національного університету "Одеська юридична академія" на недоторканість ділової репутації, інформацію, поширену Міністерством освіти і науки України; зобов`язання Міністерства освіти і науки України протягом десяти днів з дня набрання судовим рішення законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію у той самий спосіб, у який вона була поширена; стягнути з Міністерства освіти і науки України на користь Національного університету "Одеська юридична академія" 1 000 000,00 грн моральної (немайнової) шкоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 у справі № 910/5167/25, позов Національного університету "Одеська юридична академія" задоволено частково; визнано недостовірною та такою, що порушує немайнові права Національного університету "Одеська юридична академія" на недоторканість ділової репутації, інформацію, поширену Міністерством освіти і науки України; зобов`язано Міністерство освіти і науки України протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію у той самий спосіб, у який вона була поширена.

Міністерство освіти і науки України у касаційній скарзі просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 у справі № 910/5167/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Національного університету "Одеська юридична академія".

Таким чином, звертаючись із касаційною скаргою, заявник мав сплатити судовий збір за подання касаційної скарги на оскаржувані судові рішення щодо двох вимог немайнового характеру, у розмірі 9689,60 грн, розрахованому за формулою: 3028,00 х 2 х 200 % х 0,8, де 3028,00 грн - ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру; 2 - кількість вимог немайнового характеру, рішення щодо яких оскаржуються; 200 % - ставка судового збору за подання касаційної скарги; 0,8 - коефіцієнт для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Однак Міністерство освіти і науки України доказів сплати судового збору до касаційної скарги не додало.

Крім того, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Верховний Суд зазначає, що в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу скаржнику необхідно чітко вказати норму права, висновок щодо застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і зазначити, в чому полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 цього Кодексу скаржник повинен вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу скаржник повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, висновок, який зробили суди попередніх інстанцій з цього питання (якщо він наявний), та обґрунтувати мотиви незгоди з таким висновком.

Водночас, оскаржуючи судові рішення на підставі пункту 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник повинен зазначити, яке саме процесуальне порушення, передбачене частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу, призвело до прийняття незаконного судового рішення, та вказати, яким чином це порушення впливає на встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

У разі покликання на недослідження зібраних у справі доказів, скаржнику необхідно зазначити, які саме докази не було досліджено судами попередніх інстанцій. У разі якщо скаржник вважає, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, він повинен зазначити, яке саме клопотання було відхилено судом та як це впливає на оскаржуване судове рішення. У разі покликання на встановлення судами обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, скаржник повинен вказати, який із доказів, на його думку, є недопустимим, та обґрунтувати таке твердження, а також зазначити, які обставини встановлено на підставі цього доказу, чому вони є суттєвими або як вони вплинули на прийняття оскаржуваного рішення.

У касаційній скарзі Міністерство освіти і науки України виклало обґрунтування того, в чому, на його думку, полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень. Скаржник у касаційній скарзі також покликається на окремі постанови Верховного Суду.

Проте Міністерство освіти і науки України у касаційній скарзі хоч і зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, але чітко не визначає підстав оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-4 частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та не наводить їх обґрунтування.

Касаційна скарга хоч і містить покликання на постанови Верховного Суду, проте скаржник не наводить висновків з одночасним зазначенням норм права, які, на думку скаржника, не враховано судами попередніх інстанцій. Крім того, скаржник у касаційній скарзі зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, проте не наводить випадків передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, які могли би слугувати підставами касаційного оскарження судових рішень. Таким чином, у касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування зазначених підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-4 частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження чи доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які сам скаржник не виклав у тексті касаційної скарги, оскільки наведене свідчитиме про порушення Судом принципу змагальності сторін.

Таким чином, касаційна скарга Міністерства освіти і науки України оформлена з порушенням вимог статті 290 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скаржником не зазначено передбаченої (передбачених) пунктами 1-4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстави (підстав) касаційного оскарження та не наведено її (їх) обґрунтування.

Відповідно до частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини 6 статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Згідно із частиною 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати 10 днів із дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, для усунення недоліків касаційної скарги Міністерству освіти і науки України необхідно подати до суду касаційної інстанції:

- касаційну скаргу в новій редакції, в якій слід зазначити та обґрунтувати передбачену (передбачені) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підставу (підстави) подання цієї скарги (із урахуванням змісту цієї ухвали);

- докази сплати судового збору в установлених законом порядку і розмірі (9689,60 грн) за реквізитами, що зазначені на офіційному сайті Верховного Суду в розділі "Судовий збір".

У разі невиконання у встановлений законом строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржникові.

Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що відповідно до частини 9 статті 42 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо позов, апеляційна, касаційна скарга подані до суду в електронній формі, позивач, особа, яка подала скаргу, мають подавати до суду заяви по суті справи, клопотання та письмові докази виключно в електронній формі, крім випадків, коли судом буде надано дозвіл на їх подання в паперовій формі.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства освіти і науки України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 у справі № 910/5167/25 залишити без руху та надати строк на усунення недоліків протягом десяти днів із дня вручення цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Н. О. Багай