ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17 березня 2026 року Справа № 903/252/25

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Гандзілевська Яна Вікторівна

за участю учасників судового процесу:

від ініціюючого кредитора:

від боржника: Тищенко А.В. ордер серія АА №1686875 від 10.03.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Волинської області матеріали по справі № 903/252/25 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецкомунтех" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Венагро" про відкриття провадження у справі про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

06.03.2025 до Господарського суду Волинської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецкомунтех" (далі ТОВ "Спецкомунтех", кредитор) надійшла заява про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Венагро" (далі ТОВ "Венагро", боржник), обґрунтована невиконанням грошового зобов`язання після настання встановленого строку.

У заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство заявник просив визнати вимоги кредитора ТОВ "Спецкомунтех" у розмірі 1 679 000 грн, призначити розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Сокотуна Віталія Аполлінарійовича.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 25.03.2025 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецкомунтех" про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Венагро"; постановлено справу призначити до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 03.04.2025; заборонено власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника та боржнику приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби; в порядку попередньої підготовки справи до розгляду запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "Венагро" подати господарському суду та заявнику до дати проведення підготовчого засідання відзив на заяву ініціюючого кредитора - ТОВ "Спецкомунтех" про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 24.07.2025, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2025, відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Венагро"; визнано вимоги ініціюючого кредитора ТОВ "Спецкомунтех" до ТОВ "Венагро" на загальну суму 1 325 215,47 грн та зобов`язано розпорядника майна включити вимоги до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості: 96 224,00 грн - вимоги першої черги, 1 228 991,47 грн - вимоги четвертої черги; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном ТОВ "Венагро", розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Сокотуна В.А.

Постановою Верховного суду від 04.02.2026 постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 та ухвалу Господарського суду Волинської області від 24.07.2025 у справі №903/252/25 скасовано. Справу № 903/252/25 в скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Волинської області.

26.02.2026 матеріали справи №903/252/25 повернулися до Господарського суду Волинської області.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2026 справу розподілено судді Гарбару І.О.

Ухвалою Господарського суду від 02.03.2026 справу №903/252/25 в скасованій частині прийнято до свого провадження. Справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 17 березня 2026 року о 10:30 год. Запропоновано ініціюючому кредитору та боржнику в строк до 10.03.2026 надати суду письмові пояснення з врахування вказівок, викладених у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.02.2026 у справі №903/252/25.

10.03.2026 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Венагро" сформував в системі «Електронний суд» письмові пояснення щодо виконання вказівок Верховного суду, викладених у постанові від 04.02.2026, в яких просить суд відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ «Венагро» за заявою ТОВ «Спецкомунтех» на підставі абз.1 ч.6 ст.39 КУзПБ.

16.03.2026 представник ініціюючого кредитора сформував в системі «Електронний суд» заяву, в якій просить відкласти розгляд справи №903/252/25 на інший день, у зв`язку із неможливістю забезпечити участь представника ТОВ «СПЕЦКОМУНТЕХ» (адвоката Алексеєнко А.А.) у судовому засіданні у цій справі, що призначене на 17.03.2026 на 10:30 год., через його зайнятість в іншому судовому засіданні (у Західному апеляційному господарському суді у справі №914/2158/24.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Венагро" щодо відкладення розгляду справи заперечив та просив суд відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ «Венагро».

Щодо клопотання представника ініціюючого кредитора про відкладення розгляду справи, судом враховано наступне.

Статтею 194 ГПК України визначено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Окрім цього, численними рішеннями Європейського суду з прав людини у справах проти України визнано порушення пункту 1статті 6 Право на справедливий суд Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що, зокрема, полягало у тому, що національними судами не забезпечено розгляд справи заявника в розумний строк через затримки у провадженні, в основному з вини судів.

Проте, ініціюючим кредитором не було доведено суду неможливості заміни представника, а також неможливості розгляду справи без участі ініціюючого кредитора. Також судом враховано, що відкладення розгляду справи може призвести до затягування строків розгляду спору та порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд відхиляє наведені представником ініціюючого кредитора в обґрунтування відкладення розгляду справи доводи про неможливість його участі в судовому засіданні з причини знаходження в іншому судовому засіданні, оскільки ініціюючий кредитор не позбавлений права надавати повноваження на представництво своїх інтересів будь-якій кількості осіб та будь-якому іншому представникові, а не з`явлення в судове засіданні представників учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Жодного доказу у розумінні ст.ст. 73, 74, 76-78 ГПК України щодо вказаної обставини подання відповідного клопотання про відкладення, до останнього додано не було.

Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги, що явка сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою, в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника ініціюючого кредитора за наявними матеріалами.

Також, судом враховано, що ухвалою суду від 02.03.2026 судом було запропоновано ініціюючому кредитору та боржнику в строк до 10.03.2026 надати суду письмові пояснення з врахування вказівок, викладених у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.02.2026 у справі №903/252/25, однак ініціюючим кредитором пояснення подані не були.

Представник ініціюючого кредитора правом прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції шляхом подання відповідного клопотання у відповідності до статті 197 ГПК України, в тому числі з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду, не скористався.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Частиною 1 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства визначається, що неявка у підготовче засідання сторін та представника державного органу з питань банкрутства не перешкоджають проведенню засідання, котре, згідно статті 35 Кодексу України з процедур банкрутства проводиться не пізніше 14 днів з дня постановлення ухвали про прийняття заяви про відкриття провадження у справі, а за наявності поважних причин (здійснення сплати грошових зобов`язань кредиторам тощо) - не пізніше 20 днів.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для відкладенні розгляду справи та відмовляє у задоволенні клопотання ініціюючого кредитора про відкладенні розгляду справи.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Заслухавши представника боржника, розглянувши заяву ТОВ «Спецкомунтех» про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Венагро», подані заявником та боржником у подальшому документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як слідує з матеріалів справи, ТОВ "Спецкомунтех" у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство зазначає, що між ТОВ "Спецкомунтех" та ТОВ "Венагро" склалися господарські взаємовідносини, що полягали у господарських операціях, зокрема, щодо поставки товарів та надання послуг. За досягнутими домовленостями у 2018 - 2024 роках між сторонами мали місце відносини щодо надання фінансової допомоги.

Зазначена допомога надавалася, як боржником на користь стягувача, так і стягувачем на користь боржника. Результатом зазначених взаємовідносин щодо надання фінансової допомоги є заборгованість боржника перед кредитором у розмірі 1679000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №70 від 06.12.2018, №93 від 20.12.2018, №336 від 11.01.2019, №121 від 18.01.2019, №309 від 14.05.2019, №329 від 31.05.2019, №391 від 05.07.2019, №440 від 05.08.2019, №495 від 02.09.2019, №500 від 04.09.2019, №510 від 06.09.2019, №539 від 23.09.2019, №562 від 08.10.2019, №573 від 11.10.2019, №701 від 13.12.2019, №173 від 23.05.2022, №194 від 25.05.2022, №202 від 30.05.2022, №1132 від 30.06.2020, №305 від 26.07.2022, №360 від 23.08.2022, №93 від 13.03.2023, №157 від 08.04.2024, №259 від 22.05.2023, №284 від 01.06.2023, №230 від 10.06.2024, №513 від 25.08.2023.

ТОВ "Спецкомунтех" вказує, що надавав грошові кошти боржнику у вигляді позики на безоплатній основі, тобто без нарахування відсотків за користування коштами.

Стан розрахунків з фінансової допомоги, яка надавалась між сторонами та за результатами чого виникла заборгованість боржника перед кредитором, відображена у відомостях картки рахунку 6851 та підтверджується банківськими виписками про рух грошових коштів.

Таким чином, у боржника існує заборгованість за наслідками господарських взаємовідносин у вигляді неповернутих грошових коштів, які надавалися кредитором у вигляді фінансової допомоги в розмірі 1 679 000,00 грн.

ТОВ "Спецкомунтех" також зазначає, що сторонами не укладався письмовий договір, в якому було б деталізовано умови надання грошових коштів на умовах позики з чітким визначенням прав та обов`язків сторін. Однак, з огляду на ділові відносини між сторонами, було досягнуто згоди, що грошові кошти будуть повернуті боржником на першу вимогу кредитора.

07.02.2025 ТОВ "Спецкомунтех" звернулося до ТОВ "Венагро" з претензією про необхідність погашення заборгованості, яка залишена останнім без відповіді та належного реагування.

Враховуючи відсутність реагування на вказану претензію зі сторони боржника, кредитор повторно надіслав претензію від 17.02.2025 про необхідність погашення заборгованості.

Вимогу про необхідність повернення грошових коштів отримано боржником 22.02.2025, про що свідчить трекінг-відстеження поштового відправлення.

У відповідь на претензію ТОВ "Венагро" листом від 03.03.2025 заперечило факт існування заборгованості.

У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання перед кредитором після настання встановленого строку ТОВ "Спецкомунтех" вважає, що є підстави для відкриття провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Венагро".

Боржник, в свою чергу, заперечуючи проти відкриття провадження у справі, повідомив, що станом на 01.04.2025 у ТОВ "Венагро" існувала дебіторська заборгованість ТОВ "Спецкомунтех" у розмірі 2 033 259,55 грн, яка виникла на підставі наступних правочинів:

1) 31.07.2023 між ТОВ "Будівельна компанія "Борей", як покупцем, та ТОВ "Спецкомунтех", як продавцем, в усній формі було укладено договір поставки, предметом якого була поставка товару: навантажувача телескопічного на колісному ходу Bobcat Т3571, 2007 р.в., серійний номер 362812284, вартістю 850000,00 грн. На виконання вказаного договору поставки ТОВ "Будівельна компанія "Борей" сплатило ТОВ "Спецкомунтех" 850000,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 265 від 01.08.2023, проте ТОВ "Спецкомунтех" не поставило ТзОВ "Будівельна компанія "Борей" оплаченого товару;

25.02.2025 між ТОВ "Будівельна компанія "Борей", як первісним кредитором, та ТОВ "Венагро", як новим кредитором, було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ "Венагро" набуло всі права покупця згідно вищевказаного договору поставки, в тому числі й вимагати від боржника передачі товару - навантажувача телескопічного на колісному ходу Bobcat T3571, 2007 р.в., серійний номер 362812284; вимагати розірвання договору в односторонньому порядку та повернення коштів сумі 850 000,00 грн, сплачених первісним кредитором: боржнику на виконання основного договору ТОВ "Будівельна компанія "Борей" 12.03.2023 направило на адресу ТОВ "Спецкомунтех" повідомлення про відступлення права вимоги. 12.03.2025 було направлено вимогу про поставку техніки або повернення коштів, яка була вручена 14.03.2025 (трекінговий номер відправлення Укрпошти, 288). Станом на 01.04.2025 вказане зобов`язання не виконано на суму 850 000,00 грн;

2) 12.01.2021 між ТОВ "Спецкомунтех" та ТОВ "Будівельна компанія "Борей" було укладено договір поставки в усній формі, предметом якого є поставка товару: світловідбиваючі пластикові направляючі, код УКТЗЕД , вартістю 107 200 грн з ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням Nє4 від 12.01.2021 та податковою накладною ТОВ "Спецкомунтех" Nє8 від 14.12.2023. ТОВ "Спецкомунтех" не поставило ТОВ "Будівельна компанія "Борей" оплачений товар.

28.03.2025 між ТОВ "Будівельна компанія "Борей", як первісним кредитором, та ТОВ "Венагро", як новим кредитором, було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ "Венагро" набуло всі права покупця згідно вищевказаного договору поставки, в тому числі й вимагати від боржника передачі товару - світловідбиваючі пластикові направляючі, код УКТЗЕД , вартістю 107 200 грн з ПДВ; вимагати розірвання договору в односторонньому порядку та повернення коштів в сумі 107 200 грн з ПДВ, сплачених первісним кредитором боржнику на виконання основного договору та штрафні фінансові санкції, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. 28.03.2025 було направлено вимогу про поставку техніки або повернення коштів (трекінговий номер відправлення Укрпошти 288), станом на 01.04.2025 вказане зобов`язання не виконано на суму 107 200 грн.

3) У відповідності до договору №0406/89020 безпроцентної поворотної фінансової допомоги від 04.06.2019, укладеного між позикодавцем - ТОВ "Волинь Зерно-Продукт" та позичальником - ТОВ "Спецкомунтех" останнє отримало безвідсоткову поворотну фінансову допомогу в сумі 300 000 грн та зобов`язалося її повернути до 31.12.2019.

У відповідності до платіжного інструкції №V13586 від 04.06.2019 ТОВ "Волинь-Зерно-Продукт" перерахувало ТОВ "Спецкомунтех" безвідсоткову поворотну фінансову допомогу в сумі 300 000 грн. Станом на 01.04.2025 ТзОВ "Спецкомунтех" не повернуло ТзОВ "Волинь-Зерно-Продукт" безвідсоткову поворотну фінансову допомогу в сумі 300 000,00 грн.

У відповідності до п. 4.2 договору за порушення строку повернення поворотної фінансової допомоги позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної суми за кожен день простроченої повернення поворотної фінансової допомоги та штраф у розмірі 20% від суми.

01.04.2025 ТОВ "Волинь-Зерно-Продукт", як первісний кредитор, відступило Товариству з обмеженою відповідальністю "Венагро", як новому кредитору, право грошової вимоги, що належало первісному кредиторові за договором №0406/89020 безпроцентної поворотної фінансової допомоги від 04.06.2019, укладеного між позикодавцем ТЗОВ "Волинь-Зерно-Продукт" та позичальником ТзОВ "Спецкомунтех".

Згідно з актом приймання - передачі документів до вказаного договору ТОВ "Волинь-Зерно-Продукт" передало ТОВ "Венагро" оригінал договору №0406/89020 безпроцентної поворотної фінансової допомоги від 04.06.2019 та платіжного доручення №V13586 від 04.06.2019.

Згідно з п. 5.1 договору з моменту набрання чинності цим договором до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у частині відступленої вимоги, зокрема право на отримання грошових коштів, нарахування пені, штрафів (у разі передбачення таких в основному договорі), ініціювання претензійно-позовної роботи тощо.

У відповідності до розрахунку штрафних фінансових санкцій за договором №0406/89020 безпроцентної поворотної фінансової допомоги від 04.06.2019, укладеним між позикодавцем ТОВ "Волинь-Зерно-Продукт" та позичальником ТОВ "Спецкомунтех", станом на 31.03.2025 загальна заборгованість - 1 076 059,55 грн, з них: 300 000,00 грн - сума боргу; 226 617,10 грн - інфляційне збільшення; 47 219,18 грн - проценти річних; 442 223,27 грн - пеня; 60 000 грн - штраф.

ТОВ "Волинь-Зерно-Продукт" 01.04.2025 направило на адресу ТОВ "Спецкомунтех" повідомлення про відступлення права вимоги; 01.04.2025 ТОВ "Венагро" направлено вимогу про повернення коштів.

02.04.2025 ТОВ "Венагро" на адресу ТОВ "Спецкомунтех" було направлено заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог у зв`язку з наявністю кредиторської заборгованості перед ТОВ "Спецкомунтех" на загальну суму 1 679 000 грн на підставі наступних правочинів:

1. Договору поставки від 31.07.2023, укладеного між ТОВ "Будівельна компанія "Борей", як покупцем, та ТОВ "Спецкомунтех", як продавцем, предметом якого була поставка товару: навантажувача телескопічного на колісному ходу Bobcat T3571, 2007 р.в., серійний номер 362812284, вартістю 850000,00 грн; договору про відступлення права вимоги від 25.02.2025, укладеного між ТОВ "Будівельна компанія "Борей", як первісним кредитором, та ТзОВ "Венагро", як новим кредитором, на суму 850 000,00 грн;

2. Договору поставки від 12.01.2021, укладеного між ТОВ "Спецкомунтех" та ТОВ "Будівельна компанія "Борей", предметом якого була поставка товару: світловідбиваючі пластикові направляючі, код УКТЗЕД , вартістю 107200 грн; договору про відступлення права вимоги від 28.03.2025 на суму 107 200 грн;

3. Договору №0406/89020 безпроцентної поворотної фінансової допомоги від 04.06.2019, укладеного між позикодавцем ТОВ "Волинь-Зерно-Продукт" та позичальником ТОВ "Спецкомунтех" та договору відступлення права вимоги від 01.04.2025, укладеного між ТОВ "Волинь-Зерно-Продукт", як первісним кредитором, та ТОВ "Венагро", як новим кредитором, на загальну суму 721 800 грн, з яких: 300000,00 грн - сума боргу; 226 617,10 грн - інфляційне збільшення; 47 219,18 грн - проценти річних; 87 963,72 грн - пеня; 60 000 грн - штраф.

З огляду на викладене, боржник - ТОВ "Венагро" зазначає, що станом на 03.04.2025 у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог будь-якої заборгованості ТОВ "Венагро" перед ТОВ "Спецкомунтех" не існує.

Водночас, за договором №0406/89020 безпроцентної поворотної фінансової допомоги від 04.06.2019, укладеним між позикодавцем ТОВ "Волинь-Зерно-Продукт" та позичальником ТОВ "Спецкомунтех" та договором про відступлення права вимоги від 01.04.2025, укладеного між ТОВ "Волинь-Зерно-Продукт", як первісним кредитором, та ТОВ "Венагро", як новим кредитором, залишок боргу ТОВ "Спецкомунтех" перед ТОВ "Венагро" становить 354 259,55 грн.

У зв`язку з наведеним боржник вважає, що фактично відбулось погашення грошових зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог до підготовчого засідання суду, а вимоги кредитора погашені боржником повністю, що у відповідності до вимог частини шостої статті 39 КУзПБ є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 24.07.2025, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2025, відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Венагро"; визнано вимоги ініціюючого кредитора ТОВ "Спецкомунтех" до ТОВ "Венагро" на загальну суму 1325215,47 грн та зобов`язано розпорядника майна включити вимоги до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості: 96224,00 грн - вимоги першої черги, 1228991,47 грн - вимоги четвертої черги; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном ТОВ "Венагро", розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Сокотуна В.А.

Судові рішення мотивовано наступним:

- вимога кредитора у розмірі 1679000 грн (яка в подальшому була зменшена кредитором до 1228991,47 грн) є безспірною, оскільки визнана боржником у відзиві на заяву про відкриття провадження у справі від 03.04.2025 та в заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог від 02.04.2025; можливість виконати грошові зобов`язання перед ініціюючим кредитором боржник не довів;

- на момент звернення ТОВ "Спецкомунтех" із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Венагро" та на момент судового розгляду між сторонами не існувало спору про право, який би підлягав вирішенню в порядку позовного провадження;

- ТОВ "Венагро" фактично своїми діями визнає наявність станом на 06.03.2025 (день звернення ТОВ "Спецкомунтех" з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство) заборгованості в сумі 1679000,00 грн, оскільки ТОВ "Венагро" надаються докази про погашення такої заборгованості шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, і таке зарахування здійснюється після подання ТОВ "Спецкомунтех" заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство;

- надані боржником докази не підтверджують наявність спору щодо кредиторської вимоги ТОВ "Спецкомунтех" до ТОВ "Венагро" в сумі 1679000,00 грн, яка була первинно подана до суду, оскільки наведені доводи та подані на їх обґрунтування докази доводять лише факт виконання ТОВ "Венагро" своїх зобов`язань перед ТОВ "Спецкомунтех", і навпаки підтверджують, що спору відносно кредиторської вимоги немає.

Разом з цим, колегія Верховного суду, скасовуючи Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 та ухвалу Господарського суду Волинської області від 24.07.2025 у справі №903/252/25 вказала, що суди першої та апеляційної інстанції, під час вирішення питання щодо наявності/відсутності заборгованості боржника перед ініціюючим кредитором не з`ясували обставини того, чи є правомірним (чинним) і не оскаржуваним правочин (заява про зарахування) в силу приписів статті 204 ЦК України, чи матеріали справи містять докази визнання її недійсною. Не з`ясування вказаних обставин свідчить про те, що спірні питання наявності/відсутності заборгованості боржника перед ініціюючим кредитором залишилось невирішеним, що призвело до передчасного висновку, що вимога кредитора до боржника є безспірною.

Колегія суддів зазначила, що за наявності спору про зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою від 02.04.2025 кредитор не позбавлений права звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, зокрема з позовом про визнання недійсним одностороннього правочину (заяви від 02.04.2025). Саме в межах такого спору і має бути досліджено судом питання спірності/безспірності вимог, які були погашені (припинені) відповідним зарахуванням.

Таким чином, з огляду на висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду, викладені у постанові від 22.01.2021 у справі №910/11116/19 щодо застосування статті 601 ЦК України, та встановлені судами обставини справи, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій не дотрималися вимог статей 73- 79, 86, 236, 269 ГПК України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Суд звертається до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20, якими передбачено, що процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущення доведення боржника до банкрутства. Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів. Отже, однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

Згідно з частиною другою статті 8 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор.

За змістом частини першої статті 35 КУзПБ у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу, в якій, серед іншого, зазначається дата проведення підготовчого засідання суду. Також ухвалою про прийняття заяви про відкриття провадження у справі господарський суд має право вирішити питання про зобов`язання заявника, боржника та інших осіб надати суду додаткові відомості, необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентований статтею 39 КУзПБ.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 39 КУзПБ перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. Неявка у підготовче засідання сторін та представника державного органу з питань банкрутства, а також відсутність відзиву боржника не перешкоджають проведенню засідання. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи. Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість. У разі якщо до господарського суду до дня підготовчого засідання надійшло кілька заяв і одна з них прийнята судом до розгляду, інші ухвалою господарського суду приєднуються до матеріалів справи і розглядаються одночасно. У разі визнання вимог заявника необґрунтованими господарський суд оцінює обґрунтованість вимог інших заяв кредиторів, приєднаних до матеріалів справи, і вирішує питання про відкриття провадження у справі у порядку, передбаченому цією статтею. За результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 39 КУзПБ господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду.

Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора на предмет (1) наявності між заявником і боржником грошового зобов`язання в розумінні абзацу 5 частини першої статті 1 КУзПБ; (2) встановлення наявності спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; (3) встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.

Стадія відкриття провадження у справі про банкрутство має своїми наслідками не лише заходи процесуального характеру, а й майнового. При цьому, внаслідок введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство поширюється на майнові відносини між боржником та невизначеним на момент винесення ухвали підготовчого засідання колом осіб - конкурсних кредиторів.

За таких обставин обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство (постанова Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 904/3251/20).

Тож, важливим питанням при відкритті провадження у справі про банкрутство є питання обґрунтованості кредиторських вимог ініціюючого кредитора, за заявою якого відкривається провадження у справі.

Використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20, на які також посилається скаржник в касаційній скарзі).

З моменту відкриття провадження у справі банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (аналогічний за змістом правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 918/420/16 та в низці постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах про банкрутство).

Тому, з огляду на важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника, ухваленню відповідного рішення суду має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2042/20).

Отже, звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство по суті є реалізацією кредитором права на судовий захист власних майнових прав за відсутності належного виконання грошового зобов`язання боржником. У зв`язку з цим, кредитор повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести обставини, що є підставою для звернення до суду.

При цьому, на господарський суд покладається обов`язок перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора та з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, що, враховуючи принцип дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів, має здійснюватися судом незалежно від погодження боржником із заявленими вимогами чи, навпаки, пасивної процесуальної поведінки боржника у вигляді неподання ним відзиву на заяву про відкриття відповідного провадження.

Важливим питанням при відкритті провадження у справі про банкрутство є питання документальної обґрунтованості кредиторських вимог ініціюючого кредитора, за заявою якого відкривається провадження у справі. При ініціюванні справи про банкрутство наявність боргу підтверджується в порядку, визначеному положеннями статей 74, 76-77 ГПК України, та доказами у такому обсязі, який є необхідним з урахуванням правової природи правовідносин між боржником та кредитором.

Суд звертає увагу на правові висновки, висвітлені у постанові Верховного Суду від 26.11.2024 у справі №908/338/24:

"Відповідно до частини шостої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Відсутність спору про право в межах процедури банкрутства полягає у відсутності неоднозначності у вирішенні питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмета) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання, тощо.

Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними, щодо перебування на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора із зазначених питань.

Установлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника (правові висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20).

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права, який є суттю суперечності, конфлікту, протиборства сторін.

Поняття "спір про право" має розглядатися з його наповненням сутнісним, а не виключно формальним змістом.

Тому, вирішуючи питання, чи свідчить вимога кредитора (кредиторів) про наявність спору про право, слід враховувати, що спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків і неможливістю їх здійснення/забезпечення належного виконання за зверненням до суду. Спір про право може проявлятися також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за участю суду.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.10.2022 по справі № 911/299/21.

У постанові від 28.07.2022 у справі № 902/560/20 Верховний Суд зауважує, що поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Здійснюючи розгляд спорів про право, суд встановлює наявність чи відсутність певних обставин (юридичних фактів). За відсутності цих елементів не може бути спору про право.

Юридичні факти - це певні життєві обставини, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Таким чином, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

Встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 13.08.2020 у справі №910/4658/20, від 19.08.2020 у справі №910/2522/20, від 03.09.2020 у справі №910/4658/20, від 16.09.2020 у справі №911/593/20, 31.05.2022 року у справі №917/1234/21.

Відповідно до висновків щодо застосування права, які викладено у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 904/6023/21, якщо у підготовчому засіданні буде з`ясовано, що між ініціюючим кредитором та боржником існують суперечки з приводу їх прав та обов`язків, що вочевидь ставить під сумнів вимогу кредитора, і їх вирішення можливе виключно шляхом встановлення об`єктивної істини, що, у свою чергу, покладає на суд обов`язок вжити всіх визначених законом заходів до всебічного, повного та об`єктивного з`ясування дійсних прав і обов`язків сторін, у тому числі із застосуванням інституту доказів і доказування, що притаманні саме для справ позовного провадження, господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до правових висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених в постанові від 08.04.2021 у справі №904/4262/17 використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання детального правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредитора до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника...

При цьому наявність спору про право, згідно наведених вище правових висновків Верховного Суду, може бути виражена у двох формах:

- процесуальній (наявності позову, який поданий до ініціювання кредитором справи про банкрутство та предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги цього кредитора);

- матеріально - правовій (відсутність можливості встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника).".

Також суд звертає увагу на актуальну судову практику, зокрема, правові висновки, які висвітлені у постанові Верховного Суду від 11.02.2025 у справі №921/409/24:

"Суд також враховує висновок Верховного Суду у постанові від 03.06.2020 у справі № 905/2030/19, згідно з яким у разі відсутності належного виконання господарського грошового зобов`язання, у кредитора є можливість, окрім звернення до суду з позовом до боржника, скористатися можливістю застосування щодо такого боржника процедур, передбачених КУзПБ для задоволення своїх кредиторських вимог у тому випадку, коли відсутній спір про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження. Тож чинне законодавство, окрім добровільного погашення боржником кредиторської заборгованості, визначає два основних способи її погашення із застосуванням державного примусу: шляхом вирішення судом спору між кредитором та боржником про стягнення відповідної суми заборгованості в позовному порядку або шляхом задоволення відповідних вимог у межах провадження у справі про банкрутство.

Звідти, враховуючи також положення статей 13, 73, 74 ГПК України щодо порядку розподілу між сторонами тягаря доказування у господарському процесі, обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство.

У цих висновках Суд звертається до правової позиції, сформульованої судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 22.09.2021 у справі №911/2043/20 з посиланням також на висновки Верховного Суду в постанові від 18.02.2021 у справі № 904/3251/20).

Відсутність спору про право в розумінні процедури банкрутства полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету), підстави виникнення, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

А тому суди повинні надавати оцінку наявності / відсутності спору про право саме у правовідносинах між боржником та ініціюючим кредитором, однак не іншими кредиторами, та за тими підставами, за яких заявлені грошові вимоги для відкриття провадження у справі про банкрутство, оскільки порядок розгляду судових справ у позовному провадженні (яке передбачає вирішення наявного спору про право з іншими кредиторами боржника та /або з ініціюючим кредитором, однак за інших матеріально-правових підстав, ніж заявлені грошові вимоги у справі про банкрутство) з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство боржника врегульоване положеннями частини другої статті 7 КУзПБ.

Одним із методів встановлення факту відсутності або наявності спору про право є:

- дослідження господарським судом відзиву боржника, який надається до господарського суду та заявнику до дати проведення підготовчого засідання із зазначенням у відзиві, зокрема заперечень боржника щодо вимог заявника, докази необґрунтованості вимог заявника (за наявності), інші відомості, що мають значення для розгляду справи (частини перша, друга третя статті 36 КУзПБ);

- оцінка обґрунтованості як вимог заявника, так і викладених у відзиві боржника заперечень (частини перша, друга статті 39 цього Кодексу);

- заслуховування пояснень представників і заявника, і боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище (частина друга статті 39 КУзПБ).

Отже, на ініціюючого кредитора покладено обов`язок документально довести наявність грошового зобов`язання боржника перед таким кредитором та зазначити обставини його невиконання, в той час, як боржник наділений правом такі обставини або спростувати, або підтвердити.

Водночас, відсутність обґрунтованих заперечень боржника з приводу зазначеної вимоги кредитора (з наданням боржником на підтвердження цих заперечень відповідних доказів) може свідчити про її визнання, а відтак, і про відсутність спору між сторонами про право.

Наведені висновки сформульовані з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13.08.2020 у справі №910/4658/20, від 03.09.2020 у справі №910/4658/20 та від 16.09.2020 у справі №911/593/20, від 15.06.2021 у справі №904/3074/20, від 15.10.2020 у справі № 922/1174/20).

При цьому у постанові Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №922/2503/20 висловлено також правову позицію про те, що заперечення (обґрунтовані) боржника щодо вимог заявника у вигляді позову, предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги кредитора, який подано до суду до подання заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, беззаперечно свідчить про наявність спору про право, у розумінні положень частини шостої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства."

Як слідує з матеріалів справи, між ТОВ "Спецкомунтех" та ТОВ "Венагро" у 2018 - 2024 роках мали місце відносини щодо надання фінансової допомоги, що підтверджується платіжними дорученнями, долученими до заява ініціюючого кредитора.

Результатом зазначених взаємовідносин щодо надання фінансової допомоги є заборгованість боржника перед кредитором у розмірі 1679000,00 грн, відображена у відомостях картки рахунку 6851 та підтверджується банківськими виписками про рух грошових коштів.

Боржник заперечуючи наявність заборгованості вказував, що 02.04.2025 (до проведення першого підготовчого судового засідання, призначеного на 03.04.2025) направив на адресу ініціюючого кредитора заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог ТОВ "Венагро" по взаємним вимогам на загальну суму 1679000,00 грн, що, на його думку, свідчить про відсутність заборгованості перед ініціюючим кредитором як такої.

Вказане зарахування обґрунтовується тим, що ТОВ "Венгаро" отримало відповідні права вимоги до ТОВ "Спецкомунтех" за результатами здійснення відступлення прав вимоги від 25.02.2025, 28.03.2025 та 01.04.2025.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом частини 5 статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Заява про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Таким чином, між сторонами існують суперечності з приводу їх прав та обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку.

Встановлення наявності або відсутності наведених обставин переходить в площину доказування, що свідчить про наявність спору про право.

Суд акцентує увагу, що враховуючи відсутність визначення законодавством вичерпного переліку критеріїв, виходячи з яких можна дійти висновку про існування спору про право, при з`ясуванні відповідного питання в кожному конкретному випадку, в залежності від змісту правовідносин, необхідно оцінювати форму вираження відповідної незгоди учасників провадження на предмет існування спору з урахуванням усієї сукупності доказів та аргументів наведених в обґрунтування відповідних доводів цими учасниками.

Поряд з цим, враховуючи встановлені судом обставини щодо зарахування зустрічних вимог за зобов`язаннями, що виникли на підставі договору купівлі-продажу, суд вважає, що суб`єктивне право ініціюючого кредитора щодо таких вимог відсутнє, а тому заявником не доведено наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Відповідно до статті 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог:

1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю;

2) про стягнення аліментів;

3) щодо довічного утримання (догляду);

4) у разі спливу позовної давності;

4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом;

5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати зарахування та заяву про зарахування, оскільки, сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання, для цього (припинення зобов`язання) необхідна наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін.

Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог можливе на будь-якій стадії розвитку відносин сторін, у тому числі й на стадії виконання судового рішення.

У разі несприйняття адресатом заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, учасники правовідносин мають можливість звернутися за судовим захистом, подавши позов про визнання такого правочину недійсним або визнання зобов`язань такими, що припинилися у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Об`єднана палата Верховного суду у постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 зазначила, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором. За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 цього Кодексу, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним. Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог. Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

Судом враховано, що 02.04.2025 Боржник направив ТОВ "Спецкомунтех" заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої усі вимоги Ініціюючого кредитора припинено шляхом зарахування відповідно до ст. 601 ЦК України.

Підставою для проведення такого зарахування стало набуття ТОВ "Венагро" прав вимоги до ТОВ "Спецкомунтех" за договорами відступлення права вимоги від 25.02.2025, 28.03.2025 та 01.04.2025.

За своєю суттю, Акт про зарахування є актом односторонньої дії і не потребує згоди іншої сторони, та породжує правові наслідки з моменту здійснення, така правова позиція неодноразово підтверджувалася Верховним Судом.

Зокрема, у постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 зазначено, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення зобов`язань, який здійснюється шляхом одностороннього правочину та не потребує погодження іншої сторони.

Верховний Суд у вказаній постанові також наголосив, що незгода однієї сторони із проведеним зарахуванням сама по собі не є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Водночас, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, невизнання Ініціюючим кредитором зарахування зустрічних однорідних вимог мають бути виражені у вигляді позову про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог, а сам односторонній акт про зарахування має бути визнаним недійсним.

Станом на дату розгляду справи, відсутнє будь-яке судове рішення, що набрало законної сили, яким заяву ТОВ "Венагро" про зарахування зустрічних однорідних вимог було б визнано недійсною.

З огляду на наведене, відповідний правочин є чинним та породжує правові наслідки у вигляді припинення зобов`язання, вимоги Ініціюючого кредитора, відповідно, були припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що свідчить про відсутність заборгованості Боржника перед ТОВ "Спецкомунтех".

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, зокрема рішення суду про визнання заяви про зарахування недійсною, то такі заперечення кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Отже, з врахуванням викладеного, у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Венагро» слід відмовити.

З урахуванням вищенаведеного, заяву про згоду на участь у справі про банкрутство ТОВ «Венагро» арбітражного керуючого Сокотуна В. А. суд залишає без розгляду.

За приписами пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" відмова у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі є підставою для повернення суми сплаченого судового збору за клопотанням сторони, яка його сплатила, за ухвалою суду.

З огляду на викладене та імперативні приписи статті 7 Закону України "Про судовий збір", повернення судового збору, здійснюється після звернення до суду особи, яка його сплатила, з відповідним клопотанням.

Отже, відмова у відкритті провадження у даній справі є підставою для повернення сплаченого позивачем судового збору, для чого є необхідним заявнику подати відповідне клопотання.

Керуючись ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Венагро» (45263, Луцький р-н, сел. Олика, вул. Івана Франка, 14; ).

Ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. (п.1 ст.9 КУзПБ).

Відповідно до ч.4 ст.9 КУзПБ, ухвали та постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника, прийняті господарським судом у справі про банкрутство (неплатоспроможність), набирають законної сили з моменту їх прийняття, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Повна ухвала суду підписана 17.03.2026.

Суддя І. О. Гарбар