ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2026 р. Справа№ 925/399/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Міністерства юстиції України

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025

у справі № 925/399/25 (суддя Сергій Балац)

за позовом Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро»

до Міністерства юстиції України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про визнання незаконним та скасування висновку, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання відновити становище, що існувало шляхом поновлення запису в реєстрі,

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпро» (далі також - Товариство) звернулось до Господарського суду Черкаської області із позовом до Міністерства юстиції України (далі також - Міністерство) про визнання незаконним та скасування висновку центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України № 657-33.4-25 від 28.03.2025, визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2025 № 929/5 «Про задоволення скарги» та зобов`язання Міністерства юстиції України відновити становище, що існувало до видачі оспорюваного наказу шляхом поновлення в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису, внесеного на підставі рішення № 76479839 від 06.12.2024, прийнятого державним реєстратором виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Бабенко Ліною Володимирівною.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 у справі №925/399/25 провадження в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування висновку центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України № 657-33.4-25 від 28.03.2025 - закрито. Решту вимог задоволено частково. Скасовано пункти 1, 2 та 4 наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2025 № 929/5 «Про задоволення скарги». Зобов`язано Міністерство юстиції України відновити становище, що існувало до видачі наказу № 929/5 від 02.04.2025, шляхом поновлення в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису, внесеного на підставі рішення №76479839 від 06.12.2024. Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро» витрати по сплаті судового збору в сумі 4 542,00 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано нормами статей 24, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статті 32 Закону України «Про оренду землі», статті 148-1 Земельного кодексу України, пункту 10 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1128 та встановленими судом обставинами порушення оспорюваним наказом прав Товариства, з огляду на відсутність суперечності між правами заявленими до реєстрації та вже зареєстрованими правами.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Міністерство юстиції України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апелянт вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мали значення для справи, оскаржуване рішення є таким, що не відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Зокрема, судом першої інстанції не враховано, що Міністерство здійснює розгляд скарг у сфері державної реєстрації у межах компетенції, визначеної законом, зокрема, на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора. Іншими словами, Міністерство юстиції України під час розгляду скарг перевіряє лише правильність оскаржуваних реєстраційних дій та не встановлює або спростовує факт набуття чи припинення майнових і корпоративних прав.

Оскільки оскаржуване рішення державного реєстратора Бабенко Л.В., прийняте за наявності підстави для відмови в державній реєстрації прав, передбаченої пунктом 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та з порушенням засад державної реєстрації прав, визначеної пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону щодо гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, то допущені при його прийнятті порушення не є формальною (несуттєвою) помилкою та впливають на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей Державного реєстру прав, тому враховуючи, що відновлення порушеного права неможливе шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини сьомої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскаржуване рішення відповідно до вимог Закону було анульовано, а скарга, у зв`язку із встановленим - задоволена.

Не відповідають обставинам справи висновки суду першої інстанції про те, що Міністерство не вжило заходів для повідомлення усіх зацікавлених у розгляді скарги осіб.

30.10.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Товариства на апеляційну скаргу Міністерства, у якому Товариство просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Вважає, що Міністерство, надавши оцінку додатковій угоді до договору оренди та встановивши, що реєстрація змін до договору можлива лише за наявності згоди нового власника на це, - своїм наказом від 02.04.2025 №929/5 фактично вирішило спір про речове право Товариства на оренду земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0591, вийшовши таким чином за межі власної компетенції, оскільки перейняло на себе повноваження суду.

Також, не відповідають дійсності твердження Міністерства, що «ані з матеріалів скарги, ані з відомостей в ЄДР неможливо було встановити офіційну електронну пошту заінтересованої особи (СТОВ «ДНІПРО»)». Зокрема, до відзиву на позовну заяву у господарській справі № 925/399/25, де на 26 аркуші матеріалів скарги міститься і офіційна електронна адреса заінтересованої особи СТОВ «ДНІПРО» - , в розділі «Реквізити сторін» додаткової угоди від 20.07.2024 року про зміни і доповнення до договору оренди землі від 01.01.2012, як власне і повна поштова адреса Товариства. Всупереч тому, що у доданих Міністерством до скарги документах містилася інформація про адресу електронної пошти Товариства (заінтересованої особи), Міністерство не повідомило СТОВ «ДНІПРО» про дату, час і місце засідання по розгляду скарги гр. ОСОБА_1 засобами електронної пошти, як інформацію заінтересованій особі, як власне і не надало копії скарги та доданих до неї документів, чим обмежило Товариство у поданні своїх пояснень, які могли вплинути на законність прийнятого рішення.

Не спростовують доводи апеляційної скарги встановлених в оскаржуваному рішенні обставин відповідності вимогам закону дій державного реєстратора.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2025 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 у справі № 925/399/25 та призначено розгляд скарги на 13.11.2025. Учасникам апеляційного провадження встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 05.11.2025. Ухвалою суду також витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №925/399/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2025 у розгляді апеляційної скарги Міністерства оголошено перерву до 15.01.2016.

15.01.2026 розгляд справи № 925/399/25 не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючої судді Мальченко А.О. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 призначено розгляд апеляційної скарги Міністерства на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 у справі №925/399/25 на 05.02.2026.

ОСОБА_1 , не скористався правом, наданим ст. 263 ГПК України, та не надав відзиву на апеляційну скаргу Міністерства.

Також, ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 05.02.2026, свого уповноваженого представника не направив, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

У судовому засіданні, представник Міністерства визнав за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , а Товариство поклалось у вирішенні цього питання на розсуд суду.

Судова колегія, вислухавши думку учасників справи, дійшла висновку про наявність підстав для подальшого розгляду справи без участі учасника справи, який не з`явився.

Так, згідно з частинами 1 та 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Водночас, колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У судовому засіданні 05.02.2026 представник Міністерства підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник Товариства висловив заперечення проти апеляційної скарги, вказуючи на безпідставність доводів та вимог, викладених у скарзі, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду у справі - залишити без змін.

05.02.2026 у судовому засіданні колегією суддів було проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги Міністерства юстиції України, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази наявні у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звернувся до центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України (далі - Колегія) із скаргою на рішення від 06.12.2024 № 76479839, прийнятого державним реєстратором виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Бабенко Ліною Володимирівною, щодо реєстрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про зміни до іншого речового права, а саме: права оренди за позивачем земельної ділянки з кадастровим номером: :02:000:0591, терміном на 27 років 11 місяців 30 днів (до 31.12.2039 року).

За наслідками розгляду вказаної скарги відповідачем прийнято наказ від 02.04.2025 № 929/5 «Про задоволення скарги» (далі - Оспорюваний наказ), яким прийняті наступні рішення:

- скаргу ОСОБА_1 від 04.02.2025 задовольнити (п. 1);

- визнати прийнятим з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Бабенко Ліни Володимирівни від 06.12.2024 № 76479839 (п. 2);

- тимчасово блокувати державному реєстратору виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Бабенко Ліні Володимирівні доступ до реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 14 днів (п. 3);

- виконання пункту 2 цього наказу покласти на офіс протидії рейдерству (п. 4);

- виконання пункту 3 цього наказу покласти на Державне підприємство «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФОРМАЦІЙНІ СИСТЕМИ» (п. 5).

Підставою для прийняття Оспорюваного наказу став висновок Колегії від 28.03.2025 № 657-33.4-25 (далі - Висновок Колегії), пунктом 6 мотивів якого зазначено наступне: з відомостей державного реєстру прав Колегією встановлено, що оскаржуване рішення прийняте державним реєстратором Бабенко Л.В. за наявності підстави для відмови у державній реєстрації прав, а саме у зв`язку з суперечностями, оскільки додаткові угоди були укладені з попереднім власником земельної ділянки, тоді як на дату оскаржуваного рішення власником земельної ділянки вже був скаржник.

Предметом спору у справі, що переглядається, є вимога Товариства про визнання незаконним та скасування Висновку Колегії, визнання протиправним та скасування оспорюваного наказу та зобов`язання Міністерства відновити становище, що існувало до видачі Оспорюваного наказу шляхом поновлення в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису, внесеного на підставі рішення №76479839 від 06.12.2024, прийнятого державним реєстратором виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Бабенко Ліною Володимирівною, щодо реєстрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про зміни до іншого речового права, а саме: права оренди за позивачем земельної ділянки з кадастровим номером: :02:000:0591, терміном на 27 років 11 місяців 30 днів (до 31.12.2039).

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між ОСОБА_2 , як орендодавцем, та Товариством, як орендарем, укладено договір оренди землі від 01.01.2012 № б/н (далі - Договір оренди землі). Кадастровий номер земельної ділянки: :02:000:0591 (далі - Земельна ділянка). Строк дії договору - 10 років.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 04.05.2015 індексний номер: 37077552, право оренди за вказаним вище договором зареєстроване 03.05.2015, номер запису: 9556518.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.07.2020 індексний номер: 217486418 - ОСОБА_3 є власником Земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.07.2020 № 1-1711.

Між ОСОБА_3 , як орендодавцем, та Товариством, як орендарем, укладено додаткову угоду від 24.07.2020 №б/н до Договору оренди землі, відповідно до умов якої: строк дії Договору оренди землі визначено на 16 років з 01.01.2012 по 31.12.2027.

Між ОСОБА_3 , як орендодавцем, та Товариством, як орендарем, укладено додаткову угоду від 20.07.2024 №б/н до Договору оренди землі, відповідно до умов якої: строк дії Договору оренди землі визначено на 28 років з 01.01.2012 до 31.12.2039.

Державну реєстрацію змін до права оренди було здійснено на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Ліни Бабенко від 06.12.2024 № 76479839.

У подальшому, на підставі Оспорюваного наказу вказане рішення державного реєстратора від 06.12.2024 № 76479839 визнано прийнятим з порушенням закону та анульовано.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав (ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

За змістом ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України або до суду. Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до суду.

Частиною 2 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що Міністерство юстиції України розглядає:

1) скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) скарги на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України;

3) повідомлення державного реєстратора про виявлений ним факт використання його ідентифікаторів доступу до Державного реєстру прав іншими особами.

Під час розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України здійснюється також перевірка відповідності законодавству у сфері державної реєстрації прав рішень, дій або бездіяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, що оскаржувалися до відповідного територіального органу.

Територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації (крім рішень про державну реєстрацію прав), які здійснюють діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган.

Згідно з ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають одне з таких мотивованих рішень, яке не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття розміщується на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України чи відповідного територіального органу:

про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав);

про відмову в задоволенні скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав);

про залишення скарги без розгляду по суті.

Відповідно до ч. 7 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав або підтвердження факту використання ідентифікаторів доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав іншими особами Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають рішення про: визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора (про державну реєстрацію прав, про зупинення державної реєстрації прав, про залишення заяви без руху або про відмову в державній реєстрації прав), анулювання рішення територіального органу Міністерства юстиції України.

Підставою для визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є:

а) Міністерством юстиції України встановлено, що державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначених пунктами 1, 2-1, 4 частини першої статті 3 цього Закону. У такому разі Міністерство юстиції України у своєму рішенні зазначає конкретну засаду державної реєстрації прав (з посиланням на відповідне положення цього Закону), з порушенням якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав;

б) Міністерством юстиції України встановлено, що державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав за наявності підстав для залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху, відмови в державній реєстрації прав або зупинення державної реєстрації прав. У такому разі Міністерство юстиції України у своєму рішенні зазначає конкретну підставу (з посиланням на відповідне положення цього Закону), всупереч якій державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав;

в) Міністерством юстиції України встановлено, що державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав всупереч санкціям, застосованим відповідно до Закону України «Про санкції». У такому разі Міністерство юстиції України у своєму рішенні зазначає конкретну санкцію (з посиланням на відповідне положення Закону України «Про санкції»), всупереч якій державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав визнається прийнятим з порушенням цього Закону та анулюється виключно у разі неможливості відновлення порушеного права скаржника шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 цієї частини.

Не можуть бути підставою для визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора допущені ним формальні (несуттєві) помилки, які не впливають на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Одночасно із визнанням прийнятим з порушенням цього Закону та анулюванням рішення державного реєстратора, анулюванням рішення територіального органу Міністерства юстиції України, а також у разі відсутності підстав для їх анулювання Міністерство юстиції України може прийняти одне із рішень, передбачених пунктами 4-6 цієї частини, зокрема, про тимчасове блокування або про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав Міністерством юстиції України або його територіальним органом, яким прийнято відповідне рішення, протягом п`яти робочих днів вирішується питання про передачу на розгляд іншого державного реєстратора документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора.

Рішення про визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України за результатами розгляду відповідної скарги приймаються виключно Міністерством юстиції України.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128 (далі також - Порядок №1128).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, підставою для анулювання Міністерством рішення державного реєстратора виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Ліни Бабенко від 06.12.2024 № 76479839 слугувало встановлення Міністерством підстави для відмови в державній реєстрації прав, передбаченої п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», недотримання держреєстратором п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону, а також неможливість відновлення порушеного права шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2, 3 ч. 7 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. А, п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що загальними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Встановлена п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, як убачається із Висновку Колегії, полягає в тому, що додаткові угоди, на підставі яких державним реєстратором Бабенко Л.В. прийнято рішення №76479839 від 06.12.2024, були укладені з попереднім власником земельної ділянки, тоді як на дату здійснення державної реєстрації власником земельної ділянки вже був ОСОБА_1 (скаржник).

Приписами частини 6 статті 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування) не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Пунктом 41 Договору оренди землі, зокрема, визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Положеннями частини 1 статті 148-1 Земельного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що набуття ОСОБА_1 права власності на Земельну ділянку за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 05.12.2024, зареєстрованого в реєстрі за № 2138, не є підставою для припинення або розірвання Договору оренди землі, а обов`язки за таким правочином переходять до нового власника Земельної ділянки - ОСОБА_1 .

Водночас, додаткова угода від 20.07.2024 № б/н до Договору оренди землі, якою строк дії Договору оренди землі визначено до 31.12.2039, - укладена належним на час укладення такого правочину власником та орендодавцем - ОСОБА_3 .

Чинним законодавством не встановлено граничного строку, протягом якого має бути здійснена державна реєстрація внесених додатковою угодою від 20.07.2024 № б/н змін до раніше зареєстрованого права оренди, відтак, така реєстрація може бути проведена у будь-який час.

Відповідно, на час прийняття державним реєстратором рішення №76479839 від 06.12.2024 жодних суперечностей між набутим заявником ( ОСОБА_1 ) правом власності на спірну земельну ділянку, а також змін до права оренди, зареєстрованим Товариством 03.05.2015 (номер запису: 9556518) щодо яких державним реєстратором вчинено запис №76479839, - не існувало.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваний Товариством наказ Міністерства суперечить нормам ч. 6 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та ч. 1 ст. 148-1 Земельного кодексу України.

Колегія суддів також підкреслює, що здійснивши анулювання прийнятого державним реєстратором рішення №76479839 від 06.12.2024, Міністерство втрутилось у цивільні правовідносини, які виникли між власником земельної ділянки та її орендарем, що виходить як за межі компетенції Міністерства у частині розгляду заяв, поданих на підставі ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», так і повноважень, передбачених ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та нормами Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №228.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність фактичних та правових підстав для скасування пунктів 1, 2 та 4 Оспорюваного наказу.

Пункти 3 (тимчасове блокування доступу державному реєстратору до реєстру речових прав на нерухоме майно) та 5 (покладення виконання пункту 3 цього наказу на офіс протидії рейдерству) Оспорюваного наказу скасуванню не підлягають, оскільки здійснені внаслідок реалізації відповідачем владно-управлінських функцій, є виконаними та жодним чином не порушують прав позивача.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Так, Висновок Колегії є консультативно-дорадчим/внутрішньо-процесуальним документом відповідача та слугує лише підставою для видачі останнім Оспорюваного наказу. Крім того, вказаний Висновок Колегії не породжує прав та обов`язків для позивача, не оформлюється як акт індивідуальної дії та не має самостійної обов`язкової або юридичної сили.

Оскільки Висновок Колегії не має ознак акту індивідуальної дії, не породжує жодних юридичних наслідків та не впливає на спір про речове право Товариства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий висновок не може бути предметом оскарження/оспорювання в розумінні приписів статті 20 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає компетенцію справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів. У зв`язку з викладеним, провадження у справі в частині позовної вимоги про скасування Висновку Колегії правильно було закрито судом першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, а також доводи апеляційної скарги Міністерства юстиції України, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Надаючи оцінку доводам Міністерства, викладеним в апеляційній скарзі, колегія суддів констатує, що вони є ідентичними до доводів відзиву на позовну заяву. Під час розгляду спору, судом першої інстанції було враховано відзив Міністерства на позовну заяву та слушно відхилено його доводи. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів констатує, що Міністерством не спростовано встановленої судом першої інстанції та підтвердженої під час апеляційного провадження обставини законності дій державного реєстратора Бабенко Ліни Володимирівни щодо реєстрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про зміни до іншого речового права, а саме права оренди за СТОВ «ДНІПРО» земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0591, терміном на 27 років 11 місяців 30 днів (до 31.12.2039).

Колегія суддів відхиляє доводи Міністерства про дотримання ним вимог Порядку №1128 щодо повідомлення Товариства як заінтересованої у розгляді скарги особи.

Пунктом 10 Порядку №1128 визначено, що для забезпечення можливості участі у колегіальному розгляді скарги у сфері державної реєстрації скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів (далі - заінтересовані особи), або надання зазначеними особами письмових пояснень по суті скарги Мін`юст чи відповідний територіальний орган не пізніше ніж за два дні, а під час воєнного стану - за 15 днів до дня засідання колегії забезпечує оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті інформації про дату, час і місце такого засідання, а під час воєнного стану - про дату засідання, та додатково повідомляє зазначену інформацію заінтересованим особам засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Під час розгляду спору, судом першої інстанції було встановлено, що у п. 13 Висновку Колегії «Мотиви рішення у розгорнутому викладенні» зазначено, що в ході колегіального розгляду була досліджена додаткова угода від 20.07.2024 № б/н до Договору оренди землі. В розділі «Реквізити сторін» вказаної додаткової годи зазначена електронна пошта позивача «».

Тобто, Міністерству була відома електронна пошта Товариства, однак, всупереч вимогам п. 10 Порядку №1128, Міністерством не було повідомлено Товариство про розгляд поданої Кисілем І.А. скарги, що позбавило позивача права бути присутнім під час розгляду скарги та надати необхідні пояснення по суті її розгляду.

Отже, доводи Міністерства про дотримання ним порядку повідомлення зацікавлених у розгляді скарги осіб спростовуються встановленими під час судового розгляду обставинами справи.

Колегія суддів також враховує доводи відзиву на апеляційну скаргу у тій мірі, у якій вони узгоджуються з висновками суду апеляційної інстанції, зробленими за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника - Міністерство юстиції України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 у справі № 925/399/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 у справі №925/399/25 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/399/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.02.2026.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська