УХВАЛА

12 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 904/945/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Кондратова І.Д., Губенко Н.М.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства Українська залізниця»

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (Євстигнеєва Н.М.)

від 17.04.2025 р.

на постанову Центрального апеляційного господарського суду (Кощеєва І.М. Дарміна М.О., Чус О.В.)

від 21.01.2026 р.

у справі № 904/945/25

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"

про стягнення 2028,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Акціонерне товариство "Українська залізниця" (надалі - Позивач, Скаржник) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - Відповідач) про стягнення коштів у розмірі 2028,85 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов договору №ПР/М-20240/НЮдч "Про експлуатацію залізничної під`їзної колії Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Інгулець Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" від 20.03.2020 р. та договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 30.06.2020 р.

3. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 17.04.2025 р., залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2026 р. у справі №904/945/25, позов частково задовольнив, стягнув з Відповідача на користь Позивача 3% річних у розмірі 365,10 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 435,92 грн.

4. 24 січня 2026 року Скаржник, із використанням підсистеми "Електронний суд", звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить:

- відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2025 р. та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2026 р. у справі №904/945/25;

- скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2025 р. та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2026 р. у справі №904/945/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

5. Підставами касаційного оскарження Скаржник зазначив пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) та пункт 2 частини 3 статті 287 ГПК України з посиланням на підпункт а) зазначивши що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

6. Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з наступного.

7. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України підстав (постанова від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20).

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

8. Частиною сьомою статті 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

9. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з 01.01.2025 встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3 028 гривні.

10. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

11. Предметом позову у цій справі №904/945/25 є стягнення коштів у розмірі 2028,85 грн, а отже ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн х 100 =302800,00 грн). Таким чином справа № 904/945/25 є малозначною.

12. Верховний Суд звертає увагу на те, що за такого правового регулювання можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та обставин конкретної справи, при наявності випадків, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

13. В касаційній скарзі Скаржник зазначає, що дана скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки господарські суди, розглядаючи спори за аналогічних обставин та підстав, дійшли протилежних висновків.

14. Суд розглянувши доводи щодо наявності випадку для касаційного оскарження судових рішень у малозначній справі, передбаченого підпунктом "а" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та дійшов висновку, що твердження Скаржника про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими з огляду на таке.

15. Відповідно до частини 4 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (пункт 4).

16. Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою вимогою принципу правової визначеності.

17. При цьому, фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що Скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

18. Формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права є метою вирішення виключної правової проблеми, яка має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів.

19. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

20. Водночас Скаржник вказуючи на фундаментальне значення своєї касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики, не навів обґрунтованих доводів та не надав доказів кількісного та якісного виміру наявності питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Доводи Скаржника, наведені у касаційній скарзі, за висновком Суду, зводяться до незгоди із постановою суду апеляційної інстанції, заперечення встановлених судом обставин справи з одночасним тлумаченням власного їх викладення та переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

21. Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що Скаржник не навів обґрунтованих доводів, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а отже Скаржником не дотримано умови допуску малозначної справи до касаційного оскарження, передбачені підпунктами "а" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

22. З урахуванням наведеного, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 904/945/25 за касаційною скаргою Скаржника на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2026 у справі №904/945/25 згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 ГПК України, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 233, 234, 235, пунктом 2 частини третьої статті 287, пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2026 у справі № 904/945/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді І. Кондратова

Н. Губенко