ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"24" лютого 2026 р. Справа № 916/546/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агратерра» про видачу судового наказу за вх. № 565/26 від 18.02.2026

до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю «7-А Вершина» (65037, Одеська обл., Одеський р-н, село Лиманка, «Радужний» масив ж/масиву «Ульянівка»(пн), буд. 5, кв. 7)

про стягнення 90 518, 87 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агратерра» звернулося із заявою, сформованою в системі Електронний суд 18.02.2026 (вх. № 565/26 від 18.02.2026), про видачу судового наказу, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « 7-А Вершина» заборгованості в розмірі 86 860 грн, інфляційних втрат в розмірі 1924, 05 грн, 3% річних в розмірі 1734, 82 грн, а також судового збору у розмірі, сплаченому при поданні заяви.

До заяви про видачу судового наказу заявник додав: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; скріншоти; акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2025 01.12.2025; роздруківку стосовно електронного підпису; видаткову накладну № 80 від 01.05.2025; договір поставки № 03/01/2 від 03.01.2024; заяву про видачу судового наказу; опис вкладення, накладну та фіскальний чек АТ «Укрпошта»; лист ТОВ «Агратерра» за вих. № 1 від 01.12.2025; рахунок на оплату № 67 від 16.04.2025; платіжну інструкцію кредитового переказу коштів.

Відповідно до ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

З аналізу вищенаведених норм законодавства випливає, що судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору та інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Тобто норми Господарського процесуального кодексу України передбачають можливість задоволення заяви про видачу судового наказу лише за умови безспірності вимог, відповідно заявник/стягувач, крім іншого, має надати документи, що вказують на правильність та безспірність грошових вимог.

Відтак безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

Частиною 2 ст. 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Тобто, однією з основних умов задоволення заяви про видачу судового наказу у розумінні ст. 12 ГПК України є безспірність предмету заявлених вимог. У той самий час заявлення вимог конкретно неузгоджених сторонами (у тому числі їх розміру) призводить до виникнення між ними відповідного спору.

При цьому, процесуальними нормами не передбачено стягнення з боржника у наказному провадженні сум, відмінних від неоспорюваної заборгованості.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні. Разом із тим лише той факт, що договірні зобов`язання не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів. Звертаючись із заявою про видачу судового наказу, заявник повинен, у тому числі, подати документи, що свідчать про безспірність його вимог.

Наведене зумовлено тим, що під час розгляду заяви про видачу судового наказу суд не розглядає справу по суті, не встановлює обставин справи та не здійснює оцінку доказів щодо їх змагальності та достовірності, адже наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до статті 74 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що між ТОВ «Агратерра» та ТОВ « 7-А Вершина» 03.01.2024 укладено договір постачання № 03/01/2, на виконання умов якого стягувач поставив боржнику товар на загальну суму 216 250, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 80 від 01.05.2025, підписаною обома сторонами без зауважень. Станом на день подання цієї заяви боржник оплатив лише частину поставленого товару, у зв`язку з чим залишок заборгованості становить 86 860 грн.

Однак, доказів часткової оплати заборгованості боржником до заяви про видачу судового наказу не надано.

Суд наголошує, що при зверненні із заявою про видачу судового наказу заявник повинен надати документи, які підтверджують як наявність заборгованості (період виникнення, розмір, настання строку виконання зобов`язання), так і безспірність його вимог до боржника.

При цьому суд ураховує, що безспірність передбачає не лише те, що боржник не оспорює вимог заявника, оскільки боржник має право подати заяву про скасування судового наказу, а й те, що у суду не повинно виникати будь-якого сумніву у відсутності спору про право та належності заявнику права вимоги до боржника. Вимоги заявника повинні бути документально підтвердженими та безспірними, тобто не може викликати сумнівів ані момент настання права вимоги, ані сума грошових коштів, ані те, що вимоги пред`явлені відповідно до умов договору.

Отже, для задоволення заяви про видачу судового наказу суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, без розгляду справи по суті на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів, які підтверджують обґрунтованість та безспірність таких вимог. З цією метою, на підтвердження факту наявності заборгованості суд має перевірити наявність обставин щодо факту виникнення, розміру заборгованості та настання строку виконання боржником зобов`язання, що вбачається за можливе встановити за результатом дослідження відповідних актів надання послуг, рахунків, виставлених на оплату заявником тощо.

У заяві про видачу судового наказу стягувачем наведено наступні розрахунки:

у період з 13.06.2025 року по 10.02.2026 року інфляційні втрати складають 1 475,34 грн. (Розрахунок: [Сукупний індекс інфляції] = 100,80% ? 99,80% ? 99,80% ? 100,30% ? 100,90% ? 100,40% ? 100,20% = 102,215121% (за період Червень 2025 - Грудень 2025) [Інфляційні нарахування] = 86 860,00 грн (сума боргу) ? 102,215121% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 86 860,00 грн (сума боргу) = 1 924,05 грн.)

У той же час, у період з 13.06.2025 року по 20.11.2025 року 3% річних становить 1307,31 грн (Розрахунок: 86 860,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 243 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1 734,82 грн).

Обґрунтований розрахунок позовних вимог це такий розрахунок, що містить обчислення, порядок нарахування сум (множення, додавання, нарахування процентів та інше) та підстави такого нарахування, передбачені законом або умовами угоди, відображення проведених оплат, тощо.

Обґрунтований розрахунок позовних вимог вимагає посилання на первинні документи (специфікації, рахунки, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні). Такі посилання слід пов`язувати з відповідними юридичними фактами, які мали місце і впливали на розмір суми боргу, з обов`язковим зазначенням часу їх настання.

Таким чином, у випадку, якщо заявлена до стягнення заборгованість виникла у зв`язку із несплатою боржником в повному обсязі вартості поставленого стягувачем товару згідно долучених до заяви копій видаткових накладних, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (в тому числі 3% річних, інфляційних нарахувань та пені) належить здійснювати окремо по кожній видатковій накладній, із зазначенням заборгованості по кожній з них, термінів оплати таких (відповідно до умов договору), дат та суми часткової сплати відповідачем.

Однак, вказаний розрахунок не є обґрунтованим, оскільки:

- містить період з 13.06.2025 по 10.02.2026 та період червень 2025 грудень 2025 із вказівкою суми 1475, 34 грн та суми 1924, 05 грн;

- містить період з 13.06.2025 по 20.11.2025 із вказівкою суми 1307, 31 грн та суми 1734, 82 грн;

- не містить інформації щодо заборгованості та здійснених нарахувань, дат та сум часткового погашення боржником;

- не містить посилання на умови договору, момент виникнення прострочення та момент виплати боргу.

Наведене позбавляє суд можливості перевірити правильність такого нарахування та підстав виникнення заявленої до стягнення суми заборгованості.

Суд звертає увагу, що законом не передбачено обов`язку суду здійснювати перерахунок заявлених вимог та право суду видавати судовий наказ в частині заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги, так як у протилежному випадку суд, буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інституту наказного провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 2-1) заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 цієї частини; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, господарський суд доходить висновку, що заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст. 148 ГПК України, що відповідно до п. п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. ст. 147, 148, 150-154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Агратерра» у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю « 7-А Вершина» заборгованості в розмірі 86 860 грн, інфляційних втрат в розмірі 1924, 05 грн, 3% річних в розмірі 1734, 82 грн.

Ухвала набирає законної сили 24 лютого 2026 року у відповідності до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів відповідно до ст. ст. 255 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.О. Мусієнко