РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.02.2026Справа № 910/14830/25
За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Кий» про стягнення 21829,96 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

У листопаді 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з указаним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Кий» (далі - відповідач) заборгованості за договором № 10100 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до групи житлових приміщень суб`єкта господарювання від 26.04.2019 (далі - Договір), яка складається з:

- 11079,53 грн заборгованості за послуги з централізованого опалення, а також нарахованих на цю суму боргу за опалення 7186,91 грн інфляційних втрат і 2047,89 грн 3% річних;

- 818,61 грн заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води, а також нарахованих на цю заборгованість 538,72 грн інфляційних втрат та 158,30 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору щодо своєчасної оплати отриманої ним теплової енергії, зокрема, позивач зазначає, що відповідач не вносив плату за послуги з централізованого опалення, у результаті чого за період з листопада 2018 року до липня 2021 року у нього утворилася заборгованість з урахуванням коригувань у сумі 11079,53 грн, а також плату за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з листопада 2018 року до квітня 2019 року, внаслідок чого утворився борг у сумі 818,61 грн.

Позивачем за період з 01.12.2018 до 31.08.2025 на прострочені суми вказаних заборгованостей на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нараховані інфляційні втрати та 3% річних у зазначених вище сумах.

Відповідач проти позову заперечував у повному обсязі. Свої заперечення мотивував тим, що:

- позивачем не надано доказів існування відносин між ним та відповідачем з 01.11.2018 до моменту укладання Договору;

- будинок було введено в експлуатацію лише 18.06.2020, а тому позивач не міг надавати послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води в будинку який не введений в експлуатацію;

- з наданих позивачем доказів не можна встановити на підставі яких показників якого засобу обліку здійснено нарахування та за який період;

- згідно із додатком № 3 до Договору в спірному приміщенні відсутні зареєстровані та/або проживаючі мешканці, а тому неможливо підтвердити факт споживання опалення та гарячої води;

- позивачем не формувалися і не надавались відповідачу акти надання послуг та рахунки на оплату послуг з опалення і постачання гарячої води за період з грудня 2018 року до вересня 2021 року;

- позивачем усупереч умовам Договору не складались податкові накладні, і відповідно, не реєструвались в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог Податкового кодексу України;

- з наданих позивачем актів надання послуг та розрахунків заборгованості неможливо встановити на підставі яких показників здійснювалися нарахування, і ці акти та розрахунки складені позивачем в односторонньому порядку, без участі відповідача і без надання можливості відповідачу надати свої заперечення щодо вказаних у них нарахувань;

- позивачем безпідставно здійсненні нарахування інфляційних втрат та 3% річних, а також ці нарахування не відповідають наданим самим позивачем доказам.

Відповідачем 19.02.2026 через систему «Електронний суд» була також подана заява про застосування строків позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

З інформації, розміщеної на Порталі єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (https://e-construction.gov.ua) убачається, що відповідач є замовником будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудинковими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом по вулиці Новомостицькій, 15 в Подільському районі м. Києва (далі - Будинок), будівництво якого було завершено 18.06.2020, про що цього дня видано відповідний сертифікат (ідентифікатор ІУ69).

26.04.2019 між позивачем як виконавцем та відповідачем як споживачем було укладено Договір, відповідно до якого позивач зобов`язувався своєчасно надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з діючими нормативами, а відповідач зобов`язувався своєчасно та у повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені Договором (пункт 1.1 Договору).

Відповідно до умов Договору надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюються до об`єктів, перелік та характеристики яких передбачені у додатках № 1 та № 2 до Договору.

Серед переліку цих об`єктів є квартира АДРЕСА_1 у Будинку (далі - Квартира), з опалювальною площею 98,70 кв.м, облік споживання теплової енергії якої здійснюється позивачем за особовим рахунком: 70100 (пункти 21 Додатку № 1, № 2 та № 3).

Пунктом 4 Договору передбачено, що характеристики засобів обліку гарячої води і теплової енергії зазначаються в Додатку № 3 до Договору.

Однак, як убачається із цього Додатку № 3, у ньому не зазначені характеристики засобів обліку Квартири, і як слідує із пояснень сторін, у Квартирі не були встановлені відповідні квартирні засоби обліку. Протилежного матеріали справи не містять.

З Додатку № 2 до Договору також слідує, що у Квартирі не зареєстровано і не проживає жодного мешканця. Протилежного матеріали справи також не містять.

Пунктом 8 Договору передбачено, що плата за надані послуги справляється згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 10 Договору у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, Споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показниками будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води Виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями нежитлових приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показниками усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між Споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкових мереж, що підтверджується актом обстеження, який складається позивачем у присутності не менш як двох мешканців будинку, представника установи, що обслуговує внутрішньобудинкову мережу.

У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником або балансоутримувачем будинку заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку (пункт 11 Договору).

Показання будинкових засобів обліку знімаються представником позивача один раз на місяць у присутності постачальника та представника Споживачів (пункт 12 Договору).

З наданих позивачем доказів, зокрема, із копій відомостей реєстрації параметрів теплоспоживання у Будинку, відомостей обліку слідує, що у Будинку встановлений теплолічильник MULTICAL 601/602 № 78431598.

Відповідно до пункту 13 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Система оплати щомісячна. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений Договором строк (підпункт 1 пункту 22 Договору).

Позивач зобов`язаний проводити перерахунок розміру плати за надання послуг у разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання, відповідно до Порядку (підпункт 12 пункту 24 Договору).

Пунктом 36 Договору передбачено, що він діє з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін та діє до 15.05.2020. Відповідно до частини 3 статті 631 ЦК України сторони погодили, що умови договору застосовуються до відносин, які існували з 01.11.2018.

Позивач стверджує, що відповідач у порушення умов Договору взагалі не вносив плату за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

З наданого розрахунку позивача слідує, що ним за період з січня 2019 року до квітня 2020 року включно нараховано позивачу за послуги з централізованого опалення у цей період (з урахування здійснених коригувань) 11079,53 грн. При цьому, за послуги надані у листопаді - грудні 2018 року внаслідок здійсненого позивачем коригування стоїть вихідне сальдо 0 грн. Жодної оплати відповідачем за Договором за ці послуги здійснено не було.

Отже, предметом дослідження у цій справі є заборгованість відповідача за послуги з централізованого опалення надані позивачем у період: січень 2019 року - квітень 2020 року включно.

З розрахунку позивача заборгованості за надані послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 11.2018-08.2025 убачається, що позивачем нараховано відповідачу плату за ці послуги надані у період грудень 2018 року - квітень 2019 року включно. За цей період позивачем нараховано плату у загальній сумі (з урахуванням здійсненого коригування) 818,16 грн.

Таким чином, саме цей період надання послуг з централізованого постачання гарячої води і є предметом дослідження у цій справі.

Оскільки за інші періоди (у т.ч. вказані у позовній заяві) позивачем здійснено нарахувань не було, то вони не входять у предмет дослідження.

З наданих позивачем копій корінців нарядів №3308 від 05.11.2018, № 875 та № 557 від 25.10.2019 слідує, що Будинок було підключено до централізованого опалення 02.11.2018 та відключено від нього 08.04.2019 (вказаний опалювальний період). Підключено до опалення 30.10.2019. Ці корінці нарядів підписані як з боку виконавця послуг так і з боку споживача.

З вказаних корінців нарядів вбачається факт подачі до Будинку у спірний період теплового навантаження на опалення та відключення Будинку від нього. Однак, з них також слідує, що у спірний період гаряче водопостачання не було підключено, а також теплове навантаження з подачі гарячої води не здійснювалося (у корінці наряду № 3308 про включення прямо про це зазначено, а у корінці наряду № 557 про включення у графі «Теплове навантаження» «Гаряча вода Гкал/доб» вказані усі нульові показники).

Факт надання у спірний період послуг з централізованого опалення також підтверджується і залученими до матеріалів справи копіями: відомості реєстрації параметрів теплоспоживання у Будинку з 01.12.2018 до 02.01.2019; відомостями обліку встановленого загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії у Будинку за періоди: з 01.01.2019 до 23.01.2019, з 24.01.2019 до 25.02.2019, з 26.02.2019 до 25.03.2019, з 26.03.2019 до 16.04.2019, з 25.10.2019 до 31.10.2019, з 01.11.2019 до 24.11.2019, з 25.11.2019 до 21.12.2019, з 22.12.2019 до 20.01.2020, з 21.01.2020 до 23.02.2020.

Надані позивачем акти звіряння взаєморозрахунків та наданих послуг з централізованого опалення за спірні періоди складені і підписані лише з боку позивача. Матеріали справи також не містять доказів їх надіслання відповідачу, як і надіслання рахунків на оплату послуг.

Нарахування позивачем здійснено розрахунковим методом відповідно до Правил та умов Договору, виходячи із опалювальної площі Квартири та із розрахунку норми споживання на 1 особу гарячої води.

Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності та кожен окремо, суд враховуючи вимоги статей 74, 76, 77, 78, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) за своїм внутрішнім переконанням дійшов висновку про доведеність позивачем обставини надання відповідачу послуг з централізованого опалення Квартири у загальний період з січня 2019 року до квітня 2020 року включно.

Судом враховано, що оскільки Квартира знаходиться у Будинку, який має єдину загальнобудинкову систему опалення (зворотного відповідачем як замовником будівництва не доведено), технічна можливість не поставлення теплової енергії в цю Квартиру відсутня, оскільки житлові будинки спроектовано з урахуванням сукупного теплового режиму всіх приміщень за умови підтримання в них нормативної температури. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерно-технічного обладнання житлового будинку і є його невід`ємною частиною та спільною власністю усіх власників квартир та нежитлових приміщень будинку. Підтримання температури в приміщеннях багатоквартирного будинку відбувається не тільки через опалювальні пристрої, а також за рахунок теплопередачі крізь огороджувальні конструкції інших приміщень у цьому будинку.

Відповідачем не спростовано належними, допустимими та достовірними доказами відомості щодо обсягів спожитої послуги з централізованого опалення, нарахування заборгованості, а також не надано доказів здійснення оплати.

Факт введення Будинку в експлуатацію пізніше за спірний період жодним чином не спростовує обставину надання позивачем послуги з централізованого опалення Квартири у цей період. Судом взято до у ваги і те, що Договір було укладено ще до введення Будинку в експлуатацію, а його умови поширювали дію на період з 01.11.2018, тобто самим фактом укладання Договору відповідач визнавав факт надання (можливості надання) йому послуг з 01.11.2018.

Натомість позивачем не доведено суду належними, допустимими та переконливими (вірогідними) доказами факту постачання у Квартиру відповідача у спірний період гарячої води, і правомірності нарахування відповідачу за нормами споживання гарячої води цієї послуги, враховуючи умови Договору та факт відсутність реєстрації та проживання у цій Квартирі мешканців.

За своєю правовою природою Договір є договором енергопостачання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що:

- постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору,

- споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

- теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Як було зазначено судом вище, позивачем не доведено належними, допустимими та переконливими (вірогідними) доказами факту постачання у Квартиру відповідача у спірний період гарячої води, і правомірність здійснених нарахувань, а тому в позові у цій частині, а також у частині нарахованих на цю суму інфляційних втрат та 3% річних слід відмовити за недоведеністю.

Натомість позивачем доведено обставину надання відповідачу послуг з централізованого опалення Квартири у загальний період з січня 2019 року до квітня 2020 року включно, розрахунок обсягів спожитої послуги з централізованого опалення, виходячи із опалювальної площі Квартири, та здійснені нарахування у сумі 11079,53 грн.

Разом із тим, відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності. Тому досліджуючи це питання, та питання поважності пропуску строків давності суд виходить із наступного.

Враховуючи умови Договору, ЦК України та Закону України «Про теплопостачання» відповідач повинен був оплатити отримані послуги з централізованого опалення за спірний період у строк починаючи з 20 лютого 2019 року до 20 травня 2020 року (залежно від конкретного місяця отримання цієї послуги).

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.

Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 ЦК України.

Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 2 квітня 2020 року.

Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 2 квітня 2020 року Законом № 540-IX.

Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20 та від 02.07.2025 у справі № 903/602/24.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 2 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Відтак, і строк позовної давності щодо зобов`язань відповідача з оплати послуг з централізованого опалення за спірний період (з січня 2019 року до квітня 2020 року) на суму 11079,53 грн було продовжено на підставі цих Законів до 30 червня 2023 року.

Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку був зупинений на строк дії воєнного стану.

Разом із цим, Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» (далі - Закон № 4434-IX) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України виключено.

Закон № 4434-IX було оприлюднено (опубліковано в газеті «Голос України» від 3 червня 2025 року № 108) 3 червня 2025 року, і відповідно до його пункту 2, він набирав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 4 вересня 2025 року.

Отже, враховуючи вище викладене, положення статей 254, 255 ЦК України, суд зазначає що строк звернення до суду (позовна давність) за спірною вимогою на суму 11079,53 грн спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився до 3 вересня 2025 року включно.

Суд звертає увагу, що позивач вправі був звернутися до суду із спірною вимогою впродовж більше п`яти років, Закон № 4434-IX було опубліковано за три місяці до набрання ним чинності, що також давало розумний строк для звернення із позовом до суду до дати набрання цим Законом чинності. Тобто, поважності пропуску цього строку суд не вбачає.

Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.

Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19).

Згідно з статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, позовна давність щодо вимог про стягнення з відповідача акцесорних зобов`язань (інфляційних втрат та 3% річних), нарахованих на заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення на суму 11079,53 грн, також сплила.

Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Така заява була зроблена відповідачем 19.02.2026 до винесення судом цього рішення.

Відповідно до частини 4, 5 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вказувалося вище, суд не знайшов поважних причин пропущення позовної давності.

Тому в позові у вказаній частині позовних вимог суд відмовляє на підставі частини 4 статті 267 ЦК України у зв`язку із спливом позовної давності до цих вимог.

Інші доводи сторін наведені у наданих суду заявах по суті справи та письмових поясненнях, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на позивача та йому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків