ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2026 Справа № 917/1484/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши матеріали справи

позовною заявою Управління з питань надзвичайних ситуацій, цивільного захисту населення та взаємодії з правоохоронними органами Конотопської міської ради Сумської області, 41615, Сумська обл., м. Конотоп, пр. Миру, 8, ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп», 37043, Полтавська обл., Лубенський р-н, шлях Київ-Харків, корпус 134 км, ,

про стягнення коштів

Секретар судового засідання Токар А.В.

Представники сторін: згідно протоколу.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Управління з питань надзвичайних ситуацій, цивільного захисту населення та взаємодії з правоохоронними органами Конотопської міської ради Сумської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» про стягнення 45 816,00 грн заборгованості (попередня оплата) за Договором про закупівлю № UA-2024-11-15-006560-а-с2 від 13.12.2024 р.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 31.07.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі (суддя Погрібна С.В.); розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Ухвалою від 27.08.2025 р. суд вирішив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 18.09.2025 р., а також забезпечити участь представника ТОВ «Гарант Ойл Групп» адвоката Голубок Андрія Вадимовича в судових засіданнях у справі № 917/1484/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

18.09.2025 року судом було постановлено ухвалу, якою відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача, продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 27.11.2025 р.

27.11.2025 року судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.12.2025 р.

Розпорядженням керівника апарату суду від 01.12.2025 року № 152 на підставі п. 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 917/1484/25 у зв`язку зі відбуттям судді у довгострокове відрядження до іншого суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025 року справу № 917/1484/25 розподілено судді Мацко О.С.

Ухвалою від 03.12.2025 р. суддею Мацко О.С. прийнято справу № 917/1484/25 до свого провадження, повідомлено учасників справи про зміну складу суду у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.12.2025 р.

У зв`язку з перебуванням судді Мацко О.С. у відпустці засідання суду 18.12.2025 р. не відбулося.

Ухвалою від 12.01.2026 р. суд призначив судове засідання у справі на 10.02.2026 р.

Позивач представництво в судове засідання 10.02.2026 р. не забезпечив, подавши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, яке судом задовольняється.

Відповідач також не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення.

З огляду на те, що ухвалою від 27.08.2025 р. було забезпечено участь представника ТОВ «Гарант Ойл Групп» в судових засіданнях у справі № 917/1484/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, суд здійснив спробу з`єднатися з представником відповідача в режимі відеоконференеції, однак останній своїм правом на участь в судовому засіданні у зазначеному режимі не скористався.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Під час розгляду справи по суті суд дослідив усі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на неявку представників сторін в судове засідання, враховуючи що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав умови договору про закупівлю № UA-2024-11-15-006560-а-с2 від 13.12.2024 р. в частині поставки палива на суму 45 816,00 грн, сплачену позивачем на виконання вказаного договору, а також не повернув Управлінню з питань надзвичайних ситуацій, цивільного захисту населення та взаємодії з правоохоронними органами Конотопської міської ради Сумської області вказані кошти на його вимогу.

19.08.2025 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив від 24.10.2025 р. (вх. № 13697), у якому, зокрема, було викладено клопотання про поновлення строку для його подання.

Ухвалою від 03.11.2025 р. було задоволено вказане клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп».

Відповідач у відзиві від 18.08.2025 р. (вх. № 10754 від 19.08.2025 р.) стверджував про наступне:

- сторонами підписано видаткову накладну № Рн241213/006 від 13.12.2024 р., а отже, відповідач повністю та належним чином виконав свої зобов`язання перед позивачем по договору № UA-2024-11-15-006560-а-с2 від 13.12.2024 року та поставив йому товар у передбачені договором строк, кількості та номенклатурі, і з боку позивача жодних претензій щодо отриманого за вищевказаною видатковою накладною не було;

- позов не містить жодного підтвердження того, що додані до позову талони на паливо були отримані від Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп»; вказані талони могли бути придбані у ТОВ «Тенегія» по укладеному з ним договору поставки;

- позивачем не надано доказів відмови йому у відвантаженні палива по талонах;

22.08.2025 р. позивач подав до суду відповідь на відзив від 21.08.2025 р. (вх. № 10859), у якій вказав, що усі докази, подані Управлінням, підтверджують належне виконання умов договору з його боку. Посилання відповідача на формальні ознаки (бренд, відсутність строку дії на копії) не мають достатньої правової ваги для спростування факту передачі товару та його відповідності умовам Договору.

Крім того, позивач зазначає, що посилання відповідача на гіпотетичну можливість придбання талонів у третьої особи є лише припущенням, яке не підтверджене жодними належними та допустимими доказами. Натомість факт поставки талонів у рамках виконання саме спірного договору підтверджується супровідними документами, наданими Управлінням.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

13.12.2024 року між Управлінням з питань надзвичайних ситуацій, цивільного захисту населення та взаємодії з правоохоронними органами Конотопської міської ради Сумської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» було укладено Договір № UA-2024-11-15-006560-а-с2 (а.с. 12-15).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору Постачальник (ТОВ «Гарант Ойл Групп») прийняв на себе зобов`язання поставити у власність Покупця (Управління з питань надзвичайних ситуацій, цивільного захисту населення та взаємодії з правоохоронними органами Конотопської міської ради Сумської області) нафтопродукти, визначені Сторонами в Специфікації, що є Додатком № 1 до Договору (далі Паливо) а Покупець зобов`язувався прийняти та оплатити Паливо в порядку та на умовах Договору.

У Специфікації до Договору № UA-2024-11-15-006560-а-с2 від 13.12.2024 р. (а.с. 16), Сторони узгодили поставку 3 920 літрів дизельного палива по талонам вартістю 195 216,00 грн з ПДВ, а також строк дії талонів 6 місяців.

Пунктом 14.1 Договору визначено, що він набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін, скріплення печатками Сторін (за наявності) та діє до 31.12.2024 р.

Згідно з п. 6.1 Договору № UA-2024-11-15-006560-а-с2 від 13.12.2024 р. передача Талонів та перехід права власності на відповідну кількість (обсяг) та асортимент Палива посвідчується підписаною Сторонами видатковою накладною. Передача Талонів Покупцеві здійснюється в момент підписання Сторонами видаткової накладної.

Відповідач передав у власність позивача талони на дизельне паливо в кількості 3 920 л на суму 195 216,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № Рн241213/006 від 13.12.2024 р. (а.с. 11), підписаною сторонами.

Позивачем згідно з платіжною інструкцією № 1 від 18.12.2024 р. (а.с. 22) було здійснено оплату поставлених згідно з видатковою накладною № Рн241213/006 від 13.12.2024 р. талонів на дизельне паливо в кількості 3 920 л на суму 195 216,00 грн.

Відповідно до п. 1.2 Договору № UA-2024-11-15-006560-а-с2 від 13.12.2024 р. постачання Палива здійснюється із використанням талонів, через мережу автозаправних станцій, визначених у Переліку АЗС (додаток 2 до цього Договору) з наданням підтвердних на цю операцію документів (касових чеків).

Передача Палива (відпуск) здійснюється по факту пред`явлення Покупцем (уповноваженим представником Покупця) талону. Талон є документом встановленого зразка та форми, одноразового використання, що посвідчує право власності покупця та/або уповноваженого представника Покупця на одержання певної кількості (обсягу) та певної марки Палива на АЗС (п. 4.1 Договору)

Позивач стверджує, що в порушення умов Договору відповідачем здійснено передачу палива частково, а саме не передано пального на суму 45 816,00 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся до ТОВ «Гарант Ойл Групп» з претензією № 01-17/62 від 04.04.2025 р. (а.с. 23), у якій просив виконати умови Договору № UA-2024-11-15-006560-а-с2 від 13.12.2024 р. щодо доотримання дизельного палива в обсязі 920 л або повернути кошти у сумі 45 816,00 грн у 20-ти денний термін з дня отримання претензії.

Відповідач відповіді на вказану претензію не надав.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» про стягнення 45 816,00 грн заборгованості (попередня оплата) за Договором про закупівлю № UA-2024-11-15-006560-а-с2 від 13.12.2024 р.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: Договір про закупівлю № UA-2024-11-15-006560-а-с2 від 13.12.2024 р., видаткова накладна № Рн241213/006 від 13.12.2024 р., талони на пальне, платіжна інструкція № 1 від 18.12.2024 р., претензія № 01-17/62 від 04.04.2025 р. та докази її направлення відповідачу та ін.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договори поставки № 512/2 від 10.06.2024 р. та № 436/2 від 13.05.2024 р. та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Управлінням з питань надзвичайних ситуацій, цивільного захисту населення та взаємодії з правоохоронними органами Конотопської міської ради Сумської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» було укладено договір № UA-2024-11-15-006560-а-с2 від 13.12.2024 р., який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст.ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Також частиною 1 ст. 692 ЦК визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач надав позивачу талони на дизельне паливо в кількості 3 920 л на суму 195 216,00 грн, які були в повному обсязі оплачені позивачем.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 р. затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно з якими торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (надалі - АЗС).

Згідно з п. 9 Правил розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

Також спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 281/171/578/155 від 20 травня 2008 року затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України.

Згідно з п. 3 Інструкції талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Порядок відпуску нафтопродуктів за талонами визначений у п. 10.3.3 Інструкції.

Так, відповідно до вказаної норми форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою N 17-НП.

Тож талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС.

Разом з тим суд зазначає, що факт підписання сторонами видаткової накладної № Рн241213/006 від 13.12.2024 р. не свідчить про факт передачі відповідачем товару позивачу, а лише підтверджує факт передачі талонів, які надавали позивачу право на отримання відповідної кількості товару в майбутньому.

Отже, з моменту передання відповідачем за видатковими накладними талонів на пальне позивачу останній набув право на отримання дизпалива в об`ємах, які зазначені у видатковій накладній. Передача талонів на пальне, які підтверджують право на отримання товару (а не сам факт його отримання), не звільняє відповідача від обов`язку передати позивачу придбаний ним згідно договору товар. Вказаним спростовуються доводи відповідача стосовно того, що підписання вказаної видаткової накладної свідчить про те, що ним належно виконано свої зобов`язання за договором.

Як зазначає позивач, отоварити талони на дизельне паливо на суму 45 816,00 грн на автозаправних станціях (АЗС), які обслуговують талони ТОВ «Гарант Ойл Груп», не було можливим у зв`язку з припиненням їхньої діяльності.

Відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів на спростування відповідних обставин щодо відсутності на автозаправних станціях (АЗС), які обслуговують талони ТОВ «Гарант Ойл Груп», відповідної кількості палива та неможливості отримання палива за талонами.

Крім того, як зазначено вище, Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України передбачено, що заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою N 17-НП.

Статтею 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Також даною нормою встановлено, що використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється.

Отже суб`єкти господарювання, які займаються торгівлею пальним, зобов`язані проводити розрахункові операції через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій.

Відповідно до п. 4 Розділу ІІІ Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 547 від 14.06.2016 р., суб`єкти господарювання, які використовують РРО (реєстратори розрахункових операцій) для здійснення розрахункових операцій у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також здійснення операцій з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані, зокрема:

- застосовувати РРО, включені до Державного реєстру РРО, з додержанням встановленого порядку їх застосування;

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

- подавати до контролюючих органів інформацію, визначену пунктом 7 статті 3 Закону, згідно з Порядком передачі;

- надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, під час отримання товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій QR-коду, який дає змогу особі зчитувати та ідентифікувати з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);

- у кінці робочого дня (зміни) створювати у паперовій та/або електронній формі (крім автоматів з продажу товарів (послуг)) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій;

- створювати контрольні стрічки у паперовій та/або електронній формі і забезпечувати їх зберігання на РРО (крім автоматів з продажу товарів (послуг)) протягом трьох років;

- надавати в паперовій та/або електронній формі покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший розрахунковий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця, з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Порушення цього правила тягне за собою відповідальність, передбачену зазначеним Законом, але не може бути підставою для застосування до порушника адміністративних чи фінансових санкцій, передбачених законодавством з питань оподаткування;

- створювати в паперовій та/або електронній формі X-звіти, Z-звіти та інші документи, що передбачені документацією на РРО, відповідно до законодавства.

На період виходу з ладу РРО та здійснення його ремонту або у разі тимчасового (не більше 7 робочих днів) відключення електроенергії проведення розрахункових операцій здійснюється з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки або із застосуванням належним чином зареєстрованого резервного РРО (пункт 2 Розділу ІІІ Порядку).

Таким, чином, на суб`єктів господарювання, що займаються торгівлею пальним, покладено обов`язок щодо належного обліку розрахункових документів, що підтверджують проведення операцій (зокрема, фіскальних чеків).

Однак відповідачем, всупереч вимогам ст. 13 ГПК України, не було надано жодних доказів на підтвердження того, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» було відпущено позивачу паливо на повну суму оплачених ним талонів, а також не було заявлено жодних клопотань про витребування таких доказів від інших осіб (звітів розрахункових документів, інформації контролюючих органів тощо).

Крім того, обставини того, що АЗС мережі «Авіас», які обслуговують талони ТОВ «Гарант Ойл Груп», не працюють, є загальновідомими, у зв`язку з чим не потребують доказування на підставі положень частини третьої статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач надав належні докази у підтвердження неможливості отримання палива за талонами на дизельне паливо на суму 45 816,00 грн на автозаправних станціях відповідно до умов договору № UA-2024-11-15-006560-а-с2 від 13.12.2024 р.

Суд також не оцінює як правомірні доводи відповідача, що матеріали справи не містять доказів того, що талони, про які у позові йде мова, були отримані ним саме від нього і саме по спірному договору з огляду на наступне:

Сторони, звертаючись до суду, повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку статті 81 ГПК України сторонами доказів.

У частині третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Подібний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

При цьому реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Саме дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Передбачений вказаною нормою стандарт доказування вірогідність доказів підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, та презюмує, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу) (постанова Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №910/5408/21, від 16 квітня 2025 у справі № 922/5322/23).

Як зазначено вище, в матеріалах справи міститься видаткова накладна № Рн241213/006 від 13.12.2024 р., що підтверджує передачу відповідачем у власність позивача талонів на дизельне паливо в кількості 3 920 л на суму 195 216,00 грн.

Відповідач натомість не надав жодного допустимого та належного доказу на підтвердження того, що талони, про які йде мова у позові, були отримані позивачем від інших осіб чи були використані позивачем шляхом заправки автотранспортних засобів, повністю переклавши на позивача доведення цих обставин, що є неприпустимим в силу наведеного вище.

З урахуванням викладених вище обставин та доказів, суд установив, що надані позивачем докази в підтвердження факту існування неотоварених талонів, що поставлені відповідачем по спірному договору, мають перевагу як більш вагомі докази, тобто існування стверджуваної останнім обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежної (заявленої відповідачем).

У зв`язку з наведеним, вказані вище посилання відповідача суд вважає необґрунтованими.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 667 ЦК України якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення. Необхідні для цього витрати покупець зобов`язаний відшкодувати продавцеві, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Пунктом 6.5 Договору № UA-2024-11-15-006560-а-с2 від 13.12.2024 р. також передбачено, що у разі закінчення строку дії талонів на видачу палива Постачальник має можливість провести їх обмін на талони з діючим строком або повернути сплачені кошти.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Позивач звертався до відповідача з претензією № 01-17/62 від 04.04.2025 р., у якій, зокрема, просив повернути сплачену на користь ТОВ «Гарант Ойл Групп» вартість дизельного палива 920 літрів на загальну суму 45 816,00 грн.

Отже позивач належним чином реалізував своє право, передбачене Договором № UA-2024-11-15-006560-а-с2 від 13.12.2024 р. та чинним законодавством, на повернення вартості недоотриманого палива за договором.

Натомість відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань не повернув позивачу кошти за непоставлений товар в розмірі 45 816,00 грн.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Положенням статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд погоджується із загальною вартістю товару, який фактично не може бути отриманий, вважає його вірним та арифметично правильним.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлені законом принципи змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та вірогідності доказів, згідно з яким наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 45 816,00 грн заборгованості (попередня оплата) за Договором про закупівлю № UA-2024-11-15-006560-а-с2 від 13.12.2024 р. підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, згідно зі ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Управління з питань надзвичайних ситуацій, цивільного захисту населення та взаємодії з правоохоронними органами Конотопської міської ради Сумської області у даній справі в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 2 422,40 грн.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 237, 238 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» (37043, Полтавська обл., Лубенський р-н, шлях Київ-Харків, корпус 134 км, ) на користь Управління з питань надзвичайних ситуацій, цивільного захисту населення та взаємодії з правоохоронними органами Конотопської міської ради Сумської області (41615, Сумська обл., м. Конотоп, пр. Миру, 8, ) 45 816,00 грн заборгованості (попередня оплата) за Договором про закупівлю № UA-2024-11-15-006560-а-с2 від 13.12.2024 р., 2 422,40 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 24.02.2026 р.( у зв"язку з перебуванням судді на лікарняному до 23.02.26р. включно).

Суддя О.С. Мацко