ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2026м. ДніпроСправа № 904/7272/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНДСТРЕМ", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАЧНЕ М`ЯСНЕ", м. Дніпро

про стягнення

Суддя Ярошенко В.І.

Без участі (виклику) представників сторін

ПРОЦЕДУРА

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІНДСТРЕМ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАЧНЕ М`ЯСНЕ" в якій просить суд стягнути заборгованість за Договором надання послуг № 1955 від 17.07.2023 у розмірі 456 785, 20 грн, з яких: основний борг у розмірі 15 832, 15 грн, пеня у розмірі 1 358, 09 грн, 3% річних у розмірі 131, 43 грн, інфляційні втрати у розмірі 254, 50 грн, штраф у розмірі 3 166, 43 грн, сума викупу у розмірі 436 042, 60 грн.

Ухвалою суду від 25.12.2025 відкрито провадження у справі № 904/7272/25. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання до суду відзиву на позовну заяву.

17.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАЧНЕ М`ЯСНЕ" до суду надійшов відзив на позовну заяву.

17.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАЧНЕ М`ЯСНЕ" до суду надано додаткові пояснення у справі, а також заперечення на заяву про розподіл судових витрат.

20.02.2026 від Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІНДСТРЕМ" до суду подано відповідь на відзив.

27.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАЧНЕ М`ЯСНЕ" до суду надано заперечення на відповідь на відзив.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято рішення у справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Узагальнена позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 1955 від 17.07.2023 в частині своєчасної оплати наданих послуг.

Позивач зазначає, що відповідачем не заперечується факт надання позивачем послуг, а також їх вартості. Відповідач не спростовує належними та достатніми доказами порушення строків оплати прийнятих послуг та наявність основного боргу, у відповідача відсутні будь-які зауваження до якості наданих послуг.

Позивач вказує на те, що відповідач намагається безпідставно уникнути виконання зобов?язань щодо викупу одягу, які взяв на себе під час укладення договору та додатків до нього. Умовами договору детально узгоджено підстави виникнення та порядок виконання зобов?язання замовника (відповідача) із викупу одягу, що перебуває у його користуванні. Під час укладення договору та додатків до нього відповідач мав можливість ознайомитися із їх положеннями. Заперечень від відповідача щодо договірних умов чи в частині обов?язку викупу одягу не надходило. Є безпідставними твердження відповідача щодо відсутності з його сторони погодження ціни та предмету викупу. Щодо розрахунку суми викупу та вартості кожної одиниці одягу, то позивачем надані детальні пояснення на основі узгоджених сторонами умов, які містяться у розрахунку вартості виробів та Порядку розрахунку вартості робочого одягу.

Посилання відповідача на принцип contra proferentem та судову практику із застосуванням вказаного принципу є нерелевантним у цій судові справі, оскільки відсутній спір щодо тлумачення умов договору чи додатків до нього. Положення, які зумовлюють обов?язок відповідача викупити одяг, є ясними та однозначними, не суперечать іншим умовам договору. Позивач вважає, що позиція відповідача свідчить про зловживання правами та порушення принципів добросовісності.

Узагальнена позиція відповідача

Відповідач заперечує заявлені позовні вимоги та вказує на те, що є безпідставними позовні вимоги про вартість викупу робочого одягу у розмірі 436 042, 60 грн. Відповідач вказує на те, що договір № 1955 від 17.07.2023 за своєю правовою природою є змішаним з елементами оренди та надання послуг. Викуп виробів не становить невід?ємної частини цих відносин і потребує самостійного укладення договору купівлі-продажу, якого не відбулося через відсутність згоди сторін щодо всіх істотних умов. Положення додатків до договору щодо викупу мають ознаки попереднього договору, але не містять усіх необхідних умов і перебувають у прямій суперечності з п. 8.2 договору, що відповідно до п. 4.3 договору виключає їх застосування, а крім того, спірні умови є несправедливими та створюють суттєвий дисбаланс прав і обов?язків на користь позивача, який розробив проект договору та мав переважний вплив на його зміст, перекладаючи на відповідача ризики нормального зносу, зобов?язуючи сплачувати за ненадані послуги та суттєво обмежуючи власну відповідальність, тому такі умови підлягають тлумаченню на користь відповідача відповідно до принципу contra proferentem, що суперечність принципам добросовісності, розумності та справедливості цивільного законодавства.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

17.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІНДСТРЕМ" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СМАЧНЕ М`ЯСНЕ" (замовник) укладено договір № 1955 з урахуванням протоколу розбіжностей.

Згідно з умовами пункту 3.1. договору, виконавець надає замовнику послуги передбачені умовами даного договору та додатками, передбаченими в розділі 4 договору, щодо надання замовнику у тимчасове оплатне користування виробів (одягу та/або килимів), що входять до складу послуг, а замовник зобов`язується прийняти послуги та сплатити їх вартість. Замовник зобов`язується використовувати вироби лише за їх прямим призначенням.

Вироби, що використовуються в рамках надання послуг, вказані в прайс-листі (Додаток №2).

Сторони, узгодили, що до даного договору, може укладатись, як один так і декілька додатків, в залежності від виду послуг (виробів), якими буде користуватись замовник. У разі зміни/припинення дії одного з додатків (частини послуг) - договір продовжує діяти (п. 3.2. договору).

Всі додатки є невід`ємною частиною договору. Сторонами, за взаємною згодою, у будь-який час можуть бути підписані будь-які додатки чи угоди до даного договору або припинена дія таких додатків (п. 4.2. договору).

Ціна даного договору складається із суми всіх наданих послуг (п. 5.1. договору).

Ціни вказані в прайс-листі, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 5.3. договору сторони домовились про те, що ціни за даним договором підлягають щоквартальній автоматичній індексації на накопичувальний рівень офіційно опублікованої інфляції в Україні (або, що теж саме, індекс споживчих цін, надалі - індекс споживчих цін). Нові ціни не вимагають підписання ніяких додаткових угод, вступають в дію автоматично та відображаються в рахунках-фактурах, які за датою виходу слідують в наступному за звітним кварталі.

У разі якщо на момент виставлення рахунку за надані послуги у першому місяці кварталу індекс споживчих цін не опублікований, нові ціни вступають в дію з наступного за таким місяцем.

У разі, якщо на кінець кварталу накопичувальний індекс споживчих цін з моменту останнього перегляду цін становитиме менше 4%, підвищення цін за цим договором переноситься на наступний квартал. При цьому накопичувальний індекс споживчих цін буде рахуватися з моменту останнього підвищення цін.

Пунктом 6.2. договору погоджено, що строк платежу становить 14 календарних днів від дати виставлення рахунка-фактури.

Рахунки-фактури та акти виконаних робіт (наданих послуг) надаються замовнику в електронному вигляді або у паперовому вигляді (на розсуд виконавця).

Акт повинен бути підписаний замовником та повернутий/надісланий виконавцеві не пізніше 14 календарних днів з дня його отримання. У випадку відсутності письмових зауважень замовника у вказаний строк, акт вважається погодженим, а надані послуги - прийнятими замовником без зауважень (п. 6.2.1. договору).

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє безстроково до того моменту, поки сторонами не буде розірвано додатки на всі послуги (п. 9.1. договору).

Додатком № 1.1. до договору сторони визначили Опис послуг: Послуги з обслуговування наданого в користування робочого одягу, метою обслуговування робочого одягу виконавцем є забезпечення захисту та безпеки шкіри, підтримання професійного іміджу замовника шляхом надання чистого, безпечного та гігієнічного робочого одягу для співробітників замовника.

Під обслуговуванням розуміється регулярне надання виконавцем погодженої кількості робочого одягу у користування замовнику для забезпечення його потреб, а також прання, підтримання узгодженого рівня якості (ремонт, заміна зношеного спецодягу), зберігання, збирання забрудненого та доставка чистого спецодягу. Необхідна кількість комплектів робочого одягу для кожного працівника узгоджується заздалегідь з Замовником для забезпечення кінцевого споживача достатньою кількістю робочого одягу (п. 1.2. додатку № 1.1.).

Відповідно до п. 1.7. додатку № 1.1. перша передача робочого одягу підтверджується актом приймання-передачі одягу в обслуговування, в подальшому на підставі додаткових замовлень кількість одягу може змінюватися. Облік фактичної кількості робочого одягу, що знаходиться в користуванні, обліковується виконавцем, зазначається в рахунках-фактури з деталізацією до тижня обслуговування та в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) і приймається до уваги для розрахунків по договору.

У разі затвердження/підписання акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) згідно строків, вказаних в загальних положеннях (додаток 3), замовник автоматично погоджується з кількістю робочого одягу в обслуговуванні.

Додаток вступає в силу з моменту підписання та діє безстроково. Кожна сторона має можливість у будь-який час припинити даний додаток з попереднім письмовим повідомленням за 12 місяців іншої сторони до планової дати припинення (п. 6.1 додатку № 1.1.).

Згідно з п. 7.1. Додатку № 1.1. незважаючи на узгоджений термін дії Додатку, кожна сторона має право відмовитися від послуги вказаної в даному додатку з негайним настанням правових наслідків після письмового повідомлення іншої сторони за 10 календарних днів, якщо:

(а) інша сторона вчиняє істотне порушення будь-яких загальних положень та/або умов договору і не виправляє таке порушення після 2-х (двох) письмових повідомлень другої сторони,

Для уникнення непорозумінь і неточностей, зупинення обслуговування у разі наявності протермінованої заборгованості, у будь-якому разі не може вважатись істотним порушенням.

або

(б) інша сторона є неплатоспроможною, банкрутом, ліквідованою, продає усі активи, припиняє свою діяльність або припиняє свої виплати (тобто має протермінування оплати послуг більше ніж 40 календарних днів), або

(в) договірні відносини з іншою стороною стали незаконними через істотну зміну контролю або власності другої сторони чи навпаки. Сторони повідомляють іншу сторону про такі суттєві зміни у власності або контролі без зайвих затримок.

У випадку якщо виконавець допустить істотне порушення і не зможе усунути таке порушення протягом 14 днів календарних днів після отримання двох письмових повідомлень, замовник має право відмовитися від додатку. Відповідальність щодо викупу виробів та/або виплати будь-яких компенсацій з боку замовника у такому випадку не застосовується (п. 7.2. додатку № 1.1.).

У інших випадках, ніж визначених у п. 7.2 договору, замовник зобов`язаний на вимогу виконавця всі вироби, що знаходяться в користуванні. У разі наявності складського запасу та/або розміщених у замовленні кастомізованих виробів замовник викуповує такі вироби відповідно до умов додатків. Замовник зобов?язується оплатити рахунок на викуп виробів протягом 14 днів з дати його виставлення (п. 7.3 додатку № 1.1.).

Відповідно до п. 7.4. Додатку № 1.1. у разі дострокової відмови замовника від цього додатку, дострокового припинення дії замовником без попередження, вказаного в п. 6.1 додатку та на додаток до пунктів 7.1 (б) та 7.1 (в), у разі дострокового розірвання договору та/або цього додатку виконавцем через порушення замовником договору, замовник на підставі рахунку виконавця зобов`язаний сплати штраф (штрафну компенсацію) у розмірі, що дорівнює сумі вартості послуг за даним додатком за дванадцять місяців, виходячи з наступного розрахунку: якщо кількість виставлених рахунків становить 13 і більше, то, сума останніх 13 рахунків; якщо кількість виставлених рахунків менше 13, то, сума всіх наявних рахунків поділена на їх кількість і помножена на 13. Даний штраф є узгодженим сторонами і розрахунок здійснюється виконавцем самостійно і не потребує погодження замовника. Оплата штрафу за 12 місяців не звільняє замовник від викупу одягу на вимогу виконавця.

Додатком № 3 до договору сторони визначили Загальні положення та Умови надання послуг.

Згідно з умовами п. 3.1 додатку № 3, якого всі послуги та/або вироби, що надаються за адресою доставки, відповідають узгодженим описам послуг.

Всі вироби, надані в користування у складі послуг, належать виконавцеві на праві власності протягом всього терміну дії договору і до моменту отримання виконавцем викупної вартості в повному обсязі відповідно до умов викупу, якщо інше не передбачено договором або додатковою угодою сторін (п. 4.1. Додатку № 3).

Незважаючи на те, що право власності на вироби не переходить до замовника протягом терміну дії договору, відповідно до умов договору всі ризики володіння і користування ними переходять до замовника. Замовник несе відповідальність за вироби, що передані йому в користування, а також за їх використання не за призначенням. У разі неповернення, втрати або пошкодження виробів, або їх псування, вартість виробів підлягає відшкодуванню за цінами та умовами визначеними в додатках до договору (п.4.2. Додатку № 3).

Відповідно до п. 5.3. додатку № 3, оплата послуг здійснюється протягом 14 календарних днів з дня виставлення рахунку. На початку кожного року виконавець надає графік виходу рахунків на поточний календарний рік та направляє його на електронну пошту відповідальної особи за договором. Такий графік також вказується на кожному рахунку, який виставляється замовнику. Разом із рахунком замовнику направляються податкова накладна та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), який підтверджує надання послуг за цим договором. Замовник зобов`язаний розглянути та затвердити акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) протягом 14 календарних днів з дня їх отримання в електронній (або паперовій формі) або в цей же строк надати обґрунтовані зауваження щодо наданих виконавцем послуг шляхом відправки таких зауважень на електронну адресу виконавця: або за місцезнаходженням виконавця, зазначеним у реквізитах до даного договору. У випадку відсутності письмових зауважень замовника у вказаний строк, акт вважається погодженим, а надані послуги - прийнятими замовником без зауважень.

Згідно з п. 5.5. Додатку № 3, у випадку порушення строків оплати послуг виконавець має право отримати пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, за весь період прострочення без обмежень. У випадку прострочення оплати більш ніж на 30 календарних днів, замовник додатково сплачує штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.

Сторони узгодили, що виконавець має право автоматично призупинити обслуговування у разі прострочення замовником оплати більше ніж на 28 календарних днів до моменту погашення заборгованості, якщо інше письмово не буде узгоджено сторонами. При цьому вартість послуг за договором на період зупинки обслуговування нараховується і оплачується в повному обсязі і не підлягає коригуванню.

Якщо Замовник протермінував оплату за 2-ма рахунками поспіль, виконавець залишає за собою право, без будь-якого повідомлення, передати стягнення непогашеної дебіторської заборгованості третій стороні, в тому числі уступити заборгованість. Замовник зобов`язується компенсувати всі витрати, пов`язані зі стягненням боргу.

Пунктом 5.8 додатку № 3 до договору передбачено, що сторони погоджуються, що будь-які документи, що оформлюються сторонами на виконання договору чи у зв`язку з ним (зокрема, але не виключно: додаткові угоди до договору, рахунки, акти виконаних робіт, видаткові накладні, ТТН, рахунки, акти звірки, претензії, вимоги, листи тощо), можуть бути складені у електронному вигляді із використанням обов`язкових реквізитів електронного документу із використанням кваліфікованого електронного підпису та кваліфікованої електронної печатки відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронні довірчі послуги» з використанням кваліфікованих електронних підписів сторін.

Первинні документи в електронному вигляді складаються за допомогою програм електронного документообігу (M.E.Doc, ВЧАСНО, Paperless тощо) на вибір замовника.

Первинні документи, складені та надіслані в електронній формі з дотриманням встановлених вимог, мають юридичну силу оригіналу і є еквівалентом належним чином оформлених паперових документів такого виду, що належним чином підтверджують виконання сторонами зобов`язань згідно з договором. Електронні документи вважаються одержаними адресатом з моменту надсилання, якщо відправник не отримає автоматичне повідомлення про те, що електронний документ не надіслано.

Замовник зобов`язується сповістити виконавця про виявлені порушення, недоліки чи зауваження щодо надання послуг виконавцем протягом 14 календарних днів з моменту виявлення таких порушень, недоліків чи зауважень (п. 6.2. додатку № 3).

11.09.2023 сторонами підписано акт приймання/передачі одягу в користування згідно договору № 1955 від 17.07.203, відповідно до якого виконавець передав, а замовник прийняв в користування 910 одиниць одягу згідно з погодженим переліком.

Як зазначає позивач, 13.08.2025 відповідач звернувся до нього з листом вих. № 12-08/25 про припинення дії договору та відмови від подальших послуг.

Згідно зі змістом вказаного листа, відповідачем підтверджено зобов`язання щодо викуп робочого одягу по залишковій вартості згідно наданого позивачем розрахунку.

13.08.2025 сторонами укладено додаткову угоду до договору № 1955 від 17.07.2023, якою узгоджено дострокове припинення дії договору № 1955 від 17.07.2023 та останнім днем дії договору вважається 25.08.2025, а в частині розрахунків, до повного виконання своїх зобов`язань.

При цьому, на момент розірвання договору в користуванні відповідача перебував одяг, який був переданий відповідачу у кількості 699 одиниць, що підтверджується актом про фактичну відсутність робочого одягу у виконавця від 12.12.2025, що не заперечується відповідачем.

Так, 25.08.2025 позивачем складено акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 324291, згідно з яким позивачем виконані наступні роботи (надані послуги) на загальну суму 15 832, 15 грн. Вказаний акт підписаний відповідачем без зауважено.

На підставі вказаного акта позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату № 324291 від 25.08.2025 на суму 15 832, 15 грн.

Однак, відповідачем належним чином не виконані зобов`язання за договором та не здійснено своєчасну оплату наданих послуг, у зв`язку з чим заборгованість відповідача станом на час звернення до суду складає у розмірі 15 832, 15 грн.

Також, позивачем нараховано на основну заборгованість пеню у розмірі 1 358, 09 грн, штраф у розмірі 3 166, 43 грн на підставі 5.5 додатку № 3, а також 3 % річних у розмірі 131, 43 грн, інфляційні втрати у розмірі 254, 50 грн.

Крім того, на виконання умов п.5.1.1 договору, за згодою відповідача, позивачем виставлено рахунок на оплату № 217 від 25.08.2025 за викупи робочого одягу, який знаходиться в обслуговуванні на суму 436 042, 60 грн.

Позивач надіслав на адресу відповідача претензію № П-3575 від 29.10.2025 з вимогами сплати заборгованість у загальному розмірі 451 874, 75 грн. Вказана претензія отримана відповідачем та залишена без виконання.

Доказів сплати відповідачем вказаної заборгованості суду не надано.

Вищевказані обставини стали причиною звернення позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Згідно частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1, статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України).

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, та обставини справи, між позивачем та відповідачем змішаний договір надання послуг та оренди.

Щодо основної заборгованості

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк (ч.1 ст. 759 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором; наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язкуч.1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.2. договору погоджено, що строк платежу становить 14 календарних днів від дати виставлення рахунка-фактури.

25.08.2025 позивачем складено акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 324291, згідно з яким позивачем виконані наступні роботи (надані послуги) на загальну суму 15 832, 15 грн.

На підставі вказаного акта позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату № 324291 від 25.08.2025 на суму 15 832, 15 грн.

Враховуючи умови договору, останнім днем виконання зобов`язань згідно рахунку № 324291 від 25.08.2025 є 08.09.2025.

Доказів сплати відповідачем вказаної заборгованості до суду не надано.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідач на користь позивача основної заборгованості у розмірі 15 832, 15 грн є обґрунтованими.

Щодо стягнення пені та штрафу

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Статтею 611 ЦК України встановлено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 5.5. Додатку № 3, у випадку порушення строків оплати послуг виконавець має право отримати пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, за весь період прострочення без обмежень. У випадку прострочення оплати більш ніж на 30 календарних днів, замовник додатково сплачує штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.

Позивачем надано розрахунок пені за період з 09.09.2025 по 18.12.2025, що складає у розмірі 1 358, 09 грн та штрафу у розмірі 3 166, 43 грн.

Судом перевірено розрахунок пені та штрафу та встановлено, що розрахунок пені здійснено арифметично правильно.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 1 358, 09 грн та штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Позивач надано розрахунок 3% річних за загальний 09.09.2025 по 18.12.2025, що складає у розмірі 131, 43 грн та інфляційні втрати у розмірі 254, 50 грн за вказаний період.

Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат та встановлено, що розрахунки здійснено арифметично правильно..

Таким чином, законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 254, 50 грн та 3% річних у розмірі 131, 43 грн.

Щодо стягнення коштів за викуп робочого одягу

Статтею 782 ЦК України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом (ст. 907 ЦК України).

13.08.2025 відповідач звернувся до позивача з листом вих. № 12-08/25 про припинення дії договору та відмови від подальших послуг.

Згідно зі змістом вказаного листа, відповідачем підтверджено зобов`язання щодо викуп робочого одягу по залишковій вартості згідно наданого позивачем розрахунку.

Відповідно до п. 8.1. договору, у разі якщо договір та/або відповідний додаток на ті чи інші послуги розірваний або припинений (наприклад: в частині одягу припинено, а щодо килимів - додаток діє), зобов`язання по викупу виробів на вимогу виконавця і сплаті компенсації за послуги та/або за вироби, згідно умов відповідних додатків, пов`язані з даними послугами так само як і інші не виконані зобов`язання, визначені у цьому договору, загальних умовах надання послуг чи будь-яких інших додатках, залишаються в силі і діють до моменту їх виконання.

Згідно з п. 9.3. договору, після припинення дії договору або його дострокового розірвання (повністю або в частині відповідного додатку - послуги) замовник зобов`язаний здійснити на вимогу виконавця викуп виробів відповідно до додатків, сплатити компенсацію і т.д.

Пункт 7.2. додатку 3 до договору передбачає, що при достроковому, не пов`язаного з виною виконавця розірванні (припиненні) договору повністю або частково (тільки щодо окремих послу виробів), замовник на вимогу виконавця має здійснити викуп виробів та/або оплату компенсації (штрафу) передбаченого відповідним додатком.

Відповідно до п. 5.1.1. додатку № 1.1. до договору, замовник зобов`язаний на вимогу виконавця викупити робочий одяг, що знаходиться в обслуговуванні, у разі: припинення дії договору та/або цього додатку з урахуванням положень розділу 7 договору і цього додатку. Вартість викупу залежить від строку служби кожної конкретної одиниці робочого одягу. Розрахунок суми проводиться відповідно до таблиці 3 додатку № 1.1. до договору.

13.08.2025 сторонами укладено додаткову угоду до договору № 1955 від 17.07.2023, якою узгоджено дострокове припинення дії договору № 1955 від 17.07.2023 та останнім днем дії договору вважається 25.08.2025, а в частині розрахунків, до повного виконання своїх зобов`язань.

На виконання умов п.5.1.1 договору, за згодою відповідача, позивачем виставлено рахунок на оплату № 217 від 25.08.2025 за викупи робочого одягу, який знаходиться в обслуговуванні на суму 436 042, 60 грн.

В якості доказу направлення відповідачеві спірного рахунку, позивач надав роздруківку електронних листів, з яких вбачається, що дані документи направлені на адресу відповідача та містять детальний розрахунок суми викупу та порядок здійснення розрахунку.

Заперечуючи заявлені позовні вимоги відповідач вказує на те, що викуп виробів не становить невід?ємної частини цих відносин і потребує самостійного укладення договору купівлі-продажу, якого не відбулося через відсутність згоди сторін щодо всіх істотних умов. Положення додатків до договору щодо викупу мають ознаки попереднього договору, але не містять усіх необхідних умов і перебувають у прямій суперечності з п. 8.2 договору, що відповідно до п. 4.3 договору виключає їх застосування, а крім того, спірні умови є несправедливими та створюють суттєвий дисбаланс прав і обов?язків на користь позивача, який розробив проект договору та мав переважний вплив на його зміст, перекладаючи на відповідача ризики нормального зносу, зобов?язуючи сплачувати за ненадані послуги та суттєво обмежуючи власну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Дослідивши надані до матеріалів справи докази, беручи до уваги відсутність заперечень відповідача наданих у визначені договором строки щодо отриманого рахунку про викуп одягу та контррозрахунку наданого відповідачем, суд вважає, що надані позивачем докази в обґрунтування заявлених позовних вимог є більш вірогідними ніш докази надані відповідачем.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Аналогічний підхід до стандарту доказування «вірогідність доказів» висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей".

Додатково суд при вирішенні спору звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, які зводяться до того, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається у якості підтвердження або заперечення вимог. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду у від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

За вищевказаних обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 481, 42 грн покладаються на відповідача.

Позивач заявив вимогу про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, яку викладено в прохальній частині позовної заяви, в порядку частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з положеннями частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне відкласти вирішення питання про розподіл таких витрат.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76 - 79, 86, 91, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАЧНЕ М`ЯСНЕ" (49001, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 15/3, каб. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальність "ЛІНДСТРЕМ" (02094, м. Київ, вул. Віскозна, буд. 8, ) основну заборгованість у розмірі 15 832, 15 грн, пеню у розмірі 1 358, 09 грн, штраф у розмірі 3 166, 43 грн, 3% річних у розмірі 131, 43 грн, інфляційні втрати у розмірі 254, 50 грн, грошові кошти за викупу робочого одягу у розмірі 436 042, 60 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 481, 42 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відкласти вирішення питання про розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу до моменту подання ним доказів понесення цих витрат у порядку, передбаченому частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.І. Ярошенко