ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2026 Справа № 917/2359/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., секретар судового засідання Отюгова О.І., розглянувши матеріали справи №917/2359/25

за позовною заявою Приватного підприємства Науково-виробниче "УКРЕКОСПЕЦПРОЕКТ", вул. Чайковського, 3, м. Камянське, Дніпропетровська область, 51909

до відповідача фізичної особи - підприємця Береговенко Любові Іванівни, АДРЕСА_1

про стягнення 447 901,38 грн,

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

26.12.2025 року до Господарського суду Полтавської області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Приватного підприємства Науково-виробниче "УКРЕКОСПЕЦПРОЕКТ" до відповідача фізичної особи - підприємця Береговенко Любові Іванівни про стягнення заборгованості за договором субпідряду №17/06-2025 від 17.06.2025 року у розмірі 447 901,38 грн, з яких 437 102,65 грн - сума основного боргу, 7 026,47 грн - інфляційні втрати, 3 772,26 грн - 3% річних (вх. № 2462/25).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх обов`язків за Договором субпідряду №17/06-2025 від 17.06.2025р.

За результатами проведеного 12.01.2026 року автоматизованого розподілу судової справи справу № 917/2359/25 передано на розгляд судді Тимощенко О.М.

Ухвалою суду від 15.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №917/2359/25, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлено строки подачі заяв по суті.

Відповідач в підсистемі "Електронний суд" станом на момент прийняття позовної заяви до розгляду не був зареєстрований.

Відповідно до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України копію ухвали про відкриття провадження у справі від 15.01.2026 року було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, що зазначена в позовній заяві ( та збігається з адресою реєстрації), а саме: вул. Бойко Вадима, 23, кв. 57, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, яка повернулась до суду 28.01.2026 року без вручення з відміткою поштового відділення "адресат відсутній" (дата відмітки АТ "Укрпошта" - 24.01.2026 року).

Згідно із п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, день належного вручення копії судового рішення може бути встановлений виключно з відповідної відмітки на поштовому повідомленні, або розписки про отримання копії судового рішення (зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №205/1129/19).

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 15.01.2026 року є 24.01.2026 року. Отже, суд належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи.

Відповідач відзив на позов не надав. Встановлені строки для його подання закінчилися.

Згідно з ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно із ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

При цьому, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище приписів ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Між Приватним підприємством "Укрекоспецпроект" (далі - замовник, позивач) та фізичною особою - підприємцем Береговенко Любов`ю Іванівною (далі - субпідрядник/підрядник, відповідач) укладено Договір субпідряду №17/06-2025 від 17.06.2025 р. ( далі - договір, а. с. 5 - 9).

При укладенні Договору сторони, зокрема, узгодили наступне:

- Підрядник зобов`язується виконати та здати Замовнику в обумовлений Договором строк закінчені роботи, зазначені в п. 1.2 цього Договору, а Замовник прийняти і оплатити такі роботи (п.1.1 договору);

- Предметом Договору є роботи: Капітальний ремонт витяжної вежі баштової градирні ст. №1 з використанням сучасних матеріалів обшиви та відновленням системи зрошення (інв. № 70000202 - градирня №1) (надалі за текстом договору - об`єкт). Власником результату виконаних Робіт є Замовник (п.1.2 договору).

- Згідно п.1.4 Договору обсяги (кількісні характеристики), виконуваних за цим Договором Робіт, визначені в технічному завданні (додаток 1 до Договору);

- Ціна Договору (виконання робіт) складає 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень, в тому числі ПДВ (п. 3.1 договору);

- Оплата здійснюється Замовником на підставі виставлених Підрядником рахунків. Проміжні розрахунки здійснюються на підставі підписаних актів за формою КБ2в та завершальний розрахунок на підставі підсумкового акту КБ2в та довідки про вартість робіт за формою КБ3 (п. 4.1 договору);

- Строк виконання робіт до 22.08.2025 р. (п.5.2 договору);

- Відповідно до п. 6.2.1 Договору Замовник має право достроково розірвати цей Договір в односторонньому порядку у разі невиконання зобов`язань Підрядником, шляхом письмового повідомлення його про це у строк 5 календарних днів, якщо Підрядник допустив прострочення строку виконання Робіт, передбаченого пунктом 5.2;

- У випадку припинення Робіт Підрядником з причин, які не залежали від Замовника, або Підрядник допустив прострочення строку виконання Робіт, передбаченого п. 5.2. Договору більше, ніж на 10 календарних днів, і Замовник скористався своїм правом на одностороннє розірвання Договору, Підрядник повертає Замовнику грошові кошти пропорційно частині невиконаних Робіт у спосіб та у строки, визначені Замовником у вимозі, а також сплачує штрафну санкцію, передбачену пунктом 7.3. цього Договору (п. 7.6 договору).

Як зазначає у позові позивач, Замовником на підставі виставленого Виконавцем рахунку 18.06.2025 р. було сплачено суму у розмірі 150 000,00 грн (10% від загальної вартості робіт).

Також 01.07.2025р. замовником було сплачено Виконавцеві додатково 100 000,00 грн, 21.07.2025 р. -150 000,00 грн, 06.08.2025 р. - 75 000,00 грн.

Тобто відповідач отримав 475 000,00 грн. за виконання обумовлених договором та технічним завданням робіт. Відповідно до п. 5.2 Договору строк виконання робіт до 22.08.2025 р., однак станом на 01.09.2025р. Виконавцем було виконано робіт на суму 37 897,35 грн.

У зв`язку з вищевикладеним та враховуючи п.п. 6.2.1, 7.6 Договору 01.09.2025 р. позивачем було направлено відповідачу Повідомлення про розірвання договору разом з вимогою про повернення отриманих в якості передоплати коштів, яке отримано Виконавцем 16.09.2025 р. Крім того, 02.12.2025 р. Замовником повторно було направлене повідомлення про дострокове розірвання договору та вимогу про повернення коштів, яке повернулось 22.12.2025 р. за закінченням терміну зберігання (а. с. 16 - 19).

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду із цим позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором субпідряду №17/06-2025 від 17.06.2025 року у розмірі 447 901,38 грн, з яких: 437 102,65 грн - сума основного боргу, 7 026,47 грн - інфляційні втрати, 3 772,26 грн - 3% річних.

Відповідач жодних заперечень проти позову не надав.

Ухвалюючи рішення за заявленими позовними вимогами суд приймає до уваги такі обставини.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного Договору субпідряду №17/06-2025 від 17.06.2025 року.

Загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України (ЦК України) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник (ч1 ст. 838 ЦК України).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Таким чином зі змісту вказаної норми випливає, що замовник має оплатити підряднику лише ту роботу, яка була виконана підрядником належним чином та в строк, визначений договором.

Зі змісту вказаних вище норм ЦК України також випливає, що обов`язок замовника оплатити виконану підрядником роботу кореспондується з обов`язком прийняти таку роботу після її фактичного виконання та пред`явлення підрядником для прийняття в установленому порядку.

На виконання договору сторонами узгоджено конкретний перелік робіт, місце проведення робіт, строки їх виконання, вартість.

Загальні умови виконання зобов`язання викладені в ч. 1 ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Судом встановлено, що позивач за платіжними інструкціями від 18.06.2025 року №2373, від 01.07.2025 року №2395, від 21.07.2025 року №2440 та від 06.08.2025 року №2510 сплатив відповідачу 475 000,00 грн (а. с. 12 -15).

Відповідно до п.5.2 Договору строк виконання робіт до 22.08.2025 р., однак станом на 01.09.2025 р. Виконавцем було виконано робіт на суму 37 897,35 грн, що не спростовано та не заперечується відповідачем.

Відповідач не надав будь-яких доказів, які б свідчили про фактичне виконання ним робіт, визначених Договором в установлений Договором строк.

Відповідно до п. 6.2.1 Договору Замовник має право достроково розірвати цей Договір в односторонньому порядку у разі невиконання зобов`язань Підрядником, шляхом письмового повідомлення його про це у строк 5 (п`ять) календарних днів, якщо Підрядник допустив прострочення строку виконання Робіт, передбаченого пунктом 5.2.

Відповідно до п. 7.6 Договору у випадку припинення Робіт Підрядником з причин, які не залежали від Замовника, або Підрядник допустив прострочення строку виконання Робіт, передбаченого п. 5.2. Договору більше, ніж на 10 календарних днів, і Замовник скористався своїм правом на одностороннє розірвання Договору, Підрядник повертає Замовнику грошові кошти пропорційно частині невиконаних Робіт у спосіб та у строки, визначені Замовником у вимозі, а також сплачує штрафну санкцію, передбачену пунктом 7.3. цього Договору.

На підставі п.п. 6.2.1, 7.6 Договору 01.09.2025р. позивачем було направлено відповідачу Повідомлення про розірвання договору разом з вимогою про повернення отриманих в якості передоплати коштів, яке отримано Виконавцем 16.09.2025 р. Крім того, 02.12.2025р. Замовником повторно було направлене повідомлення про дострокове розірвання договору та вимогу про повернення коштів, яке повернулось 22.12.2025 р. за закінченням терміну зберігання (а. с. 16 - 19).

Повідомлення залишені відповідачем без відповіді та реагування.

Договір може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов`язань його сторін.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

Відповідна правова позиція була викладена, зокрема, в п. 8.5 - 8.7 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.03.2021 у справі № 910/10233/20.

Ст. 204 ЦК України встановлює презумпцію дійсності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Докази визнання недійсним здійсненого позивачем правочину (односторонньої відмови від Договору субпідряду) надані суду не були.

За таких обставин, Договір субпідряду №17/06-2025 від 17.06.2025 року є припиненим в зв`язку з реалізацією позивачем свого права на односторонню відмову від договору.

Частинами 2, 3 ст. 653 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до положень ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч.1). Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2). Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Враховуючи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.09.2022 у справі №913/703/20 (з посиланням на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №910/17235/20), відмова замовника від договору підряду є підставою для задоволення вимоги про повернення невикористаної частини авансу (виконаного однією стороною у припиненому зобов`язанні) відповідно до вимог ст.1212 ЦК Кодексу.

За таких обставин, після розірвання сторонами договору правова підстава для утримання відповідачем суми попередньої оплати відпадала, у зв`язку з чим вимога про повернення грошових коштів у розмірі 59 694,16 грн. є правомірною.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У Повідомленні про розірвання Договору позивач просив відповідача повернути кошти в сумі 437 102,65 грн не пізніше 09.09.2025 року, що не було виконано відповідачем.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача - 7 026,47 грн інфляційних втрат та 3 772,26 грн 3% річних за період з 10.09.2025 року по 23.12.2025 року.

Перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, долучений Позивачем до позовної заяви, суд дійшов висновку, що він арифметично вірний, помилок не виявлено.

Жодних контрозрахунків чи заперечень проти позову відповідач суду не надав.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено подані учасниками справи докази. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 80 ГПК України).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог повністю.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позивачу за подачу до суду даної позовної зави необхідно було сплатити судовий збір у розмір 5 374,82 грн.

Платіжною інструкцією №2816 від 24.12.2025 року на суму 5 375,00 грн позивачем було підтверджено оплату судового збору за подання позовної заяви (а. с. 4).

Випискою від 24.12.2025 року підтверджено зарахування судового збору у розмірі 5 375,00 грн до спеціального фонду державного бюджету України (а. с. 26).

Отже, позивачем було внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом (більше на 0,18 грн).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Сплачений позивачем судовий збір в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладається на відповідача в розмірі 5 374,82 грн з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 в зв`язку з поданням позовної заяви в електронному вигляді через систему "Електронний суд".

Керуючись статтями 129, 232-233, 236-238, 240, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Береговенко Любові Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства науково-виробниче "Укрекоспецпроект" (вул. Чайковського, 3, м. Камянське, Дніпропетровська область, 51909, ) 437 102,65 грн сума основного боргу за договором субпідряду №17/06-2025 від 17.06.2025 року, 7 026,47 грн інфляційних втрат, 3 772,26 грн 3% річних та 5 374,82 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення підписано 23.02.2026 року

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О. М. Тимощенко