ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/915/25

Господарський суд Закарпатської області у складі: судді Сисина С.В., за участі секретаря судового засідання Далекорій Б.В., розглянувши у загальному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деревопереробна фабрика Бескид», код ЄДРПОУ - 43807040, місцезнаходження - 42305, Сумська область, Сумський район, селище Степанівка, вулиця Центральна, будинок 23-В,

до відповідача 1: Головного управління ДПС у Закарпатській області, код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу - 44106694, місцезнаходження - 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Августина Волошина, будинок 52,

відповідача 2: Державної податкової служби України, код ЄДРПОУ - 43005393, місцезнаходження - 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департаменту забезпечення надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ужгородської міської ради, , місцезнаходження 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова, будинок 3,

про припинення податкової застави нерухомого майна,

за участі представників сторін:

від позивача адвоката Соколова Д.І. (згідно ордеру серії АЕ №1416666 від 19.08.2025), у режимі відеоконференції,

від відповідача 1 Ліуша Б.Б. (у порядку самопредставництва),

від відповідача 2 Ліуша Б.Б. (у порядку самопредставництва),

від третьої особи не з`явився,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Деревопереробна фабрика Бескид» (далі позивач, Товариство), від імені та в інтересах якого діє адвокат Соколов Дмитро Ігорович, через систему «Електронний суд» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою від 11.08.2025 до Головного управління ДПС у Закарпатській області (далі відповідач 1), Державної податкової служби України (далі відповідач 2) про усунення перешкод у користуванні майном, а саме: припинення податкової застави нерухомого майна.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено головуючого суддю Сисина С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2025.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 15.08.2025 позовну заяву (зареєстровану за вх.№02.3.1-05/989/25 від 11.08.2025) - залишено без руху; встановлено позивачу - 5 днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог ухвали суду від 15.08.2025 від представника позивача адвоката Соколова Д.І. через систему «Електронний суд» 19.08.2025 надійшла заява від 19.08.2025 про усунення недоліків позовної заяви (зареєстрована за вх.№02.3.1-02/7334/25), до якої долучені докази усунення недоліків позовної заяви.

Згідно з ухвалою від 20.08.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначив підготовче засідання на 18.09.2025; залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Департамент забезпечення надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ужгородської міської ради; встановив сторонам строки на подачу заяв по суті справи.

21.08.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява від 21.08.2025 (зареєстрована за вх. №02.3.1-02/7397/25) про долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 20.08.2025 доказів надіслання позовної заяви з додатками, заяви про усунення недоліків позовної заяви з додатками - третій особі на стороні відповідачів.

05.09.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву від 04.09.2025 (зареєстрований за вх. №02.3.1-02/7744/25).

10.09.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника позивача надійшла відповідь на відзив від 09.09.2025 (зареєстрована за вх. №02.3.1-02/7868/25).

15.09.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника відповідачів надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву від 15.09.2025 (зареєстроване за вх. №02.3.1-02/8034/25).

Враховуючи тимчасову непрацездатність судді Сисина С.В. станом на 18.09.2025, згідно з ухвалою від 07.10.2025 суд призначив підготовче засідання на 22.10.2025.

Згідно з ухвалою від 07.10.2025 за результатом розгляду клопотання представника позивача від 25.08.2025, суд вирішив провести підготовче засідання, призначене на 22.10.2025 та наступні судові засідання за участі представника позивача адвоката Соколова Д.І. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у системі ЄСІТС ВКЗ за допомогою системи «Електронний суд».

Згідно з ухвалою від 22.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду по суті на 20.11.2025.

У судовому засіданні 20.11.2025 суд розпочав розгляд справи, під час чого заслухав вступне слово представників позивача і відповідача, після чого суд згідно з ухвалою від 20.11.2025 задовольнив клопотання представника позивача та оголосив перерву в судовому засіданні до 08.12.2025.

04.12.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» надійшло клопотання від 04.12.2025 (зареєстроване за вх. №02.3.1-02/10640/25) про поновлення строку на подання доказів і долучення доказів до справи.

Згідно з ухвалою від 12.12.2025 суд задовольнив клопотання ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» від 04.12.2025 про поновлення строку на подання доказів; поновив позивачу строк на подання доказів та долучив до матеріалів справи такі докази: копії договору оренди землі від 01.12.2025, укладеного між Нижньоворітською сільською радою Мукачівського району Закарпатської області та ТОВ «Деревопереробна фабрика бескид»; рішення Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 23.09.2025 №1691 «Про надання земельних ділянок в оренду ТОВ «Деревопереробна фабрика бескид» та від 28.10.2025 №1722 «Про внесення змін до рішення сесії Нижньоворітської сільської ради від 23.09.2025 №1691 «Про надання земельних ділянок в оренду ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид»; призначив справу до судового розгляду на 26.01.2026.

У судовому засіданні 26.01.2026 суд перейшов до дослідження письмових матеріалів справи, однак, під час дослідження доказів трапилась несправність системи відеоконференцзв`язку, про що секретарем судового засідання Б.Далекорій складеного акт про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку №02.4-21 від 26.01.2026. Враховуючи неналежне функціонування системи відеоконференцзв`язку проведення подальшого судового засідання не було можливим, а тому згідно з ухвалою від 26.01.2026 суд призначив наступне судове засідання 11.02.2026.

З довідок про доставку електронного листа, які отримані з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», вбачається, що ухвали суду від 15.08.2025, від 20.08.2025, від 07.10.2025, від 07.10.2025, від 22.10.2025, від 20.11.2025, від 12.12.2025, від 26.01.2026 у справі №907/915/25 (суддя Сисин С.В.) були надіслані позивачу, представнику позивача, відповідачу 1, відповідачу 2 та третій особі на стороні відповідачів в їх Електронний кабінет. Означені документи доставлено до електронних кабінетів учасників справи 20.08.2025 о 18:30, 21.08.2025 о 08:07, 08.10.2025 о 10:50, 22.10.2025 о 18:45, 20.11.2025 о 17:51, та 12.12.2025 о 17:54. 27.01.2026 о 10:48.

В пунктах 41-42 постанови Верховного Суду від 30.08.2022 у справі №459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до «Електронного кабінету» є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.

Отже, сторони належним чином повідомлялися про день, час та місце судових засідань.

У судовому засіданні 11.02.2026 суд завершив дослідження наявних у справі письмових доказів та пояснень учасників справи, викладених у заявах по суті справи; перейшов до судових дебатів, після яких відповідно до ч. 1 ст. 219 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, повідомивши дату та час його проголошення у цьому судовому засіданні.

Повернувшись у судове засідання, 11.02.2026 суд згідно з ч. 6 ст. 233, ч. 1 та 6 ст. 240 ГПК України проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду та повідомив дату складання повного рішення до десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Аргументи сторін

Суть спору за позицією позивача

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» зазначає, що воно з 23.06.2023 є власником об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: Закарпатська область, Воловецький район, село Нижні Ворота, вулиця Центральна, будинок 82, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 215 (далі нерухоме майно, об`єкт нерухомості). Відповідне право власності набуте позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2023 та належним чином зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач вказує, що під час перевірки реєстрових відомостей ним було виявлено наявність зареєстрованого обтяження у вигляді податкової застави, внесеної 19.03.2024 на підставі акта опису майна серії та № 29/13-02-15 від 19.03.2024, складеного ГУ ДПС у Закарпатській області. Запис про обтяження внесено державним реєстратором Магою Тетяною Василівною (Виконавчий комітет Ужгородської міської ради), номер запису про обтяження: 54189005, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 72143009 від 19.03.2024, обтяжувач Державна податкова служба України (43005393).

У зазначених реєстрових відомостях за актом опису як платника податків вказано ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид» (), тоді як обтяжено майно, що належить позивачу ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» ().

Позивачем направлялась відповідачу 1 заява про припинення податкової застави, однак відповідачем 1 не було усунуто перешкоди у користуванні позивачем належним йому майно. Зокрема, у відповідях Головного управління ДПС у Закарпатській області міститься суперечлива інформація. Зокрема, відповідач 1 спершу відмовляв у наданні відомостей, посилаючись на конфіденційність інформації щодо третіх осіб, а згодом повідомив про відсутність будь-яких заходів з опису майна саме щодо позивача.

У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до суду з позовною заявою для захисту свого речового права.

Отже, податковим органом (відповідачами у справі) було неправомірно накладено обтяження на активи суб`єкта господарювання, який не має податкового боргу та не є учасником відповідних правовідносин із контролюючим органом, тобто неправомірно накладено податкову заставу на нерухоме майно позивача.

Водночас, запис про обтяження (про податкову заставу) залишається актуальним у державному реєстрі, що створює реальні перешкоди у здійсненні позивачем повноважень власника. Посилаючись на норми податкового законодавства, згідно з якими предметом податкової застави може бути виключно майно боржника, який має податковий борг, Товариство стверджує, що оскільки воно не є податковим боржником, подальша наявність запису про заставу щодо його майна є незаконною та підлягає усуненню в судовому порядку шляхом зняття відповідного обтяження.

Суть спору за позицією представника відповідачів 1 та 2.

У відзиві на позовну заяву від 04.09.2025 представник відповідачів 1 та 2, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, наголошує на правомірності дій контролюючого органу щодо застосування податкової застави та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідачі 1 та 2 наголошують, що у відповідності до п. 59.1. ст. 59 Податкового кодексу України (далі ПК України), у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням п. 59.1. ст. 59 ПК України, ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид» () було виставлено податкову вимогу №445-07 від 08.10.2013, яка була вручена 08.10.2013 особисто посадовій особі указаного товариства.

Також, станом на 09.08.2023 у ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид»» () виник податковий борг згідно поданої звідності з земельного податку юридичних осіб від 09.08.2023 за період 2021-2023 років.

На виконання ст. 89 ПК України, контролюючим органом в особі заступника начальника Головного управління ДПС у Закарпатській області прийнято рішення №294/13-02-14 від 08.12.2023 про опис майна у податкову заставу ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид»» () для забезпечення погашення податкового боргу.

Отже, позиція відповідачів ґрунтується на тому, що опис майна у податкову заставу (згідно з актом №29/13-02-15 від 19.03.2024) було здійснено щодо майна боржника - ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид» (код ЄДРПОУ - 02139081), за яким у Державному реєстрі станом на момент вчинення реєстраційних дій було закріплено право власності на об`єкт нерухомості за адресою: Закарпатська область, село Нижні Ворота, вулиця Центральна, 82.

Відповідачі акцентують увагу суду на тому, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вважаються достовірними, станом на 19.03.2024 (дата реєстрації обтяження) та навіть станом на 04.09.2025, за вказаним об`єктом та земельною ділянкою (кадастровий номер :08:010:0020), на якій розташований об`єкт нерухомості власником/користувачем продовжувало значитися саме ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид» (), а не позивач. Отже, державний реєстратор, діючи у межах повноважень, визначених статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не виявив суперечностей між заявленими та зареєстрованими правами.

Додатково відповідачі вказують на наявність непогашеного податкового боргу у боржника ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид» () у розмірі 232602,04 грн станом на 19.03.2024 на день складання акту опису майна і такий податковий борг виник на підставі самостійного декларування, що згідно зі ст.ст. 88, 89 ПК України є безумовною підставою для виникнення права податкової застави.

Щодо позивача - ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» (код ЄДРПОУ - 43807040), то відповідачі зауважують, що заходи з опису його майна не вживалися. Таким чином, відповідачі вважають, що оскаржувана податкова застава є чинною та законною формою забезпечення виконання податкових зобов`язань власника майна, відображеного у реєстрі як податкового боржника.

Доводи, викладені сторонами в інших заявах по суті справи

У відповіді на відзив від 09.09.2025 ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид», наголошує, що накладення податкової застави на спірний об`єкт нерухомого майна є завідомо протиправним, оскільки станом на дату складання акта опису майна від 19.03.2024 комплекс будівель вже не перебував у власності податкового боржника. Позивач зазначає, що право власності на об`єкт нерухомості за адресою: Закарпатська область, Воловецький район, село Нижні Ворота, вулиця Центральна, будинок 82, реєстраційний номер 215, перейшло до ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» ще 23.06.2023 на підставі договору купівлі-продажу №1840, що підтверджується відповідним записом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, на момент ініціювання відповідачем 1 процедури опису майна у податкову заставу, зазначене майно належало третій особі, яка не має податкового боргу, що прямо суперечить приписам ст.ст. 87 89 ПК України, які дозволяють обтяжувати виключно майно безпосереднього платника податків.

Щодо посилань відповідачів на результати запиту за кодом ЄДРПОУ боржника ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид», то позивач вказує на їх неспроможність, оскільки формальна наявність застарілих відомостей у програмних продуктах податкового органу не може превалювати над актуальними даними Державного реєстру речових прав. Позивач наголошує, що належне виконання відповідачами як контролюючим органом своїх обов`язків вимагало ідентифікації власника за реєстраційним номером об`єкта нерухомості, а не за кодом суб`єкта, який раніше володів цим майном. Позивач стверджує, що відповідач 1 мав об`єктивну можливість встановити факт переходу права власності, проте виявив протиправну бездіяльність, обмежившись формальним посиланням на достовірність реєстру, водночас ігноруючи зміст самих реєстраційних дій, проведених задовго до опису майна.

Стосовно правового статусу земельної ділянки, позивач акцентує увагу на принципі єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі, закріпленому у ст. 120 Земельного кодексу України (далі ЗК України) та ст. 377 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), згідно з яким з моменту набуття позивачем права власності на будівлі 23.06.2023, право постійного користування земельною ділянкою у попереднього власника (боржника) припинилося в силу закону на підставі пункту «е» ч. 1 ст. 141 ЗК України. Фактичне використання земельної ділянки саме позивачем підтверджується також судовим спором у справі №907/176/25 за позовом прокурора про стягнення безпідставно збережених коштів за використання землі, в межах якого сторонами було укладено мирову угоду від 28.08.2025, що остаточно спростовує наявність будь-яких речових прав ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид» на об`єкт опису станом на день складання акту опису.

Отже, позивач наголошує, що, оскільки об`єкт нерухомості був відчужений ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид» до моменту виникнення підстав для податкової застави, дії відповідачів щодо реєстрації обтяження на майно позивача є втручанням у право мирного володіння майном, що зумовлює необхідність судового захисту шляхом припинення такої податкової застави.

У запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву від 15.09.2025 представник відповідачів зазначає, що станом на 09.08.2023 у ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид» виник податковий борг із земельного податку за період 2021 2023 років, сформований на підставі поданих самим платником податкових декларацій. У зв`язку з наявністю непогашеного боргу, контролюючим органом на підставі ст. 89 ПК України було прийнято рішення №294/13-02-14 від 08.12.2023 про опис майна боржника у податкову заставу.

За результатами аналізу відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачем 1 встановлено наявність у боржника права постійного користування земельною ділянкою площею 2,07 га (кадастровий номер :08:010:0020) та права власності на майновий комплекс загальною площею 4850,40 кв.м, розташований на земельній ділянці, за адресою: село Нижні Ворота, вулиця Центральна, 82. На підставі акта опису майна № 29/13-02-15 від 19.03.2024 державним реєстратором було внесено запис про обтяження зазначеного нерухомого майна податковою заставою.

Заперечуючи проти аргументів позивача про припинення права користування земельною ділянкою, відповідачі наголошують, що станом на 04.09.2025 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні будь-які реєстраційні записи щодо зміни власника чи користувача вказаних об`єктів. На думку податкового органу, відсутність таких змін у реєстрі свідчить про збереження за боржником права власності та користування майном, а отже, і про правомірність накладення обтяження.

Крім того, представник відповідачів вважає безпідставними посилання позивача на мирову угоду у справі №907/176/25, оскільки ухвала про її затвердження судом не прийнята. Також представник відповідачів зауважує, що підстави позовної заяви у справі №907/176/25 та умови мирової угоди в цій справі не охоплюють питання сплати штрафних санкцій та пені, нарахованих за несвоєчасне виконання податкових зобов`язань із земельного податку за період з 23.06.2023 по 31.12.2024, що додатково підтверджує обґрунтованість вжитих заходів забезпечення погашення податкового боргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Деревопереробна фабрика Бескид» є власником об`єкту нерухомого майна за адресою: Закарпатська область, Воловецький район, село Нижні Ворота, вулиця Центральна, будинок 82 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 215).

Право власності ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» (код ЄДРПОУ - 43807040) набуло на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2023, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.В. та зареєстрованого у реєстрі за №1840 (далі договір купівлі-продажу).

В означеному договорі від 23.06.2023 зазначено, що ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал»» (у договорі продавець), що є іпотекодержателем за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вишняковою І.В. за реєстрованим №41, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені, іпотекодавцем за яким є ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид» (), та ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» () (у договорі покупець) уклали такий договір згідно зі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та п.6 іпотечного договору, відповідно до якого продавець продає (передає у власність), а покупець купує (приймає у власність) нерухоме майно (комплекс загальною площею 4850,4 кв.м) за адресою: Закарпатська область, Воловецький район, село Нижні Ворота, вулиця Центральна, будинок 82, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 215. Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, кадастровий номер :08:010:0020 площею 2,07 га, яка належить територіальній громаді в особі Нижньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, ідентифікаційний код 04349432; земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме майно, не є предметом продажу за цим договором, тому питання щодо оформлення права власності на земельну ділянку покупець вирішує самостійно в установленому чинним законодавством порядку, після переходу до покупця права власності на нерухоме майно.

Право власності на об`єкт нерухомості за ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» зареєстровано 23.06.2023 згідно рішення про державну реєстрацію прав від 23.06.2023 індексний номер: 68163731.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав від 23.06.2023 №336839637 щодо відомостей про об`єкт речових прав за реєстраційним номером 215 нерухоме майно (комплекс загальною площею 4850,4 кв.м.), розташоване за адресою: Закарпатська область, Воловецький район, село Нижні Ворота, вулиця Центральна, будинок 82, вбачається, що 23.06.2023 на підставі договору купівлі-продажу за позивачем зареєстровано право власності.

Такі ж відомості про зареєстроване за позивачем 23.06.2023 право власності на об`єкт нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу зазначені у інформаційній довідці №436521031 від 23.07.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту речових прав за реєстраційним номером 215, яка була сформована на запит адвоката Соколова Дмитра Ігоровича, який є представником ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид».

Поряд з цим, у інформаційній довідці №436521031 від 23.07.2025 щодо об`єкту речових прав за реєстраційним номером 215 зазначені відомості про державну реєстрацію обтяжень у виді податкової застави із забороною відчуження майна, номер запису про обтяження: 54189005, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 72143009 від 19.03.2024 згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Маги Тетяни Василівни, Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Закарпатська область. Таке обтяження зареєстроване на підставі документів, поданих для державної реєстрації: акту опису майна, на яке поширюється право податкової застави №29/13-02-15, виданий 19.03.2024, видавник Головне управління ДПС у Закарпатській області.

Із врахуванням такої інформаційної довідки №436521031 від 23.07.2025, яка долучена до позовної заяви, позивач зазначає про неправомірне накладення відповідачем 1 обтяження у виді податкової застави на нерухоме майно позивача, тобто на активи суб`єкта господарювання, який не має податкового боргу та не є учасником відповідних правовідносин із контролюючим органом, так як згідно реєстрових відомостей за актом опису як платника податків вказано ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид» (), тоді як обтяжено майно належить ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» ().

З метою припинення податкової застави ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» скеровано до Головного управління ДПС у Закарпатській області заяву про припинення податкової застави від 19.06.2025, згідно з якою позивач просив скасувати акт опису майна (серія та номер: 29/13-02-15) від 19.03.2024, складений Головним управлінням ДПС у Закарпатській області, яким до податкової застави безпідставно включено об?єкт нерухомого майна за адресою: Закарпатська обл., Воловецький р-н, с.Нижні Ворота, вул. Центральна, буд. 82 (реєстраційний номер об?єкта: 215), що належить на праві власності ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» (); припинити податкову заставу цього об?єкта нерухомого майна; надіслати відповідну заяву до державного реєстратора про скасування запису про обтяження об`єкта нерухомого майна.

У відповідь на дане звернення від 19.06.2025 (зареєстроване згідно вхідної кореспонденції від 20.06.2025) Головне управління ДПС у Закарпатській області надало відповідь №13518/07-16-13-01-07 від 01.07.2025, в якій зазначило, що у заяві про припинення податкової застави зазначено суб`єкта господарювання ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид» (), тобто запитувана інформація стосується третіх осіб, відомості про яких охороняються законом та надаються тільки у випадках, передбачених законом.

На таке ж звернення від 19.06.2025 (зареєстроване згідно вхідної кореспонденції від 03.07.2025) Головне управління ДПС у Закарпатській області була надана відповідь за №14847/6/ЕКП/07-16-13-05-08 від 18.07.2025, в якій зазначено, що заходи з опису майна в податкову заставу по ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» () не вживалися, акт опису майна, яке на праві власності належить ТОВ «Деревопереробна фабрика «Бескид» () Головним управлінням не складалися.

Згідно долученого до позовної заяви акту опису майна №29/13-02-15 від 19.03.2024, складеного податковим керуючим головним державним інспектором Мукачівського відділу по роботі з податковим боргом, управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Закарпатській області Ігорем Фільо, на підставі рішення заступника начальника Головного управління ДПС у Закарпатській області №294/13-02-14 від 08.12.2023 про опис майна у податкову заставу платника податків ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид»» (), керуючись нормами Податкового кодексу України проведено опис майна за інформаційною довідкою №368869789 від 07.03.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид» () та здійснено опис нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 215 комплексу площею 4850,4 кв.м за адресою: Закарпатська область, Воловецький район, село Нижні Ворота, вулиця Центральна, будинок 82.

Відповідно до рішення про державну реєстрацію права №72143009 від 19.03.2024, державний реєстратор прав на нерухоме майно Мага Тетяна Василівна, Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, Закарпатська область, розглянувши заяву від 19.03.2024 за реєстраційним номером 60002143 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 вирішив: провести державну реєстрацію прав за заявою.

Згідно з інформаційною довідкою від 04.09.2025 №442086101 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яка долучена до відзиву представника відповідачів на позовну заяву від 04.09.2025, за параметрами запиту , вбачається реєстрація права власності за ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид»» () цього ж нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 215 комплексу площею 4850,4 кв.м за адресою: Закарпатська область, Воловецький район, село Нижні Ворота, вулиця Центральна, будинок 82.

Також, у цій же інформаційній довідці від 04.09.2025 зазначено про зареєстроване за ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид»» () право постійного користування земельною ділянкою на підставі державного акту на праві постійного користування землею, серія та номер І-ЗК №000929 від 19.03.1996 стосовно земельної ділянки за кадастровим номером: :08:010:0020 площею 2.07 га (на якій розташований об`єкт нерухомого майна).

Відповідно до рішення Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області №1691 від 23.09.2025 сільська рада вирішила:

1. Надати ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» () в оренду терміном на 10 (десять) років земельні ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код КВЦП3 - 11.02) у зв`язку з набуттям права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме:

- площею 0,3803 га, кадастровий номер :08:010:0025. за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с. Нижні Ворота, вул. Центральна, 82;

- площею 0,8780 га, кадастровий номер :08:010:0026. за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с. Нижні Ворота, вул. Центральна, 82;

- площею 0,1887 га, кадастровий номер :08:010:0027, за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с. Нижні Ворота, вул. Центральна, 82;

- площею 0,0422 га, кадастровий номер :08:010:0028, за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с. Нижні Ворота, вул. Центральна, 82;

- площею 0,0470 га, кадастровий номер :08:010:0029, за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с. Нижні Ворота, вул. Центральна, 82.

2. Встановити ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» орендну плату за використання земельних ділянок у розмірі 6 (шість) відсотків від нормативної грошової оцінки з переглядом її розміру один раз на два роки.

3. Зобов`язати ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» протягом одного місяця з дня прийняття цього рішення укласти договори оренди земельних ділянок та забезпечити їх державну реєстрацію установленому законодавством порядку.

Відповідно до рішення Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області №1722 від 28.10.2025 сільська рада вирішила внести зміни до пункту 2 рішення Нижньоворітської сільської ради від 23.09.2025 року №1691 «Про надання земельних ділянок в оренду ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид», виклавши його в наступній редакції: « 2. Встановити ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» орендну плату за використання земельних ділянок у розмірі 3 (три) відсотки від нормативної грошової оцінки з переглядом її розміру один раз на два роки».

01.12.2025 між Нижньоворітською сільською радою Мукачівського району Закарпатської області (як орендодавцем), з одного боку, та ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» (як орендарем), з другого боку, укладений договір оренди землі.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 договору оренди землі від 01.12.2025, орендодавець на підставі рішень Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської від 23.09.2025 №1691 та від 28.10.2025 №1722 надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельні ділянки промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості загальною площею 1,1887 га з кадастровими номерами: :08:010:0025, :08:010:0026, :08:010:0027, :08:010:0028, :08:010:0029, які розташовані за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, село Нижні Ворота, вулиця Центральна, будинок 82. На земельних ділянках розміщений об`єкт нерухомого майна комплекс нерухомого майна загальною площею 4850,4 кв.м за адресою: Закарпатська область, Воловецький район, село Нижні Ворота, вулиця Центральна, будинок 82 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 215), який належить ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2023, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.В. та зареєстрованого у реєстрі за №1840.

У п.31 договору оренди землі від 01.12.2025 зазначено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

У відповіді на відзив від 09.09.2025 ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» звертає увагу, що фактичне використання земельної ділянки саме позивачем підтверджується також судовим спором у справі №907/176/25 за позовом прокурора про стягнення безпідставно збережених коштів за використання землі, в межах якого сторонами було укладено мирову угоду від 28.08.2025, що остаточно спростовує наявність будь-яких речових прав ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид» на об`єкт опису станом на день складання акту опису.

Так, відповідно до долученої до відповіді на відзив від 09.09.2025 копії позовної заяви від 13.02.2025 керівника Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Деревопереробна фабрика Бескид» про стягнення 168472,14 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки, прокурор, стверджуючи, що ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» є власником об`єкту нерухомого майна (комплексу) загальною площею 4850,4 кв.м за адресою: Закарпатська область, Воловецький район, село Нижні Ворота, вулиця Центральна, будинок 82 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 215), на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2023, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.В. та зареєстрованого у реєстрі за №1840, фактично користується земельною ділянкою під цим об`єктом нерухомості площею 2,07 га без укладення договору оренду. З урахуванням наведеного у позовній заяві від 13.02.2025 керівник Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області стверджує, що Товариство зберегло у себе кошти, які повинно було сплатити за використання земельної ділянки, а, відтак прокурор просить стягнути з ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» на користь Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 168472,14 грн, які були недоотримані сільською радою у вигляді орендної плати за період з 23.06.2023 по 31.12.2024.

Згідно постанов Верховного Суду від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (61-6892св23) та від 23.03.2021 у справі №910/3191/20 у ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» зазначено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Верховний Суд у постановах від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц (61-6892св23) та від 23.03.2021 у справі № 910/3191/20 зазначив, що суд при розгляді справи не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими.

Згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 28.02.2025 у справі №907/176/25 відкрито провадження за позовом керівника Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави, в особі Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області до ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» про стягнення 168472,14 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки.

Відповідно до ухвали Господарського суду Закарпатської області від 16.10.2025 у справі №907/176/25 задоволено спільну заяву позивача та відповідача про затвердження мирової угоди у справі та затверджено укладену між Нижньоворітською сільською радою Мукачівського району Закарпатської області та ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» мирову угоду від 22.09.2025 в справі №907/176/25, яка передбачає, що сторони погодили загальну суму безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки у розмірі 168472,14 грн та відповідач, тобто ТОВ «Деревопереробна фабрика «Бескид» зобов`язався повністю погасити дану заборгованість перед позивачем згідно вказаного у мировій угоді графіку до 31.12.2025.

Правове обґрунтування і оцінка суду

Згідно з ч. 1 та 4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Підставою звернення позивача з відповідним позовом до суду є захист права власності шляхом припинення податкової застави, яка перешкоджає йому, як титульному власнику розпоряджатись юридичною долею належною на праві власності річчю, відтак, такий вважає, що є наявні підстави для усунення в судовому порядку перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном у порядку ст. 391 ЦК України.

Причиною виникнення спору у даній справі стало питання наявності чи відсутності підстав для припинення податкової застави.

За ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Юридично забезпечена можливість здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження власника належним йому майном не може виходити за рамки, встановлені правовими нормами, що регулюють відносини в сфері власності (абз. 2 пп. 4.2. п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.05.2005р. № 4-рп/2005).

Відповідно до пп. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.п. 88.1, 88.2 ст. 88 ПК з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до пп. 89.1.1, 89.1.2 п. 89.1 ст. 89 ПК право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Згідно з абз. 1 п. 89.2 ст. 89 ПК з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Відповідно до абз. 4 п. 89.2 ст. 89 ПК у разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Згідно з абз. 1, 3 п. 89.3 ст. 89 ПК майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п. 89.4 ст. 89 ПК України, у разі якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу.

Контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов`язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

Зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та заборона відчуження таким платником податків майна діють до дня складення акта опису майна платника податків у податкову заставу податковим керуючим або акта про відсутність майна, що може бути описано у податкову заставу, або погашення податкового боргу в повному обсязі. Податковий керуючий не пізніше робочого дня, що настає за днем складення цих актів, зобов`язаний надіслати банкам, іншим фінансовим установам, а також платнику податків рішення про складення актів, яке є підставою для поновлення видаткових операцій та скасування заборони на відчуження майна.

Відповідно до п. 93.1 ст. 93 ПК України, майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку (підпункт 93.1.1); визнання податкового боргу безнадійним (підпункт 93.1.2); набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства (підпункт 93.1.3); отримання платником податків рішення відповідного органу про скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження (підпункт 93.1.4).

Згідно з п. 93.2 ст. 93 ПК підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Відповідно до пп. 94.2.7 п. 94.2 ст. 94 ПК арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується, що платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

Згідно з п. 94.6 ст. 94 ПК керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків. Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Аналіз зазначених норм закону засвідчує, що податкова застава є способом забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом. Право податкової застави виникає згідно з ПК України, та не потребує письмового оформлення. Підставою виникнення податкової застави є несплата у строки, встановлені ПК України, сум грошових зобов`язань. Податкова застава виникає з дня виникнення у платника податків податкового боргу з грошових зобов`язань. При виникненні права податкової застави майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків. У зв`язку з цим, закон передбачає оформлення майна, на яке поширюється право податкової застави, актом опису, яке здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу. При цьому у разі збільшення суми податкового боргу до початку складання акту опису майна у податкову заставу такий акт складається до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків.

Отже, податкова застава виникає з дня виникнення податкового боргу і поширюється на майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків. У разі збільшення такого боргу податкова застава не припиняється, а продовжує діяти, тому акт опису майна складається на виконання рішення контролюючого органу про опис майна у податкову заставу, але до суми, відповідної збільшеній сумі податкового боргу платника податків. Тому, ініційовані контролюючим органом після виникнення права податкової застави процедури, направлені на погашення платником податків податкового боргу, мають бути завершені і відсутні підстави для початку нових аналогічних процедур.

Відповідний правовий висновок викладений в постанові Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 14.04.2020р. у справі №803/3853/15.

За висновками, наведеними в постановах від 02.11.2022 у справі №916/2016/21, від 27.06.2023 у справі № 907/568/22, від 30.09.2025 у справі №914/2949/24 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що предметом податкової застави може бути виключно майно, яке належить на законних підставах платнику податків, що має податковий борг.

Оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд виснує, що вимоги позивача, заявлені до відповідача 2 - Державної податкової служби України про припинення обтяження у вигляді податкової застави відносно нерухомого майна, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид», підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, судом встановлено, що податкова застава до позивача ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» не застосовувалась.

У той же час спірне нерухоме майно знаходиться в податковій заставі, в зв`язку із наявністю податкового боргу в іншого суб`єкта господарювання, а саме: ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид»» (попереднього власника).

Отже, приписи статей 89 і 93 ПК України (на які посилаються відповідачі) не можна застосовувати в контексті спірних правовідносин, оскільки позивач не є боржником, щодо якого передбачені в указаних нормах випадки виникнення податкової застави і звільнення майна з податкової застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 321 названого Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ч. 2 ст. 328 ЦК України унормовано, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).

У розумінні цієї норми право власності може бути також порушене без вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, в якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем може бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю (п. 50 постанови Верховного Суду від 30.09.2025 у справі №914/2949/24).

У цій справі відповідачі жодним чином не спростовують правомірності набуття ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» 23.06.2023 права власності на відповідне нерухоме майно, що перебуває під податковою заставою, яке набуло набуте позивачем на підставі укладеного ним із ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал»» договору купівлі-продажу від 23.06.2023, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.В. та зареєстрованого у реєстрі за №1840.

Суд враховує, що договори, укладені між сторонами, як цивільно-правові правочини, є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними (ст. 204 ЦК України).

Відтак, закріплена у ст. 204 ЦК України презумпція правомірності правочину, крім випадків, якщо недійсність такого правочину прямо не встановлена законом чи такий правочин не визнаний судом недійсним, передбачає, що у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню." Схожі за змістом висновки щодо застосування положень статей 204, 629 ЦК України викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №916/5073/15, від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010, від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц).

Отже, оскільки податкова застава не пов`язана з особою позивача, в той час, як обтяження зареєстроване на підставі акту опису майна, на яке поширюється право податкової застави №29/13-02-15, виданого 19.03.2024 Головним управління ДПС у Закарпатській області, перешкоджає позивачу, як титульному власнику в розпорядженні належним йому майном, а тому суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та припинення податкової застави щодо спірного майна, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.11.2022р. у справі №916/2016/21, від 27.06.2023р. у справі №907/568/22, від 30.09.2025 у справі №914/2949/24.

Такі висновки суду про презумпцію правомірності договору від 23.06.2023, укладеного ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид`і ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал» щодо придбання позивачем спірного нерухомого майна, спростовують доводи відповідача про наявність підстав для збереження за позивачем податкової застави, так як згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 19.03.2024 (дата реєстрації обтяження) та навіть станом на 04.09.2025, за об`єктом нерухомості та земельною ділянкою (кадастровий номер :08:010:0020), на якій розташований об`єкт нерухомості, власником/користувачем продовжувало значитися саме ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид» (), а не позивач.

Щодо цього, суд звертає увагу, що відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №368869789 від 07.03.2024 та №442086101 від 04.09.2025, Головним управлінням ДПС у Закарпатській області пошук у Державних реєстрах здійснювався за кодом , тобто ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид». Відповідно до цих інформаційних довідок вбачається реєстрація за ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид» спірного нерухомого майна.

Поряд з цим, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав від 23.06.2023 №336839637 щодо відомостей про об`єкт речових прав за реєстраційним номером 215, встановлено, що 23.06.2023 на підставі договору купівлі-продажу за позивачем зареєстровано право власності.

Такі ж відомості про зареєстроване за позивачем з 23.06.2023 право власності на об`єкт нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу зазначені у інформаційній довідці №436521031 від 23.07.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту речових прав за реєстраційним номером 215.

За наявності таких обставин справи різних відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, а саме: згідно інформаційних довідок №368869789 від 07.03.2024 та №442086101 від 04.09.2025, отриманих Головним управлінням ДПС у Закарпатській області за параметром запиту: за кодом , у яких власником нерухомого майна зазначено ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид», та згідно витягу за індексним номером №336839637 від 23.06.2023 та інформаційної довідки №436521031 від 23.07.2025 щодо параметру запиту - об`єкту речових прав за реєстраційним номером 215 (спірне нерухоме майно), згідно з якими з 23.06.2023 власником об`єкту нерухомого майна є ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид»), то суд враховує набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно згідно договору купівлі-продажу від 23.06.2023, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.В. та зареєстрованого у реєстрі за №1840 та реєстрацію за позивачем право власності на об`єкт нерухомості 23.06.2023 згідно рішення про державну реєстрацію прав від 23.06.2023 №68163731 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Котюк І.В. на підставі посвідченого нею договору купівлі-продажу, зареєстрованого у реєстрі за №1840.

Саме враховуючи набуття ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» згідно договору купівлі-продажу від 23.06.2023 права власності на спірне нерухоме майно та реєстрацію за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з 23.06.2023 права власності на об`єкт нерухомості, на підставі рішень Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області №1691 від 23.09.2025 та №1722 від 28.10.2025, 01.12.2025 між Нижньоворітською сільською радою Мукачівського району Закарпатської області (як орендодавцем) та ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» (як орендарем) укладений договір оренди землі від 01.12.2025, на підставі якого позивач орендує земельні ділянки загальною площею 1,1887 га з кадастровими номерами: :08:010:0025, :08:010:0026, :08:010:0027, :08:010:0028, :08:010:0029, які розташовані за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, село Нижні Ворота, вулиця Центральна, будинок 82 і на яких розташоване об`єкт нерухомого майна.

Саме враховуючи набуття ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» згідно договору купівлі-продажу від 23.06.2023 права власності на спірне нерухоме майно та реєстрацію за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з 23.06.2023 права власності на об`єкт нерухомості, керівник Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області подав позов від 13.02.2025 в інтересах держави в особі Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області до ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» про стягнення 168472,14 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки, стверджуючи, що ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» з 23.06.2023 є власником об`єкту нерухомого майна (комплексу) загальною площею 4850,4 кв.м за адресою: Закарпатська область, Воловецький район, село Нижні Ворота, вулиця Центральна, будинок 82 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 215) та відповідно до ухвали Господарського суду Закарпатської області від 16.10.2025 у справі №907/176/25 задоволено спільну позивача та відповідача про затвердження мирової угоди у справі і затверджено укладену між Нижньоворітською сільською радою Мукачівського району Закарпатської області та ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» мирову угоду від 22.09.2025 в справі №907/176/25.

Щодо цього, суд враховує, що ст. 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17 (провадження № 12-234гс18)).

Як було вказано вище, з урахуванням змісту ст. 204 ЦК України презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі №759/24061/19 (провадження №61-8593св21)).

Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін.

За змістом ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Принцип рівності сторін у процесі є одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 24.09.2024 у справі №910/14922/22, від 17.09.2024 у справі № 910/3022/22, від 26.09.2024 у справі № 907/456/23, від 16.01.2024 у справі № 906/1139/20.

Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства. Зокрема, відповідно до принципів рівності, змагальності та диспозитивності (ст.ст. 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 23.07.2024 у справі № 913/162/22, від 13.02.2024 у справі № 924/1022/22, від 17.01.2024 у справі № 906/1141/22, від 02.07.2024 у справі № 910/9544/23.

Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 ГПК України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

При цьому відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту ст. 79 ГПК України, свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Отже, відповідно до зазначених норм ГПК України господарський суд оцінює докази та з`ясовує фактичні обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених ст. 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому. При цьому, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах. Близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.03.2018 у справі № 910/8153/17.

З урахуванням таких встановлених судом обставин та принципів змагальності та вірогідності доказів, суд зазначає, що відповідачі згідно долучених до матеріалів справи письмових доказів не спростували правомірність набуття ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» згідно договору купівлі-продажу від 23.06.2023 права власності на спірне нерухоме майно за адресою: Закарпатська область, Воловецький район, село Нижні Ворота, вулиця Центральна, будинок 82 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 215) на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2023, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.В. та зареєстрованого у реєстрі за №1840.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments and Others v. Ireland, серія А, № 222, від 29.11.1991), статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосувати до захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) було сформульовано висновки відповідно до яких Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119). Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі", п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само).

Отже, так як відповідачі не спростували правомірність набуття ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» 23.06.2023 права власності на спірне нерухоме майно; оскільки податкова застава до позивача ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» () не застосовувалась та податкова застава не пов`язана з особою позивача; оскільки обтяження на спірне нерухоме майно, зареєстроване на підставі акту опису майна №29/13-02-15 від 19.03.2024 і рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області №294/13-02-14 від 08.12.2023 про опис майна у податкову заставу ТОВ «Деревообробна фабрика «Бескид»» (), який не був власником спірного майна на день прийняття означеного рішення податковим органом - 08.12.2023 та на день складання акту опису і здійснення державної реєстрації обтяження 19.03.2024, то суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та припинення податкової застави щодо спірного майна, так як таке обтяження у вигляді податкової застави нерухомого майна перешкоджає позивачу, як титульному власнику в розпорядженні належним йому майном.

Разом з тим, щодо заявленого позову до Головного управління ДПС у Закарпатській області, як відповідача 1, суд зазначає таке.

Статтею 1 ГПК України унормовано, що цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. За змістом ч. 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 25.06.2019 у справі №904/1083/18 ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Склад учасників справи в господарському процесі визначено ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, а саме, відповідно до частини першої цієї статті у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Статтею 44 ГПК України визначається процесуальна правоздатність та процесуальна дієздатність. Зокрема, усі фізичні і юридичні особи здатні мати процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, боржника (процесуальна правоздатність). Юридична особа набуває процесуальних прав та обов`язків у порядку, встановленому законом, і здійснює їх через свого представника (частини перша, п`ята).

За приписами ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у ст. 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що сторонами в господарському процесі можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування. Водночас, до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатись також особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб (ч. 3 ст. 4 ГПК України).

Частиною 4 ст. 91 ЦК України, визначено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Водночас, ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 95 ЦК України унормовано, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності (ч. 4 ст. 95 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що філії та представництва господарюючого суб`єкта, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у господарському процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво суб`єкта господарювання, не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, у зв`язку із відсутністю сторони у господарському процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення господарського спору.

З урахуванням цивільно-правового статусу філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила.

Аналогічні висновки щодо процесуального статусу філій та представництв зроблені у постановах Верховного Суду від 14.06.2021 у справі № 760/32455/19, від 07.07.2021 у справі № 712/13066/18, від 10.11.2021 у справі № 552/2889/20, від 09.02.2022 у справі № 607/4090/21, від 09.02.2022 у справі № 213/4206/19, від 18.05.2022 у справі №552/3667/19, від 08.03.2023 у справі №464/4338/21, від 31.01.2024 у справі №918/479/23.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

У постанові від 11.01.2022 у справі №904/1448/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що припис «суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства» (п. 1 ч. 1 ст.231 ГПК України) стосується як позовів, які не можна розглядати за правилами господарського або цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17, від 8 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19, від 20 листопада 2019 року у справі № 591/5619/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18, від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19, від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17).

Оскільки згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач 1 у цій справі Головне управління ДПС у Закарпатській області, код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу 44106694 є філією (іншим відокремленим підрозділом) без статусу юридичної особи, то він не може виступати стороною у господарському процесі, а відтак поданий на розгляд суду спір у справі №907/915/25 в частині відповідача 1 вирішенню в порядку господарського судочинства не підлягає і провадження у цій справі має бути закрито.

За наведеного, суд дійшов висновку про закриття на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України провадження у справі №907/915/25 в частині заявленого позову до Головного управління ДПС у Закарпатській області.

Розподіл судових витрат

Згідно платіжної інструкції №2.255571637.1 від 10.08.2025 при подачі позову про припинення податкової застави нерухомого майна, позивачем сплачено судовий збір у сумі 3028,00 гривень.

Судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року - 3028,00 грн.

Відповідно до пп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду: позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною 2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, так як позов, у якому заявлено одну немайнову вимогу, поданий у електронній формі, то при його подачі ТОВ «Деревопереробна фабрика Бескид» повинно було заплатити 2422,40 грн судового збору.

Відтак, оскільки позовні вимоги задоволено повністю, на відповідача 2 покладаються витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн повністю.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Частина 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що у випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених ч. 1 цієї статті, - повністю.

Виходячи із системного аналізу норм Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про судовий збір» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору.

Відтак, різниця у сплаченому і стягнутому судовому зборі в сумі 605,60 грн може бути повернута судом за клопотанням особи, яка його сплатила.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 129, 221, 231, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі №907/915/25 в частині заявленого позову до Головного управління ДПС у Закарпатській області закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України.

В іншій частині позов задовольнити.

Припинити обтяження у вигляді податкової застави відносно нерухомого майна, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про обтяження: 54189005, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 72143009 від 19.03.2024) щодо належного Товариству з обмеженою відповідальністю «Деревопереробна фабрика Бескид» (; місцезнаходження - 42305, Сумська область, Сумський район, селище Степанівка, вулиця Центральна, будинок 23-В) на підставі договору купівлі-продажу №1840 від 23.06.2023, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.В., комплексу нерухомого майна за адресою: Закарпатська область, Воловецький район, село Нижні Ворота, вулиця Центральна, будинок 82 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 215).

Стягнути з Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ - 43005393, місцезнаходження - 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8) 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) у повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, згідно з частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено і підписано 23.02.2026.

Суддя С.В.Сисин