ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/5060/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Комунальної установи "Вінницький обласний центр захисту та матеріальних резервів"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛТОРС"

про стягнення 145800грн

До суду через підсистему Електронний суд надійшла позовна заява Комунальної установи "Вінницький обласний центр захисту та матеріальних резервів" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛТОРС" про стягнення 145800грн пені за договором від 16.06.2025 № 01.19-22.

Ухвалою від 22.12.2025 позовну заяву залишено без руху.

29.12.2025 у встановлений строк позивач надав докази усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 05.01.2026 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою суд встановив відповідачу строк протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ст. 251, 252 ГПК України) - подати до суду відзив на позов з документальним обґрунтуванням викладених в ньому обставин, заяв з процесуальних питань (за наявності), належним чином засвідчені копії статутних та реєстраційних документів.

Відповідач отримав ухвалу 05.01.2026 в електронному кабінеті, що підтверджується довідкою.

Відповідач подав 20.01.2026 клопотання про продовження строку для подання відзиву до 30.01.2026 включно, посилаючись на обстріли м. Одеси та відключення електроенергії через це.

Згідно з ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача є обгрунтованим, тому продовжує строк подання відзиву до 30.01.2026 включно.

30.01.2026 відповідач подав відзив, у якому зазначає, що він є виробником квадрокоптерів «SKYPULSE», але більшість комплектуючих в країні не виробляються, тому він закуповує їх за кордоном.

Крім того, відповідач зазначає, що « 24.07.2025 (до закінчення строку поставки за договором від 16.06.2025 №01.19-22) Відповідач звернувся до Позивача з листом вих. №85, у якому просив продовжити строк поставки товару за вищевказаним договором до 19.08.2025. 25.07.2025 Позивач своїм листом вих.№01.21252 повідомив Відповідача про неможливість продовження строку поставки за договором від 16.06.2025 №01.19-22 у зв`язку із поданням Відповідачем гарантійного листа під час участь у закупівлі №UA 2025-05-06-014243-a. 22.08.2025 Відповідач з існуванням несприятливих наслідків, виконав умови договору від 16.06.2025 №01.19-22, що підтверджується видатковою накладною №221. Неможливість своєчасного виконання умов договору від 16.06.2025 №01.19-22 пов`язана з тим, що Відповідач очікував надходження необхідних комплектуючих, що підтверджується наступними вантажно-митними деклараціями: №25UA12U7 від 28.07.2025, №25UA32U2 від 06.08.2025, №25UA79U1 від 08.08.2025, №25UA79U1 від 08.08.2025, №25UA27U2 від 20.08.2025. При цьому, на момент укладення договору від 16.06.2025 №01.19-22, Відповідач мав частину необхідних комплектуючих, що зокрема підтверджується наступними вантажно-митними деклараціями: №25UA99U8 від 10.06.2025, №25UA50U1 від 19.06.2025, №25UA52U0 від 28.06.2025, №25UA70U9 від 19.07.2025. Варто також відзначити, що наявність всіх необхідних комплектуючих в момент підписання договору, практично не можлива, так як Відповідач не знає напевно чи укладеться з ним договір та дізнається про точні необхідні технічні характеристики товару лише під час участі у закупівлі».

Позивач подав 03.02.2026 відповідь на відзив, у якій наполягає на задоволенні позовних вимог в повному розмірі.

Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, суд

встановив:

16 червня 2025 року між комунальною установою «Вінницький обласний центр цивільного захисту та матеріальних резервів» (надалі - Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Велторс» (надалі - Постачальник) укладено договір № 01.19-22 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця товар - Квадрокоптер FPV-типу 10 дюймів або еквівалент (код ДК 021: 20-7 Вертольоти, літаки, космічні та інші літальні апарати з двигуном) у кількості та за цінами, що зазначені у Специфікації (Додаток № 1 до Договору), що є невід`ємною частиною договору, а Покупець, в межах коштів, передбачених кошторисом зобов`язався прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах визначених цим Договором. Найменування товару та його кількість визначені у видатковій накладній.

Закупівля UA-2025-05-06-014243-a.

Ціна договору - 5 400 000 грн ( п. 3.2. Договору).

Відповідно до підпункту 4.3.1 пункту 4.3 Договору Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку Товару у строки, встановлені цим Договором. Строк поставки товару визначений пунктом 5.1. Договору «Постачальник має здійснити поставку товару до 25.07.2025 року». Проте, Постачальник порушив терміни поставки та поставив товар відповідно до Специфікації (500 штук квадрокоптерів FPV «SKYPULSE» 10?? 5.8 GHz/750 Mhz на суму 5 400 000,00 грн) 22.08.2025 р., про що свідчить видаткова накладна № 221 від 22.08.2025 р. Термін прострочення товару становить 28 календарних днів.

Відповідно до абзацу 3 пункту 7.5. розділу 7. Договору за невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань за цим Договором до Постачальника застосовуються штрафні санкції у таких розмірах:

за порушення строків поставки Товару, порушення строків заміни Товару, Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості Товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Попередній розрахунок пені: 5 400 000,00 грн * 0,1 % * 28 днів = 151 200,00 грн (період прострочення: з 26.07.2025 по 22.08.2025 включно).

Покупцем свої зобов`язання за цим Договором виконані у повному обсязі, за поставлений товар сплачено 5 400 000,00 грн платіжною інструкцією від 27.08.2025 № 4, що додається.

Відповідно до ст. 19 Господарського процесуального кодексу України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Позивач направив Відповідачу претензію про досудове врегулювання спору від 05.09.2025 року за реєстраційним індексом № 01.21-297 щодо сплати штрафних санкцій за несвоєчасну поставку Товару в розмірі 151 200,00 грн.

Дану претензію Відповідач отримав 11.09.2025 року, що підтверджується трекінгом відправлень Укрпошта.

Після отримання зауважень Відповідача щодо перерахунку строків прострочення, Позивач погодився з уточненим розрахунком (27 днів замість 28) і направив лист від 29.09.2025 року за реєстраційним індексом № 01.21-317, яким скоригував суму пені до 145 800,00 грн.

Вказаний лист був направлений Відповідачу 29.09.2025 року цінним листом та електронною поштою (на адресу ), що підтверджується наступним: трекінг відправлень, опис вкладення у цінний лист, підтвердження відправлення листа електронною поштою). Цінний лист не був отриманий Відповідачем та повернувся до Позивача 15.10.2025 року .

Однак, станом на сьогодні, штрафні санкції за несвоєчасну поставку Товару в розмірі 145 800,00 грн, ТОВ «Велторс» не сплачено, у зв`язку з чим Комунальна установа «Вінницький обласний центр цивільного захисту та матеріальних резервів» вимушена звернутися з відповідним позовом до суду.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.ст. 525, 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Стаття 599 ЦК України визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом ( ст.ст. 610, 611 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ч.2 ст.712 ЦК України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом перевірено розрахунок пені, здійснений позивачем з 26.07.2025 по 21.08.2025 і встановлено, що він має помилки.

Так, позивач нарахував пеню в розмірі 01,% від вартості товару за кожен день відповідно до п. 7.5 договору.

Станом на той період, за який нарахована пеня позивачем, ще був дійсний Господарський кодекс України.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Однак, в даному випадку, зобов`язання відповідача щодо своєчасної поставки товару не є грошовим, тобто обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою НБУ не застосовуються.

З огляду на викладене, суд визнає обгрунтованими вимоги позивача про стягнення 145800грн пені.

Суд врахував, що згідно приписів ч.2 ст.231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів належності позивача до державного сектора економіки, а є комунальною установою, тобто належить до суб`єктів господарювання комунального сектора економіки, що не є тотожним першому.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно з ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідач у відзиві зазначає, що він є виробником квадрокоптерів «SKYPULSE», але більшість комплектуючих в країні не виробляються, тому він закуповує їх за кордоном.

Крім того, відповідач зазначає, що « 24.07.2025 (до закінчення строку поставки за договором від 16.06.2025 №01.19-22) Відповідач звернувся до Позивача з листом вих. №85, у якому просив продовжити строк поставки товару за вищевказаним договором до 19.08.2025. 25.07.2025 Позивач своїм листом вих.№01.21252 повідомив Відповідача про неможливість продовження строку поставки за договором від 16.06.2025 №01.19-22 у зв`язку із поданням Відповідачем гарантійного листа під час участь у закупівлі №UA2025-05-06-014243-a. 22.08.2025

Відповідач з існуванням несприятливих наслідків, виконав умови договору від 16.06.2025 №01.19-22, що підтверджується видатковою накладною №221. Неможливість своєчасного виконання умов договору від 16.06.2025 №01.19-22 пов`язана з тим, що Відповідач очікував надходження необхідних комплектуючих, що підтверджується наступними вантажно-митними деклараціями: №25UA12U7 від 28.07.2025, №25UA32U2 від 06.08.2025, №25UA79U1 від 08.08.2025, №25UA79U1 від 08.08.2025, №25UA27U2 від 20.08.2025.

При цьому, на момент укладення договору від 16.06.2025 №01.19-22, Відповідач мав частину необхідних комплектуючих, що зокрема підтверджується наступними вантажно-митними деклараціями: №25UA99U8 від 10.06.2025, №25UA50U1 від 19.06.2025, №25UA52U0 від 28.06.2025, №25UA70U9 від 19.07.2025. Варто також відзначити, що наявність всіх необхідних комплектуючих в момент підписання договору, практично не можлива, так як Відповідач не знає напевно чи укладеться з ним договір та дізнається про точні необхідні технічні характеристики товару лише під час участі у закупівлі».

Відповідач надав до матеріалів справи зазначені вантажно-митні декларації.

В даній справі, договір № 01.19-22 від 16.06.2025 укладено сторонами під час воєнного стану, тобто відповідач знав про труднощі поставки комплектуючих на момент укладення договору.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів відсутності своєї вини, тому є підстави для застосування до нього відповідальності за порушення зобов`язання.

Разом з тим, суд враховує, що відповідач просить зменшити штрафні санкції.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, за змістом наведених норм суд має право зменшити розмір санкцій, зокрема з таких підстав: у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Під час вирішення судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частиною третьою статті 551 ЦК України, статтею 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, відповідно до змісту статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним у судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).

Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Застосоване у статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Водночас вирішення цих питань не належить до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18, від 12.02.2020 у справі № 916/2259/18, від 24.02.2020 у справі № 917/686/19, від 26.02.2020 у справі № 922/1608/19, від 15.04.2020 у справі № 922/1607/19, від 04.10.2021 у справі № 922/3436/20, від 10.11.2022 у справі № 910/15705/21, від 01.02.2023 у справі № 914/3203/21, від 22.05.2024 у справі № 911/95/20).

Отже, саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки, пені), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначила, що розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування: характером неустойки (договірний або встановлений законом); підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано); складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових; умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків. Отже, у правовідносинах, хоча і подібних між собою (тотожних) або навіть за участі одних і тих самих сторін, за відмінності, зокрема, в умовах договору хоча би одного із наведених чинників, якими обумовлюється застосування неустойки за порушення зобов`язання, різниця у розмірі неустойки в кожних конкретних правовідносинах закладається вже на етапі формулювання умов виконання зобов`язання та виникнення зобов`язання.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/2269/22, яку скаржник цитує у касаційній скарзі, також звернула увагу на те, що категорії "значно" та "надмірно", які використовуються у статті 551 ЦК України та у статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку з урахуванням того, що правила наведених статей спрямовані на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому, як зауважила об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто в межах судового розсуду. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Отже, об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 виснувала про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки і критеріїв для встановлення розміру, до якого суд має право її зменшити.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, взявши до уваги характер спірних правовідносин, ступінь виконання зобов`язання, незначний період прострочення, наслідки порушення зобов`язання, а також з огляду на повне виконання договору відповідачем, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності, як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України, зважаючи на правову природу штрафних санкцій та їх основне призначення компенсаційного, а не карального характеру, перевіривши всі доводи сторін і врахувавши всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу, господарський суд з урахуванням вищезазначених висновків Верховного Суду вважає, що у даному випадку наявні обставини, які є підставою для застосування положень ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та зменшення розміру пені на 50%.

Отже, з відповідача підлягає стягненню 50% від 145800 грн пені, що становить 72900грн.

Згідно з ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даній справі суд враховує, що у разі зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено на підставі клопотання про зменшення суми пені.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 917/2013/17 (п. 4.30).

Крім того, в постанові Верховного Суду від 27.11.2024 у справі № 910/12603/23 викладено такі висновки:

"3.3 Згідно частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін (пункт 1); у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2).

3.4 Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 цього Кодексу серед основних засад (принципів) господарського судочинства визначено відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

3.5 Частиною 9 статті 129 ГПК України визначено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

3.6 За результатами розгляду справи по суті (постанова Верховного Суду від 06.11.2024) вбачається, що спір між сторонами у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача.

…3.8 Отже, справедливим, і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, є застосування частини 9 статті 129 ГПК України та необхідність покладення на відповідача сплаченого позивачем судового збору до суду першої, апеляційної, касаційної інстанцій, оскільки спір у даному випадку виник внаслідок неправильних дій відповідача".

В постанові Верховного Суду від 29.04.2025 у справі № 911/3065/23 зазначено (п. 5.40, 5.42), що розподіл судового збору залежить від правомірності та обґрунтованості заявлених позовних вимог. Водночас Верховний Суд зазначає, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є виключно застосуванням судом свого права на таке зменшення, передбаченого законодавством. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19.12.2024 у справі № 922/1248/24, від 03.04.2018 у справі № 902/339/16, від 10.03.2021 у справі №904/5702/19, від 14.06.2022 у справі № 905/2135/19.

З огляду на викладене, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, яка була сплачена позивачем при зверненні з позовом про стягнення визнаної судом обгрунтованою суми позовних вимог в розмірі 145800грн.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги частково.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 46, 129, 191, 232-240, 243, Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛТОРС" (код 45532377, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 13, офіс 501) на користь Комунальної установи "Вінницький обласний центр захисту та матеріальних резервів" (код 35823471, м. Вінниця, вул. Монастирська, 26) 72900грн пені та 2422,40грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 лютого 2026 р.

Суддя В.В. Литвинова