ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 902/206/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І. С. - головуючого, Берднік І. С., Зуєва В. А.,

за участю секретаря судового засідання - Кравченко О. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу керівника Чернігівської обласної прокуратури

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2025 (Мельник О. В. - головуючий, судді: Олексюк Г. Є., Петухов М. Г.) і рішення Господарського суду Вінницької області від 30.09.2025 (суддя Шамшуріна М. В.) у справі

за позовом заступника керівника Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Менської міської ради

до Фізичної особи - підприємця Відінєя Романа Олександровича,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Макошинської гімназії Менської міської ради

про зобов`язання виконати умови договору та стягнення 41 246, 74 грн пені.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Узагальнений зміст і обґрунтування позовних вимог і підстав позову

1. Заступник керівника Корюківської окружної прокуратури (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом в інтересах держави в особі Менської міської ради (далі - Позивач, Міськрада) до Фізичної особи - підприємця Відінєя Романа Олександровича (далі - Відповідач, ФОП Відінєй Р. О.), в якому просив зобов`язати Відповідача виконати умови договору № 103 на виконання робіт з розробки проектно-кошторисної документації по об`єкту "Нове будівництво швидкоспоруджуваної захисної споруди цивільного захисту (споруда подвійного призначення - типу ПРУ) Макошинського ЗЗСО І-ІІІ ступенів за адресою: вул. Центральна, 70, смт. Макошине, Чернігівська область", шляхом коригування проектно-кошторисної документації з метою приведення її у відповідність до норм Державних будівельних норм В.2.-5:2023 "Захисні споруди цивільного захисту" та стягнути з ФОП Відінєя Р. О. на користь місцевого бюджету Менської міської територіальної громади 41 246, 71 грн пені.

2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, Прокурор стверджував про те, що при розробці узгодженої сторонами проектно-кошторисної документації Відповідач порушив умови, вказаного договору № 103, оскільки розробляючи цю документацію не врахував чинних державних будівельних норм В.2.2-5.2023 "Захисні споруди цивільного захисту", що наразі унеможливлює внесення відповідних відомостей до Реєстру будівельної діяльності, а будівництво та подальше введення в експлуатацію запланованого об`єкта будівництва з порушеннями законодавства та державних будівельних норм несе загрозу та матиме негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людей, а також забезпечення безпеки держави в частині забезпечення персоналу та учнів колективними засобами захисту.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

3. Розглядаючи заявлений позов, суди попередніх інстанцій встановили, що 13.09.2023 Макошинський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Менської міської ради (перейменований у Макошинську гімназію Менської міської ради, Третя особа у цій справі) (далі - замовник) та ФОП Відінєй Р. О. (далі - виконавець) за результатами проведеної закупівлі уклали договір № 103 на виконання робіт (далі - договір № 103).

3.1. В пункті 1.1. договору № 103 сторони визначили, що за цим договором виконавець у порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується на власний ризик своїми та залученими (у разі залучення субпідрядних організацій) силами і засобами, із використанням матеріалів виконавця, в установлені договором строки виконати роботи з розробки проектно-кошторисної документації по об`єкту: "Нове будівництво швидкоспоруджуваної захисної споруди цивільного захисту (споруда подвійного призначення - типу ПРУ) Макошинського ЗЗСО І-ПІ за адресою: вул. Центральна, 70, смт. Макошине, Чернігівська область" за кодом ДК 021:2015:7і320000-7 "Послуги з інженерного проектування" (далі - роботи), а замовник зобов`язується надати передбачені умовами договору вихідні дані (інформацію, матеріали, документи тощо) для виконання робіт, прийняти від виконавця закінчені роботи належної якості та оплатити їх.

3.2. Відповідно до пункту 1.2. договору № 103 обсяг, зміст робіт та інші вимоги, - які ставляться до робіт, що є предметом договору, визначаються в акті приймання виконаних робіт, а ціна робіт визначається кошторисом виконавця (додаток № 1).

3.3. Згідно з пунктами 1.4., 1.5., 1.6. договору № 103 вимоги до проектно-кошторисної документації, щодо якої виконуються роботи, визначаються у додатку №4 до цього договору та є його невід`ємною частиною. Якість проектно-кошторисної документації, щодо якої виконуються роботи повинна відповідати вимогам законодавства, будівельним нормам, державним стандартам та правилам, нормативним, технічним та іншим вимогам в т.ч. завданню на проектування. Виконавець гарантує відповідність проектно-кошторисної документації, щодо якої виконуються роботи вимогам вихідних даних на проектування та дотримання вимог законодавства, будівельних норм, нормативно-правових актів у будівництві.

3.4. Згідно з пунктом 2.1. договору № 103 загальна вартість робіт за договором визначена відповідно до кошторису, яка є твердою і складає 154 719, 21 грн (сто п`ятдесят чотири тисячі сімсот дев`ятнадцять гривень 21 коп.), без ПДВ, та підлягає зміні виключно за погодженням сторін.

3.5. Відповідно до пунктів 5.1., 5.1.4. договору № 103 замовник має право вимагати безоплатного (за власний кошт виконавця) виправлення недоліків, що виникли внаслідок допущених виконавцем порушень, виявлених під час проведення експертизи проектно-кошторисної документації та отримання погоджень.

3.6. За умовами пунктів 5.4., 5.4.1., 5.4.2., 5.4.6. договору № 103 виконавець зобов`язаний забезпечити виконання робіт у порядку та строки, встановлені цим договором та одержати до початку робіт всі необхідні дозволи, ліцензії, паспорти, сертифікати тощо та самостійно нести всі витрати на отримання таких документів; забезпечити якість робіт відповідно до умов, установлених розділом 7 цього договору; за власний кошт виправити недоліки, що виникли внаслідок допущених порушень, виявлених під час виконання робіт, проведення експертизи проектно-кошторисної документації та отримання погоджень.

3.7. Пунктом 6.1. договору № 103 сторони передбачили, що за несвоєчасне або неналежне виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, винна сторона сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання за кожний день прострочення.

3.8. За змістом пункту 14.1. договору № 103 до цього договору додаються і становлять його невід`ємну частину: кошторис (додаток № 1 до договору); протокол погодження договірної ціни (додаток № 2 до договору); графік виконання робіт (додаток № 3 до договору); завдання на проектування (додаток № 4 до договору).

3.9. Згідно з пунктом 14 додатку № 4 до договору № 103 "Завдання на проектування" сторонами погоджено основні архітектурно - планувальні рішення і характеристика проектованого об`єкта - нове будівництво швидкоспоруджуваної захисної споруди цивільного захисту (споруда подвійного призначення - типу ПРУ) Макошинського ЗЗСО І-ІІІ ступенів за адресою: вул. Центральна, 70, смт. Макошине, Чернігівська область.

3.10. У пунктах 18-21 додатку № 4 зазначені вимоги, що пред`являються до інженерного захисту територій і споруд, до режиму безпеки та охорони праці, до системи протипожежного захисту об`єкта, до енергозбереження та енергоефективності - які мають відповідати чинним нормам і правилам.

4. Як вбачається із витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про проектні документації 13.10.2023 було зареєстровано проєкт (документ № 06/10/2023 від 13.09.2023).

5. 07.11.2023 Третя особа і Відповідач склали акт № 1 здачі-приймання робіт за договором № 103.

6. За змістом вказаного акта сторони погодили, що роботи з виготовлення проектно-кошторисної документації за об`єктом: "Нове будівництво швидкоспоруджуваної захисної споруди цивільного захисту (споруда подвійного призначення - типу ПРУ) Макошинського ЗЗСО І-ІІІ ступенів за адресою: вул. Центральна, 70, смт. Макошине, Чернігівська область" за кодом ДК 021:2015-7132000-7 (послуги з інженерного проектування), передбачені договором, виконано у повному обсязі.

7. Відповідно до абзацу 3 акту № 1 здачі-приймання робіт за договором № 103 виконані роботи відповідають умовам договору, в належному порядку оформлені та прийняті замовником, сторони претензій одна до одної не мають. Вартість виконаних робіт за договором складає 154 719,21 грн.

8. Згідно з платіжною інструкцією № 841 від 07.11.2023 Третя особа сплатила на користь Відповідача 154 719, 21 грн із зазначенням у графі призначення платежу "за виконані роботи з виготовлення проектно-кошторисної документації за об`єктом "Нове будівництво швидкоспоруджуваної захисної споруди цивільного захисту (споруда подвійного призначення - типу ПРУ)"; згідно акту № 1 від 07.11.2023, договору № 103 від 13.09.2023".

9. Водночас як вбачається із витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 12.12.2023 реєстраційний № ІУ00 - Повідомлення про початок виконання будівельних робіт повернуто на доопрацювання.

10. У якості причини для відмови у видачі дозвільного документа визначено, що відповідно до статті 11 ЗУ "Про державні будівельні норми", застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов`язковим для всіх суб`єктів містобудування. Проектну документацію розроблено з порушенням державних будівельних норм України, а саме: подана на розгляд проектна документація PD01:1011-0569-8596-6252 Редакція № 1 на об`єкт будівництва не містить інформацію щодо врахування чинних будівельних норм, зокрема ДБН В.2.2-5:2023 "Захисні споруди цивільного захисту", що унеможливлює внесення відомостей до Реєстру будівельної діяльності. Містобудівні умови та обмеження МU01:1572-5211-7443-5747 в проектній документації PD01:1011-0569-8596-6252 Редакція №1 перебувають в статусі "Архівний", що унеможливлює внесення відомостей до Реєстру будівельної діяльності.

11. Листом № 3 від 08.01.2024 Третя особа повідомила ФОП Відінєя Р. О. про подання закладом освіти 11.12.2023 документації для отримання дозволу на будівництво до Державної інспекції архітектури та містобудування України та про відмову у видачі такого документа з наведених причин. Третя особа запропонувала Відповідачу розробити коригування проектно-кошторисної документації з метою приведення її у відповідність до нових ДБН. Також у вказаному листі заклад освіти просив надати відповідь на даний лист в термін до 11.01.2024.

12. У відповідь на вказаний лист Відповідач у листі № 3 від 11.01.2024 повідомив, що у зв`язку з суттєвими змінами вимог до будівництва захисних споруд цивільного захисту, коригуванню будуть підлягати усі розділи проекту, тобто по суті це буде розробка нового проекту. Також заначив, що з урахуванням Наказу Мінрегіону від 01.11.2021 № 281 (Настанова з визначення вартості проектних, науково - проектних, вишукувальних робіт та експертизи проектної документації на будівництво) вартість робіт складатиме 282 579, 00 без ПДВ. У вартість робіт входить вартість проходження експертизи. Строк виконання робіт - 60 днів.

13. Листом № 21 від 24.01.2024 Третя особа звернулася до Відповідача з проханням передати авторське право на робочий проект на безоплатній основі.

14. У відповідь на цей лист ФОП Відінєй Р. О. листом № 5 від 05.02.2024 повідомив, що відповідно до укладеного договору № 103 передача авторських прав не передбачена. Також Відповідач вказав, що у зв`язку зі зміною державних будівельних норм та необхідністю коригування проектної документації відповідно до вимог чинного законодавства зазначених в листі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України 13143/26/14-23 від 21.12.2023 він пропонує закладу освіти виконати коригування проектно-кошторисної документації по об`єкту: "Нове будівництво швидкоспоруджуваної захисної споруди цивільного захисту (споруда подвійного призначення - типу ПРУ) Макошинського ЗЗСО І-ІІІ за адресою: вул. Центральна, 70, смт. Макошине, Чернігівська область" та зазначає, що вартість робіт складатиме 199 000 грн без ПДВ, строк виконання - 60 днів.

Узагальнений зміст і обґрунтування рішень судів попередніх інстанцій

15. Розглянувши заявлений позов, Господарський суд Вінницької області рішенням від 30.09.2025 у його задоволенні відмовив. Північно-західний апеляційний господарський суд своєю постановою від 18.11.2025 рішення місцевого господарського суду залишив без змін.

16. Обґрунтовуючи ухвалені рішення і постанову, суди попередніх інстанцій вказали, що з огляду на умови договору № 103 у спірних правовідносинах належним боржником є Відповідач - ФОП Відінєй Р. О., а належним кредитором, на користь якого боржник повинен виконати взяте на себе зобов`язання є Макошинська гімназія. Однак, остання не є позивачем у цій справі та залучена судом до участі у ній в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

17. Суди зауважили, що Позивач у справі - Міськрада у спірних правовідносинах не є стороною договору № 103 та відповідно не є належним кредитором на користь якого Відповідач має виконати зобов`язання як з усунення недоліків у виконаній роботі, так і зі сплати пені, передбаченої цим договором за порушення строку виконання зобов`язання.

18. Із врахуванням встановлених обставин справи щодо змісту спірних зобов`язальних правовідносин та юридичного статусу Макошинської гімназії, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що Прокурор фактично звернувся до суду за захистом прав та інтересів не Позивача - Міськради, а Третьої особи - Макошинської гімназії.

19. Відтак, враховуючи предмет та підстави позову, характер спірних правовідносин та склад його учасників, приймаючи до уваги, що метою подання позову є фактично захист прав та інтересів Третьої особи як окремої юридичної особи у зобов`язальних правовідносинах, а не Позивача у справі, який не є учасником спірних правовідносин та не є особою на користь якої має бути виконане зобов`язання за договором № 103 та сплачені штрафні санкції, господарські суди дійшли висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Касаційна скарга

20. Не погодившись із судовими рішеннями, керівник Чернігівської обласної прокуратури (далі також Прокурор) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати, а дану справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи касаційної скарги

21. Підставами касаційного оскарження ухвалених у цій справі судами попередніх інстанцій рішення та постанови Прокурор визначав підстави, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

22. Обґрунтовуючи наявність зазначених підстав касаційного оскарження, зазначає таке:

- суди попередніх інстанцій не врахували висновків щодо застосування положень статті 172 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 2, 10, 60, 61 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (у контексті наявності в органу місцевого самоврядування як розпорядника бюджетних коштів повноважень на вжиття заходів представницького характеру на захист інтересів, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, позаяк використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес і стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців відповідної територіальної громади. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси відповідної територіальної громади), викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 924/1283/21, від 20.02.2025 у справі № 910/16372/21;

- на теперішній час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування положень статті 549 ЦК України, статей 230, 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та пункту 39 частини першої статті 64 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) в подібних правовідносинах, а саме щодо можливості стягнення пені на користь органу місцевого самоврядування за неналежне виконання робіт згідно з договором на виготовлення проєктно-кошторисної документації, а не внаслідок визнання угоди недійсною;

- ухвалою від 17.06.2025 суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання Позивача та Третьої особи про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, позбавивши учасників справи можливості встановити та довести обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Узагальнені доводи інших учасників справи

23. 07.01.2026 до суду касаційної інстанції надійшов відзив Відповідача, в якому він заперечує проти задоволення скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. З оскарженими рішеннями судів попередніх інстанцій заявник погоджується, а тому просить залишити їх без змін, у задоволенні касаційної скарги відмовити.

24. Позивач і Третя особа своїм правом на подання відзиву не скористалися.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів попередніх інстанцій

25. Касаційне провадження у цій справі Верховний Суд відкрив з підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, про що 23.12.2025 постановив відповідну ухвалу.

26. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

27. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення прокурора ОГП (Красножон О. М.), дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження і вважає, що подана касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з таких міркувань.

28. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

29. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

30. За змістом частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

31. Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

32. Частиною четвертою статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

33. Згідно з частинами першою, третьою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

34. Таким чином, зі змісту наведених положень законодавства вбачається, що встановлення неустойки (штрафу, пені) віднесено до умов договору, які сторони, в межах встановлених законодавством, визначають на власний розсуд при укладенні договору, а неустойка має сплачуватися на користь кредитора в договірних зобов`язаннях.

35. За приписами пункту 3 частини першої статті 3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства України.

36. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

37. Згідно з пунктами 6.1, 6.2 договору № 103 за несвоєчасне або неналежне виконання сторонами своїх зобов`язань винна сторона сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання за кожен день прострочення. Крім сплати пені, винна сторона компенсує іншій стороні збитки, зумовлені невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань за договором.

38. Таким чином, згаданими пунктами договору № 103 не передбачено сплату виконавцем пені до місцевого бюджету Менської міської територіальної громади чи безпосередньо на користь Міськради, яка не є стороною цього договору.

39. З матеріалів справи вбачається, що учасники даної справи не оспорювали умови договору № 103 в судовому порядку, зокрема в межах провадження у цій справі Прокурор і Міськрада на підставі частини третьої статті 237 ГПК України до закінчення підготовчого провадження не зверталися до суду із заявою про визнання недійсним пункту 6.1 цього договору (в частині сплати пені на користь замовника як сторони правочину) як такого, що суперечить закону.

40. Верховний Суд у цій частині виходить з того, що БК України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу (стаття 1 цього Кодексу).

41. Тому, оскільки в пункті 6.1 договору № 103 його сторони, керуючись принципом свободи договору, погодили умову про те, що у разі несвоєчасного або неналежного виконання стороною свого зобов`язання винна сторона сплачує іншій стороні договору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання за кожен день прострочення, доводи Прокурора про необхідність стягнення пені саме до місцевого бюджету Менської міської територіальної громади є безпідставними.

42. Як вже неодноразово висновував Верховний Суд походження саме з Державного бюджету України чи місцевого бюджету грошових коштів, за рахунок яких було оплачена закупівля робіт, не є підставою як для зміни умов господарського договору, так і для стягнення пені до Державного бюджету України або місцевого бюджету всупереч умовам договору. Одностороння зміна порядку стягнення неустойки, визначеного у договорі, не допускається у т. ч. у випадку, якщо оплата за ним здійснювалася за рахунок коштів Державного бюджету України чи місцевого бюджету. Така зміна суперечить закріпленим у статтях 6, 204, 627, 629 ЦК України принципам свободи договору, обов`язковості договору та презумпції правомірності правочину (див. постанови Верховного Суду від 23.07.2024 у справі № 909/532/23, від 09.08.2024 у справі № 917/1957/23, від 09.09.2024 у справі № 902/1372/23, від 17.06.2025 у справах № 911/2191/24 і № 911/2192/24, від 28.08.2025 у справі № 911/1974/24, від 23.10.2025 у справі № 911/1578/24, від 16.12.2025 у справі № 911/1490/24.

43. Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

44. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17 сформульовано такий висновок щодо застосування статті 21 ГПК України (в редакції, чинній до 14.12.2017), яка за змістом є подібною до норми статті 45 чинного ГПК України:

"За змістом наведеної норми сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача".

45. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 09.02.2021 у справі № 635/4741/17 неодноразово звертала увагу, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

46. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що з огляду на умови договору № 103 у спірних правовідносинах належним боржником є Відповідач - ФОП Відінєй Р. О., а належним кредитором, на користь якого боржник повинен виконати взяте на себе зобов`язання є Макошинська гімназія, як наслідок, подання Прокурором позову в інтересах держави в особі Міськради не призведе до відновлення інтересів держави в особі визначеного Прокурором позивача, оскільки у разі встановлення порушення Відповідачем умов договору № 103 вимоги про зобов`язання виконати умови цього договору та про сплату пені мають бути виконані виключно на користь належного кредитора - Макошинської гімназії, а не на користь його засновника (Міськради), адже це є прерогативою сторін договору.

47. Колегія суддів зауважує, що наведені скаржником доводи та підстави касаційного оскарження стосуються передусім незгоди із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення пені, натомість у частині відмови в задоволенні решти позовних вимог (про зобов`язання Відповідача виконати умови договору) подана касаційна скарга не містить жодного належного обґрунтування.

48. Прокурор у поданій касаційній скарзі посилається на наявність підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 ГПК України, які передбачаються, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, виключно в таких випадках:

- якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

- якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

- суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України

49. Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішення і постанови висновків щодо застосування положень статті 172 ЦК України, статей 2, 10, 60, 61 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 924/1283/21, від 20.02.2025 у справі № 910/16372/21, з огляду на таке.

50. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

51. При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).

52. Так, на відміну від цієї справи, у справі № 924/1283/21 предметом позову були вимоги про визнання недійсними додаткових угод, якими внесено зміни до договору постачання природного газу (збільшено ціну за одиницю товару та зменшено загальний об`єм постачання природного газу), і стягнення безпідставно збережених коштів (стверджуваної переплати).

53. У свою чергу у справі № 910/16372/21 на розгляді суду (після залишення позову прокурора в інтересах комунального підприємства без розгляду) перебували вимоги в інтересах міської ради про стягнення з акціонерного товариства безпідставно набутих коштів.

54. Водночас у справі № 905/1907/21 прокурор звернувся з позовом в інтересах держави в особі ради та комунального закладу (школи) до господарського товариства про стягнення на користь школи безпідставно отриманих коштів, мотивуючи позов тим, що школа та товариство порушили вимоги Закону України "Про публічні закупівлі" та умови укладеного між ними договору постачання природного газу, оскільки без належних підстав уклали додаткові угоди, якими внесли зміни до істотних умов договору, а саме збільшили ціну за одиницю товару та зменшили загальні обсяги поставки газу.

55. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 погодилася з тим, що неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади.

56. Отже, у зазначених скаржником справах Верховний Суд не формулював висновку щодо можливості/неможливості стягнення неустойки, встановленої договором, до місцевого бюджету територіальної громади за порушення однією із сторін своїх договірних зобов`язань.

57. Водночас, виходячи з обставин справи, що розглядається: 1) предметом спору є стягнення неустойки - пені за договором № 103, а не сплачені замовником бюджетні кошти за неякісно виготовлену проєктно-кошторисну документацію; 2) умовами договору № 103 передбачено сплату неустойки саме на користь замовника (Третьої особи); 3) правочин, укладений між Третьою особою і Відповідачем, не є незаконним, і питання його правомірності виходить за межі предмета позову.

58. Оскільки сторонами договору № 103 є Макошинська гімназія (замовник) і ФОП Відінєй Р. О. (виконавець), зобов`язання щодо сплати неустойки, передбачене договором, також виникло між цими суб`єктами. Суди не встановили того, що договір № 103 є тристороннім та/або містить обов`язки перерахування неустойки на користь третіх осіб, які не є сторонами договору (наприклад, Міськраді).

59. Наведене переконливо свідчить як про різні фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, так і про їх неоднакове правове регулювання в справах №№ 905/1907/21, 924/1283/21, 910/16372/21 і в цій справі, у зв`язку з чим немає підстав для висновку про подібність правовідносин у зазначених справах.

60. Таким чином, за змістовим, суб`єктним і об`єктним критеріями правовідносини у справах №№ 905/1907/21, 924/1283/21, 910/16372/21 та у справі № 902/206/25, що наразі розглядається, не є подібними з огляду на істотні відмінності в нормативно-правовому регулюванні прав та обов`язків сторін, що зумовлює різний зміст спірних правовідносин, і, як наслідок, виключає застосування вказаних скаржником правових висновків як нерелевантних для вирішення цього спору.

61. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, в зв`язку з чим касаційне провадження за касаційною скаргою Прокурора у частині вказаної підстави підлягає закриттю згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 цього Кодексу.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України

62. Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про відсутність на теперішній час висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень статті 549 ЦК України, статей 230, 231 ГК України та пункту 39 частини першої статті 64 БК України в подібних правовідносинах, виходячи з такого.

63. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

64. Зміст зазначеної процесуальної норми свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

65. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц викладено такий висновок щодо застосування норми пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України:

"У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися".

66. Схожий за змістом правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 910/800/19 та від 13.04.2021 у справі № 910/17693/19.

67. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно). При цьому формування правового висновку не може ставитися в пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

68. У світлі наведеного колегія суддів враховує, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду постановою від 27.11.2024 у справі № 911/826/23 (предмет позову першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - КМР) та Комунальної організації "Київмедспецтранс" (далі - КО "Київмедспецтранс") - стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецпром" (далі - ТОВ "Автоспецпром") штрафу та пені) скасував судові рішення судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову та ухвалив нове рішення, яким позовну заяву першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі КО "Київмедспецтранс" залишив без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України. Позовну заяву першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі КМР залишив без задоволення.

69. У зазначеній постанові Верховного Суду виснувано таке:

"123. Оскільки сторонами Договору є КО "Київмедспецтранс" (покупець) і ТОВ "Автоспецпром" (постачальник), зобов`язання щодо сплати неустойки, встановлене Договором, також виникає між цими суб`єктами. Суди не встановили, що спірний Договір є тристороннім та/або містить обов`язки перерахування неустойки на користь третіх осіб, що не є сторонами Договору, зокрема КМР.

124. Верховний Суд зауважує, що стягнення неустойки в разі порушення контрагентом комунальної організації своїх зобов`язань за договором відбувається на користь такої організації; неустойка не є тими фінансами, що повертаються в бюджет, тобто контролюються міською радою. Подібні за змістом висновки щодо стягнення неустойки викладені в п. 17 постанови Верховного Суду від 02.08.2023 у справі № 908/2335/22, на яку посилається ТОВ "Автоспецпром".

70. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

71. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України також не отримала підтвердження під час касаційного провадження, оскільки на теперішній час є висновок Верховного Суду щодо застосування, зокрема, визначених у скарзі Прокурором норм матеріального права в подібних правовідносинах, який (висновок) викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2024 у справі № 911/826/23, а з матеріалів цієї справи вбачається, що суд апеляційної інстанції фактично переглянув судове рішення місцевого господарського суду відповідно до такого правового висновку, хоча й без прямого посилання на вказану постанову Верховного Суду, що з урахуванням положень пункту 4 частини першої статті 296 цього Кодексу свідчить про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Прокурора і в частині зазначеної підстави касаційного оскарження.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України

72. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 та пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК України, скаржник посилається на те, що ухвалою від 17.06.2025 у цій справі суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання Позивача та Третьої особи про призначення судової будівельно-технічної експертизи, позбавивши учасників справи можливості встановити та довести обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

73. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотань Міськради та Макошинської гімназії про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, цілком обґрунтовано виходив із того, що:

1) за змістом частини другої статті 99 ГПК України питання про задоволення клопотання про призначення експертизи не залежить від обґрунтованості підстав для проведення експертизи, якщо сторона не обґрунтовує та не доводить обставини, які перешкоджали самостійному наданню висновків експерта (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 910/1668/19). Однак подані до суду клопотання про призначення експертизи не містять обґрунтування стосовно неможливості звернутися до експертної установи до звернення до суду з відповідним позовом протягом тривалого проміжку часу з моменту прийняття робіт замовником, що суперечить вимогам статей 99- 101 ГПК України;

2) призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи (подібний висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 927/685/20);

3) вирішення спору стосується оцінки доказів та застосування норм матеріального права, що виходить за межі компетенції експерта. Неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також питання права, вирішення яких згідно з імперативними вимогами абзацу 2 частини другої статті 98 ГПК України не можуть бути предметом висновку експерта, позаяк мають вирішуватися судом самостійно;

4) ураховуючи предмет та підстави позову, обставини справи, характер спірних правовідносин, докази, що містяться у матеріалах справи для встановлення обставин, що входять до предмету доказування у цій справі відсутня необхідність у спеціальних знаннях.

74. Верховний Суд зауважує, що сама по собі незгода скаржника з відмовою суду в призначенні експертизи не може бути підставою для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права (схожі висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2023 у справі № 910/3600/22, від 10.01.2024 у справі № 921/39/23, від 06.02.2024 у справі № 910/12661/22).

75. За таких обставин відсутні підстави вважати такими, що порушують норми процесуального права, дії суду першої інстанції, який не задовольнив клопотання Позивача та Третьої особи про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

76. Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України є необґрунтованою, що виключає скасування оскаржуваних рішення та постанови з цієї підстави.

77. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

78. Із наведених раніше мотивів Верховний Суд погоджується з обґрунтованими доводами Відповідача, викладеними у відзиві на касаційну скаргу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

79. Відповідно до частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

80. З огляду на те, що наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, не отримали підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів на підставі пунктів 4, 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Прокурора у частині зазначених підстав касаційного оскарження.

81. У свою чергу інша зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, визнана судом касаційної інстанції необґрунтованою, що виключає скасування оскаржуваних рішення і постанови із зазначеної підстави.

82. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову, як наслідок, оскаржувані рішення та постанову ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

83. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

84. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

85. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновку судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову, у зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги і скасування оскаржуваних рішення та постанови.

Розподіл судових витрат

86. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

За таких обставин, керуючись статтями 296, 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою керівника Чернігівської обласної прокуратури з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу керівника Чернігівської обласної прокуратури з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2025 і рішення Господарського суду Вінницької області від 30.09.2025 у справі № 902/206/25 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І. С.

Судді Берднік І. С.

Зуєв В. А.