номер провадження справи 34/12/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026 Справа № 908/330/25

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О.,

при секретареві судового засідання Концур Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 908/330/25

за позовом: Першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області (вул. Героїв 37-батальону, 53, м. Запоріжжя 69089) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах,

позивача: Східного офісу Держаудитслужби, ідентифікаційний код юридичної особи 40477689 (вул. Володимира Антоновича, буд. 22, корпус 2, м. Дніпро, 49101) в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області, код ЄДРПОУ ВП: 41127371 (вул. Перемоги, буд. 129, м. Запоріжжя, 69057)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, ідентифікаційний код юридичної особи 20306037 (просп. Олександра Поля, 2, м. Дніпро, 49004)

до відповідача-1: Державної установи Вільнянська виправна колонія (№20), ідентифікаційний код юридичної особи 08563493 (вул. Каштанова, буд. 1, м. Вільнянськ, Запорізький район, Запорізька область, 70002).

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Аскент-КР, ідентифікаційний код юридичної особи 38254742 (вул. Ярославів Вал, буд. 19, м. Київ, 01034)

про визнання недійсним договору про закупівлю товару та застосування наслідків недійсності правочину

за участю уповноважених представників сторін:

прокурор: Гапонова В.М., на підставі службового посвідчення № 075791 від 01.03.2023;

інші учасники: не з`явились

СУТЬ СПОРУ:

06.02.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № 54-1140вих-24 від 06.02.2025 (документ сформований в системі Електронний суд 06.02.2025) Першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позивача - Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області до відповідачів: Державної установи Вільнянська виправна колонія (№20) та Товариства з обмеженою відповідальіснтю Аскент-КР з вимогами:

- визнати недійсним договір № К-1/04-15 від 24.11.2015 про закупівлю товарів за державні кошти, укладений між Вільнянською виправною колонією управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№20) та Товариством з обмеженою відповідальністю Аскент-КР;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Аскент-КР на користь Державної установи Вільнянська виправна колонія (№20) 299 250,00 грн, а з Державної установи Вільнянська виправна колонія (№20) одержані нею за рішенням суду грошові кошти у розмірі 299 250,00 грн стягнути в дохід держави в особі Східного офісу Держаудитслужби.

Крім того прокурор просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Аскент-КР на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Запорізької окружної прокуратури Запорізької області (ідентифікаційний код юридичної особи 02909973, вул. Залізнична, буд. 17, м. Запоріжжя, 69061, розрахунковий рахунок: UA0000271, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, код класифікації видатків бюджету - 2800) кошти, витрачені на сплату у 2025 році судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 6013,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що обставини вчинення ТОВ «Аскент-КР» порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів публічної закупівлі Вільнянською колонією коренеплодів та бульби їстівної з високим умістом крохмалю та інуліну, підтверджуються рішенням адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.04.2017 №8-рш у справі № 03/19-16 . Таким чином, орган Антимонопольного комітету України своїм рішенням підтвердив порушення вимог законодавства, яке полягало у спотворенні його учасниками, у тому числі ТОВ «Аскент-КР», результатів торгів. Протиправність таких дій полягала в їх спрямуванні на здобуття перемоги у процедурі закупівлі будь-якою ціною, у тому числі шляхом домовленостей з іншим учасником. Законність указаного рішення оскаржувалась у судовому порядку учасниками процедури закупівлі та не потребує доказування. Дії ТОВ «Аскент-КР» спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі. Ураховуючи зазначене, у діях ТОВ «Аскент-КР» вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Метою вказаних дій є усунення конкуренції під час проведення Вільнянською колонією зазначеного тендера та недобросовісне отримання права на укладення договору, а в подальшому не обґрунтоване отримання прибутку від цієї господарської операції. Таким чином, завідомо суперечлива мета дій ТОВ «Аскент-КР» полягала в тому, щоб уникнути встановлених Законом України «Про здійснення державних закупівель» обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах. Поведінка ТОВ «ДК АВТОТРЕЙД» та ТОВ »Аскент-КР» під час участі в тендері явно несумісна з добросовісністю та принципами здійснення публічних закупівель. Тому договір, укладений за підсумками тендера, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ «Аскент-КР», на підставі ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України. ТОВ «Аскент-КР», маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення договору з метою одержання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, а також інших учасників ринкових відносин, усвідомлюючи протиправність таких дій, їх суперечність інтересам держави і суспільства, прагнучи та свідомо допускаючи настання протиправних наслідків, узяло участь у проведенні конкурентної процедури закупівлі, знівелювавши змагальність у ній, внаслідок чого отримало кошти в сумі 299 250,00 грн. Вищенаведене свідчить про наявність у ТОВ «Аскент-КР» умислу на укладення спірного договору, який суперечить інтересам держави й суспільства, з метою отримання прибутку. Враховуючи наявність умислу лише у ТОВ «Аскент-КР» як сторони оспорюваного договору, одержані ним 299 250,00 грн за цим правочином повинні бути повернуті іншій стороні договору - Вільнянській колонії, а отримані нею за рішенням суду кошти стягнуті в дохід держави.

У позові прокурор також просив суд залучити до участі у справі Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (просп. Олександра Поля, 2, м. Дніпро, 49004, ) як третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 07.02.2025, здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/330/25 та визначено до розгляду судді Науменку А.О.

Ухвалою Господарського суду від 10.02.2025 позовну заяву прийнято судом до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/330/25, присвоєний номер провадження 34/12/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 05.03.2025.

В судовому засіданні 05.03.2025 здійснювалась фіксація судового процесу.

Суд відкрив судове засідання з розгляду справи № 908/330/25. Оголосив склад суду.

Суд з`ясував про відводи. Відводів не заявлено.

Представники сторін у судове засідання 05.03.2025 крім прокурора, не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

18.02.2025 через підсистему Електронний суд від третьої особи надійшли пояснення щодо позову.

24.02.2025 від позивача засобами пошти надійшли письмові пояснення.

Вищеперелічені документи прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність зупинення провадження у даній справі до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/3456/23.

Ухвалою суду від 05.03.2025 зупинено провадження у справі № 908/330/25 до закінчення перегляду судового рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 922/3456/23.

Постановою від 19.12.2025 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у справі №922/3456/23 скасував та ухвалив нове рішення: Відмовити у задоволенні позову керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради та Північно-Східного офісу Держаудитслужби.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.01.2026 поновлено провадження у справі, судове засідання призначено на 11.02.2026 о 11 год. 20 хв.

В судовому засіданні 11.02.2026 здійснювалась фіксація судового процесу.

Суд відкрив судове засідання з розгляду справи № 908/330/25. Оголосив склад суду.

Представники сторін у судове засідання 11.02.2026 крім прокурора, не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

За наслідками судового засідання, суд, запитавши думку прокурора, на підставі ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 02.03.2026 о 12 год. 20 хв.

В судовому засіданні 02.03.2026 здійснювалась відеоконференція. Судом відкрито судове засідання з розгляду по суті справи.

02.03.26 від прокурора надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Підставою для відкладення прокурором зазначено ті обставини, що колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 24.02.2026 у справі № 910/20111/23 (у правовідносинах, які є подібними справі № 908/295/25), задовольнила клопотання Київської міської прокуратури про передачу справи № 910/20111/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з наявністю виключної правової проблеми щодо застосування приписів ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України.

Метою заявлення вказаного клопотання про відкладення є отримання повного тексту ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 24.02.2026 у справі № 910/20111/23 про передачу справи № 910/20111/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Частиною 3 статті 195 ГПК України чітко визначено, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Строк розгляду по суті справи № 908/295/25 спливає 13.03.26.

З огляду на ті обставини, що на стадії розгляду справи по суті зупинення провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України є недопустимим в силу приписів процесуального закону, відкладення судового засідання з розгляду справи по суті є недоцільним, тому у задоволенні клопотання прокурора судом відмовлено.

Прокурор в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви, просив її задовольнити.

Представники позивача 1 та відповідачів 1, 2 проти позову заперечили в повному обсязі, просили в його задоволенні відмовити.

Представник позивача 2 підтримала позовні вимоги, просила позов прокурора задовольнити.

Третя особа правом на участь в судовому процесі не скористалась.

В судовому засіданні 02.03.2026 судом прийнято рішення, оголошено його вступну та резолютивну частину.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Вільнянською виправною колонією управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№20) 12.10.2015 у «Віснику державних закупівель» опубліковано оголошення №355 про проведення процедури закупівлі предметом якої є коренеплоди та бульба їстівна з високим умістом крохмалю та інуліну у кількості 85 500 кг.

У конкурсній документації Вільнянською колонією було зазначено, що розмір бюджетного призначення за кошторисом або очікувана вартість предмету закупівлі становить 342 000,00 грн. Отже, ціна коренеплодів та бульби їстівної з високим умістом крохмалю та інуліну, відповідно до розрахунку Вільнянської колонії, мала становити близько 4 грн./кг.

Конкурсні пропозиції на Торгах, згідно з Реєстром отриманих пропозицій конкурсних торгів, кваліфікаційних торгів, цінових пропозицій та Протоколом №б/н від б/н розкриття пропозицій конкурсних торгів, кваліфікаційних пропозицій, цінових пропозицій, надали два суб`єкти господарювання, а саме:

- ТОВ «ДК АВТОТРЕЙД» з ціновою пропозицією 339 435,00 1 кг. 3 грн. 97 коп.

- ТОВ «Аскент-КР» з ціновою пропозицією 299 250,00 грн. 1 кг. 3 грн. 50 коп.

Розкриття конкурсних пропозицій Торгів відбулось 02.11.2015 о 14 год. 00 хв. За результатами оцінки цінових пропозицій переможцем Торгів визначено ТОВ «Аскент-КР» з ціновою пропозицією 299 250,00 грн. (протокол оцінки пропозицій конкурсних торгів від 09.11.2015 №34), яка є найбільш економічно вигідною.

Надалі, між ТОВ «Аскент-КР» та Вільнянською колонією укладено договір від 24.11.2015 №К-1/04-15 про закупівлю товарів, які були предметом Торгів за державні кошти. В договорі від 24.11.2015 №К-1/04-15 визначено його істотні умови. Зокрема, розділом 1 Договору визначено, що предметом останнього є коренеплоди та бульба їстівна з високим умістом крохмалю та інуліну у кількості 85 500 кг та відповідно до п.3.1 Договору сума договору складає 299 250 грн.

Поставка товару підтверджується накладними №2330 від 09.12.2015, №2164 від 04.12.2015, №2284 від 04.12.2015, №2143 від 04.12.2015, №2041 від 04.12.2024.

Вільнянською колонією та Управлінням державної казначейської служби України у Вільнянському районі Запорізької області підтверджено проведення видатків між контрагентами за договором від 24.11.2015 №К-1/04-15 на суму 299 250,00 грн. згідно наступних платіжних доручень:

- від 04.12.2015 №325 на суму 31500,00 грн.

- від 04.12.2015 №326 на суму 82950,00 грн.

- від 04.12.2015 №327 на суму 77000,00 грн.

- від 04.12.2015 №328 на суму 73850,00 грн.

- від 10.12.2015 №329 на суму 33950,00 грн.

Відтак, умови договору від 24.11.2015 №К-1/04-15 були виконані в повному обсязі, предмет закупівлі (товар) постачався Замовнику окремими партіями та розрахунок здійснено в повному обсязі.

Відповідно до інформації яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17.01.2017 внесено зміни до найменування юридичної особи, а саме змінено назву Вільнянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№20) на Державну установу «Вільнянська виправна колонія (№20)».

Рішенням адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.04.2017 № 8- рш у справі № 03/19-16 визнано дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскент-КР» (місцезнаходження: вул. Телевізійна, буд. 8 оф. 107, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50086, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ДК АВТОТРЕЙД» (місцезнаходження: вул. Телевізійна, буд. 2-А, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська області, 50086, ), які полягали у погодженні своїх тендерних пропозицій під час участі у жовтні-листопаді 2015 року в запиті цінових пропозицій із закупівлі коренеплодів та бульби їстівної з високим умістом крохмалю та інуліну - 85 500 кг., проведеної Вільнянською виправною колонією управління Державної пенітенціарної служби України у Запорізькій області (№20) відповідно до оголошення №211631, опублікованого в інформаційному виданні «Вісник державних закупівель» №355 від 12.10.2015, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів (тендерів).

Указане рішення (за винятком конфіденційних даних та інформації з обмеженим доступом) оприлюднене на офіційному веб-сайті Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та доступне за посиланням: https://southeastmtv.amcu.gov.ua/storage/app/uploads/public/605/9c5/843/6059c5843ddf.pdf.

Як було встановлено Запорізьким обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України ТОВ «ДК АВТОТРЕЙД» та ТОВ «Аскент-КР» пов`язані між собою через фізичних осіб, які протягом здійснення їх господарської діяльності були їх засновниками (учасниками) керівниками, підписантами або працівниками. А також, зазначено, що ще до подання ТОВ «Аскент-КР» та ТОВ «ДК АВТОТРЕЙД» своїх пропозицій на торги, вони були пов`язані господарськими відносинами, що створювало умови для обміну інформацією між ними.

Відповідно до рішення антиконкурентні узгоджені дії під час підготовки та участі у вказаних торгах підтверджуються таким:

- Схожість в оформленні ТОВ «ДК АВТОТРЕЙД» та ТОВ »Аскент-КР» конкурсної документації (п. 2.2. рішення від 12.04.2017 №8-рш);

- Звернення до одного і того ж нотаріуса (п.2.3 рішення від 12.04.2017 №8-рш); - Синхронна поведінка під час підготовки документів для участі у торгах отримання довідок (п.2.5 - п.2.7 рішення від 12.04.2017 №8-рш);

- Подання однакового обсягу та змісту документів (п. 2.8 рішення від 12.04.2017 №8-рш);

- Взаємопов`язаність засновників ТОВ «ДК АВТОТРЕЙД» та ТОВ «Аскент-КР» (п.4 рішення від 12.04.2017 №8-рш);

- Наявність сталих ділових та господарських відносин між ТОВ «ДК АВТОТРЕЙД» та ТОВ «Аскент-КР» (п. 5 рішення від 12.04.2017 №8-рш);

- Надання безвідсоткової зворотної (поворотної) позики та фінансової допомоги (п. 5.1 рішеня від 12.04.2017 №8-рш).

З огляду на вищезазначене, адміністративна колегія Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у своєму рішенні від 12.04.2017 №8-рш у справі № 03/19-16 дійшла висновку, що такі дії учасників закупівлі не можуть бути випадковим збігом обставин чи наслідком дії об`єктивних чинників, а свідчить про узгодження (координацію) своєї поведінки при підготовці до участі та участі у торгах, зокрема, про обмін інформацією. ТОВ «ДК АВТОТРЕЙД» та ТОВ «Аскент-КР» під час підготовки документації в торгах діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель та за Законом України «Про здійснення державних закупівель». Узгодивши свою поведінку та свої тендерні пропозиції, ТОВ «ДК АВТОТРЕЙД» та ТОВ »Аскент-КР» тим самим усунули конкуренцію та змагальність між собою, а отже спотворили результати проведення замовником торгів, порушивши право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, а відтак, вчинили антиконкурентні узгоджені дії, заборонені Законом України «Про захист економічної конкуренції».

Враховуючи вищевикладене, така поведінка ТОВ «ДК АВТОТРЕЙД» та ТОВ «Аскент КР» становить порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, заборонених відповідно до пункту 1 статті 50, пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

За інформацією Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.11.2024 № 54-02/3412е ТОВ «Аскент-КР» оскаржувало рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.04.2017 №8- рш у справі № 03/19-16 до суду. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.09.2017, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.12.2017, по справі №908/1300/17 відмовлено у задоволені позову ТОВ «Аскент-КР» про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.04.2017 №8-рш. У зв`язку з цим Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України звернулося з позовом до господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з ТОВ «Аскент-КР» штрафу у розмірі 136000 грн. та пені у розмірі 136 000 грн, який рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2018 задоволено. Наразі вказане рішення виконано не було. Таким чином, рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.04.2017 №8- рш у справі № 03/19-16 є чинним.

Запорізькою окружною прокуратурою на виконання вимог, установлених абз. 4 ч. 4 ст. 23 указаного Закону, листом від 19.11.2024 № 54-1047ВИХ-24 повідомлено управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області та Східний офіс Держаудитслужби про існування порушення інтересів держави від укладення договору за наслідками тендера, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, і про наявність підстав для його визнання недійсним як такого, що суперечить інтересам держави з умислу ТОВ «Аскент-КР». Зазначеним листом також витребувано відомості щодо вжитих і запланованих заходів із захисту порушених інтересів держави.

Листом від 06.12.2024 №040425-17/7023-2024 Східний офіс Держаудитслужби повідомив, що здійснення державного фінансового контролю та реалізація його результатів на території Запорізької області покладено на структурний підрозділ Офісу, тому відповідь про результати розгляду по суті буде надано управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області. В той же час, листом від 11.12.2024 №040831-15/3344-2024 управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області повідомило, що останнім контрольні заходи у Вільнянській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№20) не проводились. Крім того, управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області повідомлено, що органом державного фінансового контролю не вживалися та не плануються вжиття заходів щодо поновлення державних інтересів щодо визнання недійним вказаного вище договору.

Таким чином, управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області та Східним офісом Держаудитслужби заходів щодо захисту інтересів держави з метою визнання договору недійсним та стягнення коштів до державного бюджету не вжито, що свідчить про усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень та те, що вказаний орган державної влади не виконує своїх повноважень із захисту інтересів держави. Зазначені обставини, таким чином, дають підстави вважати дотримання прокурором вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи наведене, прокурор звернувся з позовними вимогами до відповідачів про про: визнання недійсним договору № К-1/04-15 від 24.11.2015 про закупівлю товарів за державні кошти, укладений між Вільнянською виправною колонією управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№20) та Товариством з обмеженою відповідальністю Аскент-КР; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Аскент-КР на користь Державної установи Вільнянська виправна колонія (№20) 299 250,00 грн, а з Державної установи Вільнянська виправна колонія (№20) одержані нею за рішенням суду грошові кошти у розмірі 299 250,00 грн стягнути в дохід держави в особі Східного офісу Держаудитслужби.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначає Закон України «Про здійснення державних закупівель».

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (в редакції станом на момент укладення договору №К-1/04-15) державна закупівля (далі - закупівля) - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом. Договір про закупівлю - договір, який укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари;

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України, а правові наслідки недійсності правочину - статтею 216 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою, третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За змістом частини третьої статті 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

У постанові Верховного Суду від 20.01.26 у справі № 910/7385/23 зазначені такі висновки:

« 8.36. Чітке законодавче визначення поняття «інтерес» та поняття «інтерес держави і суспільства» відсутнє, як і відсутні законодавчо закріплені єдині критерії, принципи, засади їх визначення. Втім поняття «інтерес» є ширшим, адже охоплює, наприклад, «охоронюваний законом інтерес», «публічний інтерес», «суспільний інтерес» тощо.

8.37. У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 дано визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес»: у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова) означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

8.38. Верховний Суд виходить з того, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (див. рішення Конституційного Суду України у рішенні № 3-рп/99 від 08.04.1999).

8.39. Поняття «інтереси держави» має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.

8.40. Таким чином, здійснивши правовий аналіз частини третьої статті 228 ЦК України можна дійти висновку, що, зокрема, ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

8.41. Отже, для правильного вирішення спору у цій справі необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.

8.41.1. Верховний Суд зазначає, що не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.

8.42. Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

8.43. Схожий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №922/1391/18.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду 19.12.2025 переглянув у касаційному порядку рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у справі №922/3456/23 про визнання недійсним рішення тендерного комітету, договору про закупівлю товарів та стягнення коштів (до закінчення перегляду судового рішення якої Суд зупиняв касаційне провадження у справі №910/7385/23).

8.46. Перед Верховним Судом у справі №922/3456/23 постало питаннями чи підлягає застосуванню до спірних відносин положення частини третьої статті 228 ЦК України, тобто чи є укладений правочин (договір на закупівлю світильників та освітлюваної арматури), таким що не відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та вчиненим з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, за умови вчинення стороною правочину антиконкурентних узгоджених дій, за які чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу (пункт 1 статті 50, стаття 52 Закону «Про захист економічної конкуренції»).

8.47. Так, приймаючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, об`єднана палата у постанові від 19.12.2025 дійшла, зокрема, таких висновків:

«Щодо підстав для застосування до спірних відносин ч.3 ст.228 ЦК

61. Предметом спору у справі, яка переглядається, є вимоги прокурора про визнання недійсним рішення тендерного комітету СКП «Харківзеленбуд», оформленого протоколом від 13.11.2019 №338, та Договору як таких, що вчинені з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також вимоги про застосування наслідків недійсності цього договору, шляхом стягнення з ПП «ЛСВ «Моноліт» на користь СКП «Харківзеленбуд» коштів, отриманих за результатами виконання договору про закупівлю товарів, у розмірі 2 370 000,00 грн, а з СКП «Харківзеленбуд»- в дохід державного бюджету (на підставі ч.3 ст.228 ЦК).

62. СКП «Харківзеленбуд» у касаційній скарзі стверджувало, що для суб`єктів господарювання, які порушили норми Закону «Про захист економічної конкуренції», зокрема, у разі вчинення антиконкурентних узгоджених дій, чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу (ст.52 Закону «Про захист економічної конкуренції») та певні обмеження щодо прийняття участі у процедурах закупівлі протягом наступних трьох років після притягнення до відповідальності за вчинення таких дій (п.4 ч.1 ст.17 Закону «Про публічні закупівлі»), а відтак, намагання прокурора додатково стягнути з ПП «ЛСВ Моноліт» кошти за фактично виконаним належним чином договором є покладенням на останнього надмірної відповідальності.

63. Отже ключовим питанням цієї справи є наявність підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК.

64. Згідно з цією нормою у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

65. Аналогічна за змістом норма містилася у ч.1 ст.208 ГК (яка була чинною у період існування спірних відносин).

Щодо правової природи наслідків недійсності правочину, передбачених ч.3 ст. 228 ЦК

66. Стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції ЦК, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України» від 02.12.2010 ст.228 була доповнена ч.3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

67. Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч.3 ст.228 ЦК неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року - і Верховний Суд (постанови від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі №2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21 від 13.11.2024 у справі №911/934/23).

68. Наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч.3 ст.228 ЦК, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма ЦК, яка містить каральні заходи (санкції).

69. За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз.2 ч.1 ст.216 ЦК). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.

70. Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.

71. Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно- правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.

72. У ч.3 ст.228 ЦК передбачаються зовсім інші правові наслідки:

- які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;

- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;

- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;

- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;

- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.

73. Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.

Щодо відповідності приписів ч.3 ст.228 ЦК критеріям ЄСПЛ щодо сумісності втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції

74. Вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК, ч.1 ст.208 ГК є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.

75. Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

76. Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів

77. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення».

« 89. Найбільш релевантною до справи, що переглядається, є справа «Kurban v. Turkey» (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10). Заявник ( ОСОБА_1 ) разом з партнером уклали державний закупівельний контракт на виконання будівельних робіт і внесли відповідний завдаток (гарантію). Згодом органи влади виявили, що на момент участі в тендері проти заявника вже було порушено кримінальне провадження (пред`явлено обвинувачення) щодо маніпулювання попередніми державними закупівлями. На цій підставі національні органи скасували чинний контракт із заявником та конфіскували його завдаток. Заявник оскаржував конфіскацію завдатку як непропорційне втручання у право власності. ЄСПЛ визнав розірвання конфіскацію завдатку втручанням у право власності (ст.1 Першого протоколу), яке мало легітимну мету - захист публічних фінансів, запобігання змовам та забезпечення чесної конкуренції у сфері державних закупівель. Незважаючи на легітимну мету, Суд встановив порушення через непропорційність застосованого заходу. Національне законодавство вимагало виключення особи з тендеру, якщо їй пред`явлено обвинувачення (превентивний захід, спрямований на запобігання подальшим порушенням). Обвинувачення було зареєстровано ще до укладення контракту, але заявник не знав про це. Крім того, органи влади з великою затримкою повідомили про це тендерний орган і фактично самі дозволили заявнику укласти контракт. Скасувавши контракт і конфіскувавши завдаток після укладення та часткового виконання угоди, держава переклала на заявника фінансовий тягар власної адміністративної недбалості (несвоєчасного виконання своїх обов`язків з перевірки). Втручання було визнане надмірним, оскільки держава не змогла забезпечити належне виконання своїх обов`язків на ранньому етапі процедури. Суд також вважав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.

90. ЄСПЛ вказав, що в конкретних обставинах цієї справи заявник мав принаймні законні очікування щодо можливості покладатися на договір і виконати його, а також очікувати повернення своєї гарантії, і це може розглядатися, для цілей ст.1 Першого протоколу, як пов`язане з майновими правами, наданими заявнику за договором.

91. Враховуючи викладені вище висновки ЄСПЛ щодо конфіскації без вироку суду Об`єднана палата вважає, що у справі, яка переглядається, при застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, не було дотримано принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно, виходячи з такого.

А. Щодо винної особи

92. У наведених вище справах ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.

93. Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч.3 ст.228 ЦК можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

94. Отже, для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (придбання світильників комунальним підприємством) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводив, стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі.

95. Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 ЦК.

96. Прокурор не доводив, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

97. У справі «Kurban v. Turkey» (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10) ЄСПЛ звернув увагу на норми Директиви Європейського Союзу 2014/24/ЄС яка встановлює загальні правила, що застосовуються до укладення державних контрактів на закупівлю. Директива містить правила щодо обов`язкових та факультативних підстав для виключення економічного оператора з участі у процедурі закупівлі. В Директиві вказано, що державні контракти не повинні укладатися з економічними операторами, які брали участь у злочинній організації або були визнані винними у корупції, шахрайстві на шкоду фінансовим інтересам Союзу, терористичних злочинах, відмиванні грошей або фінансуванні тероризму (п.100 преамбули). Замовникам слід надати можливість виключати економічних операторів, які виявилися ненадійними, наприклад, через серйозні порушення, такі як порушення правил конкуренції (п.101 преамбули). Отже, порушення правил конкуренції віднесено Директивою до факультативних підстав виключення економічного оператора (на розсуд замовника закупівлі).

98. Також у цій справі ЄСПЛ вказав, що конфіскація без вироку суду (втрата завдатку, права виконувати договір та отримати оплату за вже виконані роботи, тобто права на покриття вже понесених витрат) є непропорційною у разі визнання недійсним договору, навіть укладеного з порушенням тендерної процедури (особою, яка не мала права брати участь у публічних закупівлях).

99. ЄСПЛ вказав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.

100. Об`єднана палата вважає, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

101. Об`єднана палата звертає увагу на невідповідність норми ч.3 ст.228 ЦК загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 ст.228 ЦК, які встановлюють що нікчемним є правочин який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та ч.3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави».

« 103. Отже, колегія суддів у справі №911/934/23 дійшла висновку про відсутність підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК як норми внутрішнього законодавства, що за своїм змістом створює підстави для непропорційного втручання держави в право власності приватних осіб, що суперечить приписам Першого протоколу до Конвенції. Такий висновок є загальним, базується на недоліках самої законодавчої норми (тобто він має застосовуватися незалежно від обставин конкретної справи).

104. Тим не менше, Об`єднана палата звертає увагу, що, незважаючи на тривалу публічну критику, ч.3 ст.228 ЦК так і не була виключена з ЦК, хоча її аналог у ГК (ст.208) втратив чинність у зв`язку з втратою чинності цим Кодексом в цілому у 2025 році. Крім того, питання щодо існування цієї норми наразі знаходиться на вирішенні законодавця (проєкт рекодифікації ЦК) - за таких умов втручання суду у вирішення цього питання не може вважатися доцільним.

105. Враховуючи викладене, Об`єднана палата уточнює висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК, таким чином:

При визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).

Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

Б. Щодо добросовісної сторони правочину

106. ЄСПЛ звертає увагу на важливість дотримання принципу пропорційності втручання і щодо добросовісного власника майна (у нашому випадку - добросовсної сторони правочину, СКП «Харківзеленбуд»).

107. На перший погляд, приписи ч.3 ст.228 ЦК свідчать про те, що втручання у право володіння майном добросовісного учасника правочину не відбувається, невинна особа не має зазнавати збитків через недійсний правочин, адже сторона має отримати від порушника назад своє майно, а з неї стягується в дохід держави лише те, що вона отримала від порушника.

108. Втім, Об`єднана палата вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст.228 ЦК, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника.

109. По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було.

110. По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа «Air Canada v. the United Kingdom»).

111. Як у справі, що переглядається, так і у справі, від висновків у якій просять відступити, прокурор вочевидь для дотримання принципу пропорційності просив стягнути з добросовісної сторони не майно, отримане за правочином, а кошти, після того як вони будуть стягнуті з винної сторони (у цій справі - з ПП «ЛСВ "Моноліт» на корить СКП «Харківзеленбуд»).

112. СКП «Харківзеленбуд» неодноразово стверджувало, що воно несе негативні наслідки від ухвалених судових рішень, оскільки грошові кошти не є речами з індивідуально визначеними ознаками, відтак, неможливо розрізнити власні кошти підприємства і кошти, стягнуті з винної сторони. Скаржник звертав увагу на неодноразове намагання виконати примусово відповідне рішення суду незалежно від того, чи отримані кошти з винної сторони на рахунок комунального підприємства. Отже, ухвалені судами у цій справі рішення означають не лише застосування ч.3 ст.228 ЦК всупереч її прямим приписам (Об`єднана палата погоджується з доводами скаржника, що при правильному застосуванні цієї норми з нього мали би бути стягнуті товари, отримані за правочином, тобто світильники, а не кошти), але й перекладення тягаря відповідальності на невинну сторону - стягнення з комунального підприємства грошових коштів без отримання ним коштів від винної сторони.

113. Більше того, прокурор стверджує про те, що завдяки порушенням законодавства про захист конкуренції постраждали інтереси держави. Враховуючи, що закупівлю товарів проводило комунальне підприємство за гроші територіальної громади, а не держави, то при спотворенні результатів торгів постраждалою є територіальна громада міста Харкова. Між тим, прокурор у позові просив стягнути кошти в дохід держави (до державного бюджету), а не бюджету міста Харкова (тобто територіальної громади, яка на думку прокурора постраждала від спотворення результату закупівель за комунальні кошти), що суперечить здоровому глузду і у сукупності з негативними майновими наслідками для комунального підприємства є очевидно непропорційним втручанням в право власності територіальної громади міста Харкова».

8.48. Колегія суддів з огляду на положення частини четвертої статті 236 ГПК України враховує зазначені вище висновки Верховного Суду у справі №922/3456/23, оскільки правовідносини у справах є подібними щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК України у спірних правовідносинах з огляду на предмет та правові підстави позову (визнання недійсними рішення тендерного комітету та договору, стягнення коштів на підставі частини третьої статті 228 ЦК України).

8.49. Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, прокурор у цій справі не довів, що оспорюваний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Як на доказ покликався виключно на рішення АМК. Суди зазначили, що лише сам встановлений рішенням АМК факт вчинення відповідачами порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними як таких, що вчинені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Для визнання недійсним правочину на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215, частини третьої статті 228 ЦК України має бути доведено, що зміст правочину та мета його вчинення завідомо суперечать інтересам держави і суспільства.

8.50. Таким чином, рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в позові з огляду на приписи частини третьої статті 228 ЦК України є правильними по суті і підлягають залишенню без змін з мотивів, викладених у цій постанові».

Аналогічно обставинам справ №922/3456/23, № 910/7385/23 прокурор у цій справі також не довів, що оспорюваний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства.

Встановлений рішенням АМК факт вчинення відповідачами порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними як таких, що вчинені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.

Для визнання недійсним правочину на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215, частини третьої статті 228 ЦК України має бути доведено, що зміст правочину та мета його вчинення завідомо суперечать інтересам держави і суспільства.

Враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

При застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої ч. 3 ст. 228 ЦК, не дотримано принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно, виходячи з такого. Застосуванням відповідних приписів ч. 3 ст. 228 ЦК відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника.

Таким чином, позов не підлягає задоволенню через недоведеність позовних вимог.

Згідно із положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на прокурора.

Керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 10.03.2026.

Суддя А.О. Науменко