ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/3075/24(916/4933/25)
Господарський суд Одеської області у складі судді Демченко Т.І.,

розглянувши заяву (зареєстрована 16.02.2026 за вх. № 2-257/26) Споживчого товариства "БУДОВА-МОРЕ" про відвід судді Демешину О.А. по справі № 916/3075/24 (916/4933/25):

Позивач: Дочірнє підприємство "МІРНИЙ." (65000, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 71, )

Відповідач 1: Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛІЯІНВЕСТМЕНТС" (65058 м. Одеса, Бульвар Французький, буд. 22 кв.205, )

Відповідач 2: СПОЖИВЧЕ ТОВАРИСТВО "БУДОВА-МОРЕ" (адреса 65012 м. Одеса, вул. Осипова, буд. 25, )

Відповідач 3: ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

За участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ДП Мірний." (Фонтанська дорога, 71, м. Одеса, 65016, )

За участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: розпорядник майна арбітражний керуючий Колмикова Тетяна Олександрівна (65078, Одеська область, місто Одеса, вул. Космонавтів 36, офіс 904 РНОКПП НОМЕР_2 )

про визнання недійсною Додаткової угоди № 2 від 14.05.2023 про заміну Сторони у Договорі асоційованого членства у споживчому товаристві № 3/301 від 07.03.2019р.

з підстав наявності ознак фраудаторного правочину

яка розглядається в межах справи № 916/3075/24

за заявою кредитора: Дочірнього підприємства "МІРНИЙ." (Фонтанська дорога, 71, м. Одеса, 65031, )

до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю "Аліяінвестментс" (Французький бульвар, 22, кв. 205, м. Одеса, 65058, )

про визнання банкрутом,

установив:

11.12.2025 року через систему "Електронний суд" (вх. № 5072/25) суд отримав позовну заяву Дочірнього підприємства "МІРНИЙ." до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛІЯІНВЕСТМЕНТС", СПОЖИВЧОГО ТОВАРИСТВА "БУДОВА-МОРЕ", ОСОБА_1 про визнання недійсною додаткової угоди, яка заявлена в межах справи № 916/3075/24.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 05.01.2026 прийняв вказану позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, присвоєв справі № 916/3075/24(916/4933/25), ухвалив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи в змішаній (паперовій та електронній) формі.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 03.02.2026 повідомив сторони, що: наступне судове засідання відбудеться 03.03.2026; заяву представника ДП "МІРНИЙ." про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

16.02.2026 через систему "Електронний суд" судом отримано заяву (вх. № 2-257/26) Споживчого товариства "БУДОВА-МОРЕ" про відвід по справі № 916/3075/24 (916/4933/25), в якій, посилаючись на ст. 35, 38 ГПК України, СТ "БУДОВА-МОРЕ" заявляє відвід судді Демешину О.А.

Заява мотивована тим, що 02.02.2026 до суду надійшло клопотання про участь в усіх судових засіданнях в режимі відеоконференції від представника ДП "МІРНИЙ." - Заяць К.В., а ухвалою суду від 03.02.2026 (суддя Демешин О.А.) вказану заяву було задоволено, незважаючи на невідповідність цієї заяви вимогам ч.4 ст.170 ГПК України в частині надання заявником доказів її направлення всім відповідачам

З урахуванням вищевикладеного, на думку заявника, суддя який не виконує вимоги закону, зокрема не застосовує ч.4 ст.170 ГПК України про необхідність повернення без розгляду заяви, поданої без доказів її направлення іншим учасникам справи, що заявник вважає порушенням принципу верховенства права та рівності усіх учасників судового процесу перед законом - викликає сумнів в його неупередженості або об`єктивності при розгляді справи.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 23.02.2026 (суддя Демешин О.А.): визнав заявлений Споживчим товариством "БУДОВА-МОРЕ" відвід судді Демешину О.А. від розгляду справи № 916/3075/24 (916/4933/25) - завідомо безпідставним та необґрунтованим; заяву (вх. № 2-257/26) Споживчого товариства "БУДОВА-МОРЕ" про відвід по справі № 916/3075/24(916/4933/25) передав для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 ГПК України.

Розпорядженням керівника апарату суду від 23.02.2026 № 32 призначено повторний автоматичний розподіл заяви про відвід судді від 16.02.2026 за вх. №2-257/26 у справі № 916/3075/24 (916/4933/25) за результатами проведення якого заява розподілена судді Господарського суду Одеської області Демченко Т.І.

Розглянувши подану Споживчим товариством "БУДОВА-МОРЕ" заяву про відвід судді Демешина О.А. від розгляду справи № 916/3075/24 (916/4933/25), суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.

Статтею 2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України справи у судах першої інстанції розглядаються суддею одноособово, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Правовою підставою подання заяви про відвід судді заявник визначає ст.35 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

За приписами ч. 3 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участь у конкретній справі. Підстави відводу судді - це обставини, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді конкретної справи. Ці обставини можуть бути суб`єктивного характеру і стосуватися особистих зв`язків судді з особами, які беруть участь у справі, або його особистої поведінки щодо розгляду справи, чи об`єктивного характеру і стосуватися процесуального статусу судді у справі, яка розглядалася раніше.

Так, дійсно, право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді, і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19.05.2016, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді (п. 2.5).

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (Рішення ЄСПЛ від 24.05.1989 у справі №11/1987/134/188 "Hauschildt v. Denmark", пункт 48).

При вирішенні питання про відвід судді (складу суду) необхідно перевірити додержання як об`єктивного, так і суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, а саме формування суду (колегії суддів) для розгляду конкретної справи (об`єктивний критерій) у встановлений законом спосіб та надати оцінку доводам заявника на предмет недодержання вимог щодо особистої безсторонності суду (суб`єктивний критерій).

Суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді (суддів) під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді (суддів), які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його (їх) безсторонність.

Так, за висновком Європейського суду з прав людини у контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

Щодо об`єктивного критерію, окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (Рішення ЄСПЛ у справі "Газета "Україна-Центр" проти України", no. 16695/04, від 15.07.2010).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії").

Надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

Тобто, заявлений учасником відвід складу суду від розгляду справи має ґрунтуватися не на особистих переконаннях заявника щодо обставин спірних правовідносин, а саме на оцінці особистих переконань конкретного судді у конкретній справі та його фактичної поведінки (вчиненні певних (процесуальних) дій, які б свідчили про його упередженість) при вирішенні такої справи.

ГПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про упередженість чи необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена за вказаною обставиною саме заявником з огляду на приписи частини четвертої статті 38 ГПК України, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних та фактичних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.

Відповідно до імперативних приписів частини четвертої статті 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Між тим обставини, які викладені у заяві Споживчого товариства "БУДОВА-МОРЕ" про відвід судді, ніяк не можуть бути розцінені як факти, що підтверджують обґрунтованість сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді Демешина О.А., а зводяться виключно до надання оцінки та до незгоди з процесуальними рішенням судді Демешина О.А., а саме ухвали Господарського суду Одеської області від 03.02.2026, якою задоволено заяву представника ДП "МІРНИЙ." про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Дослідивши матеріали заяви представника ДП "МІРНИЙ" про участь в усіх судових засіданнях в режимі відеоконференції, господарський суд погоджується з посиланнями заявника на те, що названа заява не містить доказів виконання вимог ч.2 ст.197 ГПК України, а саме доказів направлення її всім учасникам справи.

Втім, господарський суд приходить до висновку, що в силу вимог ч.4 ст.35 ГПК України, названі заявником обставини не можуть бути підставою для відводу, з огляду на таке.

Відповідно до усталеної позиції Верховного суду та Європейського Суду з прав людини надмірний формалізм не сприяє досягненню цілей та меті судочинства, оскільки основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права, зокрема:

- у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 757/6159/19 зазначено, що надмірний формалізм не сприяє реальному вирішенню спору та суперечить завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі;

- у рішенні у справі "Белле проти Франції" від 04.12.95 ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві;

- суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.98);

- у рішенні від 09.03.2011 у справі "Буланов та Купчик проти України" ЄСПЛ зробив висновок про те, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом;

- застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, (рішення ЄСПЛ у справі "Волчлі проти Франції" від 26.07.2007).

Крім того, не слід ігнорувати той факт, що під час збройної агресій російської федерацій проти України - для зменшення ризиків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду дистанційна форма участі у судових засідання є виправданою та доцільною.

Так, Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи касаційну скаргу у справі №910/10006/19 (ухвала від 07.06.2022), зазначила, що з огляду на умови та обстановку, за яких має здійснюватися правосуддя і на необхідність дотримання принципів рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності та відкритості судового процесу; змагальності сторін та розумних строків розгляду справи, звернення до суду з клопотанням про розгляд справи в режимі відеоконференції дасть змогу дослідити й оцінити доводи касаційної скарги без порушення означених засад судочинства та водночас гарантувати та не наражати відвідувачів судового засідання на загрози їхньому життю, здоров`ю та безпеці, що можуть виникнути в умовах воєнної агресії проти України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, де передбачено що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною третьою статті 198 ГПК України, головуючий відповідно до завдання господарського судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Суд зазначає, що розглядаючи кожну конкретну судову справу (здійснюючи правосуддя) судді самостійно визначають коло законодавства, що регулює спірні правовідносини, застосовують його, здійснюють його тлумачення, вирішують питання про розгляд заяв та клопотань учасників судового процесу та надають правову оцінку обставинам справи на підставі саме внутрішнього переконання, що ґрунтується на приписах закону.

Твердження заявника про те, що суддя, якому заявлено відвід не виконує вимоги закону, зокрема не застосовує ч.4 ст.170 ГПК України про необхідність повернення без розгляду заяви, поданої без доказів її направлення іншим учасникам справи, а тому порушує принцип верховенства права та рівності усіх учасників судового процесу перед законом, не може вважатися обставиною, яка дає підстави для сумніву в об`єктивності або неупередженості судді чи побоювань у наперед сформованому висновку суду щодо вирішення даної справи, позаяк оцінка наявних в матеріалах справи доказів за приписами ст. 86 ГПК України здійснюється судом в кожному випадку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та з урахуванням усталеної практики Верховного суду та Європейського Суду з прав людини.

Оцінка судом доказів на предмет їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємозв`язку у своїй сукупності здійснюється в кожній справі з урахуванням предмету та підстав заявлених суду позовних вимог та, відповідно, обставин, які підлягають встановленню судом відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 ГПК України, за якими при ухваленні рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді законодавчо виключена з можливих підстав для відводу. Тому, з позиції умовного стороннього спостерігача, суд не вбачає в обґрунтуваннях відводу інших доводів, як лише незгода заявника з оцінкою суддею доказів в рамках розгляду іншої справи.

Суд відзначає, що прийняті судом процесуальні рішення не можуть бути критерієм оцінки особистих переконань судді чи його дій, оскільки у випадку незгоди з процесуальними діями (судовими рішеннями) суду для учасників справи передбачено спеціальний порядок їх оскарження - шляхом подання апеляційної скарги на судові рішення, прийняті за наслідками розгляду спору, в тому числі шляхом включення заперечень на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, до апеляційної скарги на рішення суду.

Одночасно суд звертає увагу на те, що оцінка відповідності дій судді процесуальному законодавству не належить до компетенції суду в межах розгляду клопотання про відвід, а незгода заявника з процесуальними діями суду є підставою для їх оскарження в установленому законом порядку, для чого в Україні, відповідно до Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів", діють суди апеляційної та касаційної інстанцій.

Суд зауважує, що чинним законодавством передбачено право сторони на оскарження прийнятих судом рішень під час розгляду справи у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку (окремо або разом із судовим рішенням) з мотивів саме невірного застосування матеріального чи (або) процесуального права, тобто в процесуальний спосіб, а не шляхом заявлення відводів суду.

Суд зазначає, що самі по собі процесуальні рішення судді не можуть бути підставою для відводу без надання стороною, яка заявляє відвід, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів проявлення зазначеним суддею необ`єктивності чи упередженості при ухваленні судових рішень на користь однієї з сторін, в силу положень ч. 1 п. 5 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Натомість, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, необхідно довести наявність зазначених суб`єктивних та об`єктивних критеріїв (зокрема, особисті переконання та поведінку конкретного судді, які вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах вирішення даної справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав та свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

При цьому, заявником не наведено фактів та не надано належних та допустимих доказів в підтвердження наявності у судді Демешина О.А. будь-якої можливої прямої чи опосередкованої заінтересованості у результаті розгляду справи, обставини, що викладені у заяві про відвід не обґрунтовують сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді Демешина О.А.

Отже, постановляючи ухвалу про проведення судових засідань в режимі відеоконфернеції, суд мав за мету уникнути надмірного формалізму та сприяти досягненню мети та завданню господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Крім того, суд вжив розумних та допустимих заходів для зменшення ризиків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, що можуть виникнути в умовах воєнної агресії російської федерацій проти України. Відтак, заявлений відвід є незгодою сторони з процесуальним рішенням суду, що за прямими приписами ч. 4 ст. 35 ГПК України - не може бути підставою для відводу.

Одночасно суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях встановлює два виключення із поняття "належних сумнівів". Несприятлива позиція суду з питань права сама по собі не породжує сумнівів в неупередженості (Castillo Algar 44). Сумніви мають бути засновані на фактичних обставинах; не припустимі гіпотези про можливий розвиток подій (Bulut).

Таким чином, викладені в заяві про відвід судді зауваження і доводи заявника мотивовані суб`єктивними твердженнями та власним тлумаченням норм матеріального та процесуального законодавства, очевидно свідчать про незгоду позивача з процесуальними діями та рішеннями судді, що саме по собі не свідчить про наявність упередженості або необ`єктивності судді Демешина О.А. під час розгляду справ № 916/3075/24 (916/4933/25) і з огляду на норму ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, не може бути підставою для відводу судді.

Відтак, доводи Споживчого товариства "БУДОВА-МОРЕ" щодо сумнівів відносно упередженості судді Демешина О.А. при розгляді даної справи не знайшли свого підтвердження під час розгляду заяви про відвід, а з поданого до суду відводу не встановлено порушення принципів рівності та змагальності сторін.

Будь-яких інших обставин та доказів зацікавленості судді у вирішенні спору на користь будь-якої сторони з особистих мотивів, або іншої упередженості відносно будь-якої сторони у справі, заявником відводу не наведено.

Заявник має позитивний обов`язок надати суду докази упередженості та необ`єктивності судді для цілей відводу, оскільки презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного, а головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді під час розгляду справи.

Неупередженість судді презюмується і ця презумпція заявою Споживчого товариства "БУДОВА-МОРЕ" не спростована і не поставлена під сумнів.

З приводу формування довіри до судової влади та уникнення сумнівів відносно неупередженості суд зазначає, що такі сумніви не можуть носити узагальненого характеру.

На суддю не повинні чинити зовнішній вплив сторони судового провадження. Вимога незалежності розглядається поряд із вимогою процесуальної рівноправності сторін. Зловживання процесуальними правами може виражатися у винних процесуальних діях (бездіяльності), які зовні відповідають вимогам процесуальних норм, але здійснюються з корисним або особистим мотивом, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя та (або) інтересам учасників справи, чи недобросовісна поведінка в інших формах (Постанова КЦС ВС від 03 червня 2020 року у справі № 318/89/18).

Отже, довіру та повагу до суду повинні демонструвати також сторони та учасники провадження, незмінність складу суду діє впродовж усього судового розгляду - починаючи з його відкриття, під час з`ясування обставин та перевірки їх доказами і, завершуючи проголошенням підсумкового судового рішення; судовий розгляд від його початку і до закінчення повинен відбуватися за участі судді, визначеного ЄСІТС для розгляду та вирішення справи, а заміна судді може відбутися винятково у встановленому законом порядку.

У справі "Мушта проти України" (рішення від 18.11.2010, заява №8863/06) Європейський суд з прав людини акцентував увагу, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

Таким чином, вибір складу суду або вимога про зміну складу суду одним з учасників справи підпадає під нормативні обмеження, котрі узгоджуються з положеннями національного законодавства, змістом Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини.

Інших доводів на підтвердження існування обставин, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, заявником не наведено, що, з урахуванням обізнаності заявника про приписи ч. 4 ст. 35 ГПК України, може свідчити про завідоме вчинення дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

З врахуванням наведеного, суд зауважує, що заявлений відвід судді Демешина О.А. має ознаки завідомо безпідставного, що, залежно від обставин справи, може бути визнано як зловживання процесуальними правами, згідно приписів п.1 ч. 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, та є таким, що спрямований на затягування розгляду справи.

За приписами частин 7, 8, 11 статті 39 ГПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє відповідну ухвалу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається Споживче товариство "БУДОВА-МОРЕ" в заяві про відвід судді від розгляду справи № 916/3075/24 (916/4933/25), не можуть бути підставою для відводу судді Демешина О.А. в зв`язку з чим, відповідно до положень ст.ст.35, 36, 38, 39 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що дана заява не підлягає задоволенню.

При цьому, суд зауважує представнику заявника, що згідно ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається, як не допускається і тиск на суддю.

Керуючись ст. 35, 36, 38, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу, суд

постановив:

1. У задоволенні заяви Споживчого товариство "БУДОВА-МОРЕ" (зареєстрована 16.02.2026 за вх. № 2-257/26) про відвід судді Демешину О.А. по справі № 916/3075/24 (916/4933/25) - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 24.02.2026 та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя Т.І. Демченко