ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2026 р. Справа№ 910/7369/22 (910/14146/24)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Доманської М.Л.

Сотнікова С.В.

за участі секретаря Вага В.В.

та за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Шадур Катерини Сергіївни

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 (повний текст складено 16.09.2025)

у справі №910/7369/22(910/14146/24) (суддя Івченко А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001"

до фізичної особи-підприємця Шадур Катерини Сергіївни

про стягнення суми передплати у розмірі 1 342 000,00 грн

в межах справи № 910/7369/22

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001",

УСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/7369/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001", у якій до боржника застосовано ліквідаційну процедуру постановою суду від 29.03.2023, та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Мухітдінова Рустама Джурайовича.

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001" (далі - позивач) в особі ліквідатора банкрута - арбітражного керуючого Мухітдінова Рустама Джурайовича в межах вказаної справи про банкрутство звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Шадур Катерини Сергіївни (далі - відповідач) про стягнення 1 342 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в процесі ліквідаційної процедури ліквідатором банкрута були виявлено, що у період з 12.02.2018 по 28.12.2018 позивач сплатив відповідачу грошові кошти на загальну суму 342 000,00 грн в якості оплати зернових культур (з посиланням на договори від 01.03.2017 та від 01.02.2018), але відповідні договори чи будь-які інші документи за цими договорами арбітражному керуючому не передавались ні керівником позивача, ні відповідачем, також відсутні докази поставки товару на вказану суму, тому вказані кошти підлягають поверненню як безпідставно отримані (у разі відсутності договорів), або як повернення передоплати (у разі наявності договорів).

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилалась на те, що між сторонами був укладений договір поставки від 01.03.2017, згідно якого позивачу був поставлений товар на суму 1 473 722,41 грн і протягом 2017 року позивач перерахував за цей товар 1 487 400,00 грн, отже заборгованість позивача перед відповідачем за вказаним договором склала 4 764,81 грн. Також між сторонами був укладений договір поставки від 01.02.2018, за яким позивач перерахував відповідачу 1 342 000,00 грн і заборгованість відповідача по вказаному договору станом на 01.01.2019 склала 1 337 235,19 грн. Відповідач 25.02.2019 зверталась до позивача з листом щодо необхідності вивезення придбаної пшениці зі складу, однак позивач автотранспорт для вивезення не надав, тому відповідач, після закінчення строків позовної давності, у 2022 року списала заборгованість по вказаному договору в розмірі 1 337 235,19 грн.

Господарський суд міста Києва рішенням від 10 вересня 2025 позов задовольнив повністю.

Стягнув з ФОП Шадур Катерини Сергіївни користь ТОВ "ТАН-2001" суму передплати в загальному розмірі 1 342 000,00 грн та судовий збір у розмірі 16 104,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, фізична особа-підприємець Шадур Катерина Сергіївна подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки суд не надав оцінки всім аргументам учасників справи та не навів жодного правового обґрунтування відхиляючи доводи та докази відповідача; доказами у справі підтверджується, що заборгованість позивача перед відповідачем за договором поставки від 01.03.2017 року складала 4 764,81 грн; за умовами договору поставки від 01.02.2018 позивач (покупець) мав подати транспортний засіб до місця поставки, де перебуває товар постачальника, однак незважаючи на лист відповідача від 25.02.2019 позивач вказаний обов`язок не виконав; невиконання Відповідачем зобов`язань за договором поставки від 01.02.2018 року, по поставці товару, було зумовлено порушенням позивачем своїх обов`язків по вивозу товару; відповідно до пункту 1.7. договору поставки від 01.02.2018 року, був встановлений строк поставки Товару - до 12.02.2019 року, тому відповідач у 2022 році списав кредиторську заборгованість за договором поставки від 01.02.2018 року у розмірі 1337235,19 грн, таким чином, відсутні підстави для стягнення з відповідача суми попередньої оплати.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що строки позовної давності продовжувались на період карантину і воєнного стану, а наказ Мінфіну №3721, на який посилається позивач, як на підставу списання заборгованості, стосується бюджетних установ, тому намагання відповідача переконати суд у правомірності списання ним заборгованості перед позивачем, є намаганням уникнути відповідальності щодо повернення належних позивачу грошових коштів; судом було повністю досліджено всі наявні у справі докази та надана належна оцінка цим доказам; доводи відповідача про наявність заборгованості у позивача перед відповідачем по договору від 01.03.2017 є безпідставними, оскільки при відніманні від суми передоплати за договором від 01.03.2017 року (1487400,00) суми поставки за договором від 01.03.2017 року (1473722,41) виходить, що заборгованість за вказаним договором наявна саме у відповідача перед позивачем у сумі - 13 677,59 грн. (1487400,00-1473722,41=13 677,59), а не навпаки, як це прописав відповідач; хоч відповідач і вказує суму поставки - 1473722,41 гривень за договором від 01.03.2017 року, однак надані документи (накладні) цього не підтверджують, оскільки сума цих накладних становить лише 1 347 505,91 грн., а не 1473722,41 грн., як це прописано відповідачем у відзиві, тобто оплату ним отримано від позивача у сумі 1 487 400,00 грн., а товару поставлено лише на суму 1 347 505,91 грн., що прямо вказує на наявну додаткову заборгованість відповідача перед позивачем за договором від 01.03.2017 року у сумі 139894,09 грн і позивачем прийнято рішення в подальшому звернутися до суду з окремим позовом про стягнення такої різниці; відповідач підтвердила отримання передоплати по договору від 01.02.2018 в сумі у загальному розмірі 1 342 000,00 грн та не заперечує факт відсутності поставки товару на вказану суму; лист від 25.02.2019, на який посилається відповідач, є неналежним доказом, оскільки не містить відмітки про його отримання позивачем, а факт закупівлі зернових з метою навантаження не підтверджений жодними доказами; відповідач безпідставно вважає, що позивач зобов`язаний був шукати та подавати такий автотранспорт, особливо враховуючи наявність умов в договорі, якими передбачено, що прийом товару по кількості і якості проводиться на елеваторі покупця; не важливо з яких підстав відповідач не здійснив поставку зернових на користь позивача, це все не знімає з нього обов`язку повернути отриману від позивача суму передоплати в загальному розмірі 1 342 000,00 грн., враховуючи, що на даний час здійснення поставки та прийняття товару (зернових) є неможливим у зв`язку з завершенням позивачем господарської діяльності з підстав визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Учасники справи належним чином повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в порядку, визначеному статтями 6, 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), шляхом направлення ухвал суду за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що підтверджується довідками про доставку електронного документа до електронних кабінетів.

05.02.2026 від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі.

09.02.2026 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із поганим самопочуттям та температурою 38,8С, не обгрунтоване жодним документальним підтвердженням.

Клопотання про відкладення розгляду справи відхилене судом, оскільки не підтверджено жодними доказами, явка сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою і неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, тому суд, на підставі ч.12 ст. 270 ГПК України, ухвалив здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі №910/7369/22 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Мухітдінова Рустама Джурайовича, підприємницьку діяльність банкрута завершено, строк виконання всіх грошових зобов`язань постановлено вважати таким, що настав.

У позовній заяві позивач вказує, що в процесі ліквідаційної процедури ліквідатором банкрута було отримано банківську виписку АТ "ОТП БАНК" (МФО: 300528) за особовим рахунком НОМЕР_1 , що належить ТОВ "ТАН-2001" (Код ), за період з 01.01.2018 по 01.01.2020 рік.

З аналізу вищевказаної банківської виписки встановлено, що зі сторони ТОВ "ТАН-2001" на користь ФОП Шадур К.С. (РНОКПП НОМЕР_2 ) в період з 12.02.2018р. по 28.12.2018р. включно були здійсненні оплати коштів на загальну суму 1 342 000,00 грн.

На підтвердження перерахунку вказаних грошових коштів до даної позовної заяви разом зі сторінкою 1 виписки з номером рахунку НОМЕР_1 також надано окремі сторінки банківської виписки, а саме: 17, 18, 21, 25, 28, 31, 33, 85, 86, 87, 97, 99, 104, 107, 121, 124, 126, 129, 132, 156, 158, 159, 164, 165, 167, 169, на яких відображено оплати на користь відповідача.

Відповідно до вказаної банківської виписки, ФОП Шадур К.С. (РНОКПП НОМЕР_2 ) прийняла на себе зобов`язання щодо поставки на ТОВ "ТАН-2001" зернових культур на загальну суму 1 342 000,00 грн, але, як вбачається з наявної бухгалтерської документації, підтвердження відповідних поставок зі сторони ФОП Шадур К.С. (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВ "ТАН-2001" відсутнє.

При перерахунку коштів на користь ФОП Шадур К.С. (РНОКПП НОМЕР_2 ) призначення платежу вказувалося "Оплата за зерновые согл дог. № БН от 01.03.17 г- 4 764,81 грн и Дог БН от 01.02.18 35235,19 грн, Без НДС" та "Оплата за пшеницу согл дог БН от 01.02.2018 ту- Без НДС", але відповідних договорів № БН від 01.03.17 та № БН від 01.02.2018 р., чи будь-яких інших документів за цими договорами ліквідатору банкрута ТОВ "ТАН-2001", не передавалося.

05.07.2023 року на адресу ФОП Шадур К.С. (РНОКПП НОМЕР_2 ) цінним листом (Трекінг № 070) було відправлено Запит від 05.07.2023 року про надання документів, що підтверджують виконання ФОП Шадур К.С. зобов`язання щодо поставки на ТОВ "ТАН-2001" зернових культур на загальну суму 1 342 000,00 грн.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 06.03.2024 у справі № 910/7369/22 було задоволено клопотання ліквідатора банкрута про зобов`язання вчинити дії, в тому числі зобов`язано Подлесного Ігоря Олександровича (керівник банкрута ТОВ "ТАН-2001" до 29.03.2023) передати ліквідатору банкрута ТОВ "ТАН-2001": договори, додаткові угоди та додатки, які зокрема укладені між ТОВ "ТАН-2001" та ФОП Шадур К.С.; первинну бухгалтерську документацію (видаткові накладні, рахунки фактури, товарно-транспортні накладні, акти приймання Товарів тощо) по правовідносинам між ТОВ "ТАН-2001" та ФОП Шадур К.С.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 06.03.2024 не була виконана.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та вказував, що за відсутності договорів отримані відповідачем грошові кошти на загальну суму 1 342 000,00 грн. є одержаними у позадоговірною порядку, як безпідставно отримані, а відтак, в силу ч. 1 ст. 1212 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути позивачу грошові кошти у сумі 1 342 000,00 грн, а за наявності договорів відповідач зобов`язаний повернути позивачу отримані від нього грошові кошти у сумі 1342 000,00 грн., враховуючи, що на даний час здійснення поставки та прийняття товару (зернових) є неможливим у зв`язку з завершенням позивачем господарської діяльності з підстав визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти позову, посилалась на те, що між сторонами був укладений договір поставки від 01.03.2017, згідно якого позивачу був поставлений товар на суму 1473722,41грн і протягом 2017 року позивач перерахував за цей товар 1487400,00 грн, отже заборгованість позивача перед відповідачем за вказаним договором склала 4764,81 грн.

На підтвердження вказаних доводів відповідач додала до відзиву копію договору поставки від 01.03.2017, згідно якого постачальник (ФОП Шадур К.С.) зобов`язалась поставити у власність товари, а покупець (ТОВ "ТАН-2001") зобов`язався прийняти й оплатити товар на умовах даного договору.

Загальна вартість товару - 1 500 000,0 грн (+/- 10%) без ПДВ. Строк поставки до 10 лютого 2018 року (п.1.6 договору).

За умовами п.2.1, 2.5 договору умови поставки товару - автотранспортом третіх осіб за рахунок покупця. Приймання товару по кількості та якості проводиться на елеваторі покупця по заліковій вазі.

На підтвердження здійснення поставки товару по договору від 01.03.2017 відповідачем надані наступні накладні:

№1 від 13.07.2017 на суму - 155 366,42;

№2 від 13.07.2017 на суму - 109 000,73;

№4 від 18.07.2017 на суму - 204 591,60;

№5 від 18.07.2017 на суму - 194 540,50;

№6 від 19.07.2017 на суму - 111 786,62;

№7 від 19.07.2017 на суму - 186 398,20;

№8 від 19.07.2017 на суму - 191 396,88;

№9 від 19.07.2017 на суму - 194 424,96.

Вказані накладні підписані директором позивача (покупця), підпис якого засвідчений печаткою, та відповідачем, а загальна сума цих накладних становить 1 347 505,91 грн, а не 1 473 722,41 грн, як зазначає відповідач у відзиві.

Також відповідач вказувала, що між сторонами був укладений договір поставки від 01.02.2018, за яким позивач перерахував відповідачу 1342000,00 грн і заборгованість відповідача по вказаному договору станом на 01.01.2019 склала 1337235,19 грн. Відповідач 25.02.2019 зверталась до позивача з листом щодо необхідності вивезення придбаної пшениці зі складу, однак позивач автотранспорт для вивезення не надав, тому відповідач, після закінчення строків позовної давності, у 2022 року списала заборгованість по вказаному договору в розмірі 1337235,19 грн.

На підтвердження вказаних доводів відповідач додала до відзиву копію договору поставки від 01.02.2017, згідно якого постачальник (ФОП Шадур К.С.) зобов`язалась поставити у власність товари, а покупець (ТОВ "ТАН-2001") зобов`язався прийняти й оплатити товар на умовах даного договору.

Загальна вартість товару - 1 500 000,0 грн (+/- 10%) без ПДВ. Строк поставки до 12 лютого 2019 року (п.1.6 договору).

За умовами п.2.1, 2.5 договору умови поставки товару - автотранспортом третіх осіб за рахунок покупця. Приймання товару по кількості та якості проводиться на елеваторі покупця по заліковій вазі.

Матеріали справи не містять доказів поставки товару відповідачем позивачу по договору від 01.02.2018.

Відповідач вказує, що листом від 25.02.2019 вона повідомила позивача про те, що з метою виконання цього договору вона закупила пшеницю 4 класу в кількості 158 тон і 5 класу в кількості 201 тон, однак позивач не виконав зобов`язання подати вантажні автомобілі для вивезення пшениці зі складу.

Доказів направлення (вручення) копії вказаного листа позивачу матеріали справи не містять.

Також відповідач надала підписаний сторонами акт звірки від 02.01.2019 по договору поставки від 01.02.2018, згідно якого заборгованість покупця на 01.01.2018 по договору від 01.03.2017 становить 4 764,81 грн, покупцем сплачено у період з 12.02.2018 по 28.12.2018 кошти в сумі 1342000,00 грн, заборгованість продавця становить 1337235,19 грн.

За наслідками розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку щодо доведеності і обґрунтованості позовних вимог, у зв`язку із чим задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору поставки від 01.03.2017 та договору поставки від 01.02.2018.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення суми попередньої оплати у зв`язку із тим, що не був поставлений товар на суму 1 342 000,00 грн.

Статтею 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), чинного на час спірних правовідносин, яка кореспондується з положеннями ст. 712 ЦК України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак, одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару.

За умовами пунктів 3.1, 3.2 договору від 01.03.2017 строк оплати за поставлений по даному договору товар здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у строк до 31.12.2017. За домовленістю сторін можлива передоплата товару.

За умовами пунктів 3.1, 3.2 договору від 01.02.2018 строк оплати за поставлений по даному договору товар здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у строк до 31.12.2018. За домовленістю сторін можлива передоплата товару.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому, доведеної до продавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.

Факт здійснення господарської операції з поставки товару має підтверджується, зокрема, первинними бухгалтерськими документами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

У матеріалах справи наявні копії накладних №№1, 2, 4, 5, 6, 7, 8, 9 за період з 13 по 17 липня 2017 року, з яких вбачається, що відповідач на виконання вказаного договору від 01.03.2017 поставила позивачу товар на загальну суму 1 347 505,91 грн.

При цьому, за доводами самої відповідачки, позивач по вказаному договору сплатив 1 487 400,00 грн, тобто на 139 894,09 грн більше.

Однак, доказів сплати вказаних коштів матеріали справи матеріали справи не містять, оскільки позивачем надана банківська виписка лише за період з 01.01.2018 по 01.01.2020, тобто за більш пізній період.

Натомість, із вказаної банківської виписки вбачається, що позивач у період з 12.02.2018 по 28.12.2018 сплатив відповідачу грошові кошти в загальній сумі 1 342 000 грн, з призначенням платежу "Оплата за зерновые согл дог. № БН от 01.03.17 г- 4 764,81 грн и Дог БН от 01.02.18 35235,19 грн, Без НДС" (по платежу 12.02.2018) та "Оплата за пшеницу согл дог БН от 01.02.2018 ту- Без НДС" (в усіх інших платіжках).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однак, відповідач не надала доказів поставки позивачу товару на зазначену суму.

Доводи відповідача про те, що поставка товару прострочена внаслідок бездіяльності кредитора, який не направив транспорт для вивозу товару зі складу, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки за умовами договорів приймання товару по кількості та якості проводиться на елеваторі покупця по заліковій вазі, що свідчить про те, що обов`язок доставки товару покладався на продавця (з оплатою покупцем вартості перевезення, згідно п.2.1 договорів).

Також відповідачем не надано жодних доказів того, що вона здійснювала закупівлю вказаної у листі від 25.12.2019 кількості пшениці (видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, складських квитанцій тощо).

У той же час, з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс правовідносин боржника, а норми законодавства про банкрутство у справах про банкрутство мають спеціальний характер щодо інших законодавчих актів України.

За змістом ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо, строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав.

Отже, є слушними доводи позивача про те, що він позбавлений можливості прийняти від відповідача товар, адже для цього йому необхідно відновити господарську діяльність, а це суперечить вимогам абзацу другого частини першої статті 59 КУзПБ.

Вказані доводи узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду, який викладено у постанові від 02 жовтня 2024 року по справі № 910/7369/22 (910/12853/23), згідно якого внаслідок відкриття щодо покупця ліквідаційної процедури виконання останнім договірних зобов`язань щодо прийняття Товару у власність (що вимагає продовження здійснення господарської діяльності) є неможливим, адже таке виконання потребуватиме, зокрема, укладання договорів з перевізником, договорів оренди складів та/ або інше, що включає в себе більше ніж один технологічний цикл. Отже, таке продовження здійснення господарської діяльності банкрутом не може тлумачитись як закінчення технологічного циклу з виготовлення продукції, а відтак суперечить вимогам абзацу другого частини першої статті 59 КУзПБ.

Щодо посилань відповідача на списання нею у 2022 році кредиторської заборгованості по договору від 01.02.2018 в розмірі 1 337 235,19 грн після закінчення трирічного строку позовної давності, то, як вірно зазначив суд першої інстанції, пунктом 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України чітко визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID- 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім цього, відповідач, як на підставу списання кредиторської заборгованості, посилається на наказ Мінфіну від 02.04.2014 р. №3721, однак, вказаний наказ має назву "Про затвердження Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ та внесення змін до деяких нормативно-правових актів з бухгалтерського обліку бюджетних установ" і згідно пункту 1.1. затвердженого ним Порядку цей Порядок визначає методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про операції з грошовими коштами, розрахунками в національній валюті із дебіторами та кредиторами бюджетних установ. Норми цього Порядку застосовуються бюджетними установами (далі - установа).

Однак, ні позивач, ні відповідач не є бюджетними установами, отже положення вказаного Порядку не поширюються на спірні правовідносини сторін.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки оплачений позивачем товар не був поставлений, то, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності, заявлені позивачем вимоги про стягнення 1 342 000,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Отже, доводи апелянта по суті її скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив наявні у справі докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Шадур Катерини Сергіївни залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10 вересня 2025 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 25.02.2026.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді М.Л. Доманська

С.В. Сотніков