ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.03.2026 Справа № 914/1865/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Зоряни Горецької, розглянувши матеріали подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича,

про визначення частки майна боржника у майні

у справі №914/1865/25

за позовом Громадської організації «Академія для Героїв»,

до відповідача Фізичної особи підприємця Сушка Юрія Андрійовича,

про стягнення безпідставно збережених коштів,

заінтересована особа Сушко Марта Олександрівна,

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/1865/25 за позовом Громадської організації «Академія для Героїв» до Фізичної особи підприємця Сушка Юрія Андрійовича позовні вимоги задоволено повністю. Суд ухвалив стягнути з Фізичної особи підприємця Сушка Юрія Андрійовича на користь громадської організації «АКАДЕМІЯ ДЛЯ ГЕРОЇВ» кошти в загальному розмірі: 3 857 754,72 грн, з яких: 2 664 683,95 грн кошти авансу, збережені без правової підстави; 158 695,32 грн- пеня; 1 034 375,45 грн - штраф.

20.10.2025 на примусове виконання вказаного рішення видано наказ.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича перебуває виконавче провадження №79460856 від 28.10.2025 з примусового виконання наказу №914/1865/25 виданого 20.10.2025 Господарським судом Львівської області про з стягнення з Фізичної особи підприємця Сушка Юрія Андрійовича (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь громадської організації "АКАДЕМІЯ ДЛЯ ГЕРОЇВ" (, 70005, м. Львів, пл. Петрушевича Є., буд. 3) кошти в загальному розмірі: 3 857 754,72 грн (Три мільйони вісімсот п`ятдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят чотири гривні 72 коп.), з яких: 2 664 683,95 грн (Два мільйони шістсот шістдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят три гривні 95 коп.) кошти авансу, збережені без правової підстави; 158 695,32 грн (Сто п`ятдесят вісім тисяч шістсот дев`яносто п`ять гривень 32 коп.) - пеня; 1 034 375,45 грн (один мільйон тридцять чотири тисячі триста сімдесят п`ять гривень 45 коп.) штраф.

Через систему «Електронний суд» за вх. №213/26 від 16.01.2026 надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визначення частки боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) щодо земельної ділянки площею 0,1954 га, кадастровий № :07:001:0028 що знаходиться за адресою Львівська обл., Яворівський район, с/рада Домажирська, с. Лісопотік, «Рясне» садівниче товариство, та становить 1/2 частину цього майна.

Розгляд подання відкладено на 09.03.2026. Приватний виконавець, сторони та заінтересовані особи явку в судове засідання не забезпечили.

Фізична особа підприємець Сушко Юрій Андрійович надав шлюбний договір. В судовому засіданні оглянуто оригінал шлюбного договору. Вказаний шлюбний договір підписано між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Шлюбним договором врегульовано майнові відносини між чоловіком та дружиною, включаючи визначення правового режиму майна, набутого в період перебування в зареєстрованому шлюбі, визначення майнових прав та обов`язків кожного з подружжя тощо. Усе майно, в тому числі рухоме і нерухоме, придбане та/або набуте чоловіком або дружиною до реєстрації шлюбу, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з подружжя, на чиє ім`я воно було придбане чи набуте. Усе майно, в тому числі рухоме і нерухоме, яке було придбане після укладення шлюбу до укладення цього договору та, яке буде придбане та/або набуте чоловіком або дружиною після укладення цього договору, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з подружжя, на чиє ім`я воно було придбане або набуте. Сторони домовились, що будь які зобов`язання за договором позики, кредитним договором, іншими договорами, правочинами є особистими зобов`язаннями того з подружжя, хто є стороною таких договорів.

Суд, розглянувши подання приватного виконавця, враховуючи долучений до матеріалів справи шлюбний договір, зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 60 та частиною 1 статті 61 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 367/6321/16-ц зазначено, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Згідно висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.10.2020, по справі № 2-24/494-2009, виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження.

Велика Палата Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 сформувала підхід, згідно з яким для констатації наявності або відсутності спору про право у справах, що розглядаються за правилами статті 335 Господарського процесуального кодексу України, визначальне значення має встановлення (з`ясування) позиції іншого співвласника щодо визначення частки майна боржника у спільному майні.

На необхідність дослідження позиції іншого співвласника нерухомого майна як ключового елементу для з`ясування наявності спору про право при розгляді подання виконавця щодо визначення частки боржника у спільному майні наголошено у низці рішень Верховного Суду. Зокрема, така правова позиція застосована у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 766/19976/18

Спір про право в контексті статті 335 ГПК України виникає лише за наявності обґрунтованої та підтвердженої позиції іншого співвласника, яка вказує на конкретне порушення його суб`єктивного майнового права, виражене у вигляді заперечення щодо правомірності або допустимості визначення частки боржника у спільному майні.

У свою чергу, відсутність судового спору між співвласниками не є безумовним свідченням відсутності спору про право, оскільки визначальною у цьому контексті є не процесуальна активність особи, а зміст її правової позиції, яка може бути реалізована зокрема, у вигляді письмових заперечень, заяв або іншим способом, з якого вбачається наявність суперечності у можливості реалізації боржником речового права.

Таке заперечення має супроводжуватися наданням доказів або посиланням на норми матеріального права, які б свідчили про існування дійсного юридичного конфлікту щодо обсягу чи змісту речових прав.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (постанова Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 320/3072/18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 2-24/494-2009, зазначено, що під час розгляду подання державного чи приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не можуть застосовуватися норми Господарського процесуального кодексу України, які регулюють позовне провадження. Отже, розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 335 Господарського процесуального кодексу України … не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи у постанові від 08.06.2022 по справі № 2-591/11 на необхідності чіткого розмежування питання наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, зауважила, що відсутність згоди такої особи на визначення частки майна боржника у спільному майні, у тому числі заперечення самого існування права спільного з боржником права власності, свідчить про наявність матеріального спору, який не вирішувався і не міг бути вирішений у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Це новий матеріальний спір, який не може розглядатися як процесуальне питання. Такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження. Тому заява про визначення частки майна боржника у спільному майні за наявності спору, подана до суду виконавцем, незалежно від її назви (позовна заява, подання) за своєю суттю є саме позовною заявою. Особа, яка є стверджуваним співвласником майна боржника у такому спорі, є стороною у спорі, якій має бути забезпечена можливість користуватися всіма правами, якими наділений відповідач відповідно до закону Лише в цьому разі буде забезпечене право такої особи на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 69).

Судом враховано приписи частини 1 статті 14, частини 4 статті 74 ГПК України, згідно яких збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Суд звертає увагу, що до матеріалів справи долучено шлюбний договір від 15.10.2024 посвідчений приватним нотаріусом Лучко І.Я. З вказаного договору вбачається, що майно належить тому з подружжя за ким воно зареєстровано.

Враховуючи наведене та за відсутності згоди заінтересованої особи на визначення частки майна боржника у спільному майні, суд дійшов висновку, що розгляд у даному випадку подання приватного виконавця за правилами статті 335 Господарського процесуального кодексу України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення у даному випадку частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою, за правилами ст. 335 ГПК України.

Керуючись ст. 232, 233, 234, 235, 335 Господарського процесуального кодексу України

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визначення частки майна в спільній сумісній власності відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Горецька З.В.