ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2026 р.м. ХарківСправа № 922/2528/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Христенко І.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова, м.Харків, в інтересах держави, в особі Міністерства освіти і науки України, м.Київ
до 1. Національного аерокосмічного університету "Харківський авіаційний інститут", м.Харків 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Енерджі Груп", м.Київ
про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 1986291,76 грн
за участю представників:

прокурор - Комісар О.О. (посвідчення №072864 від 01.03.2023);

позивача - не з`явився;

відповідача-1 - Рязанцева О.В. (адвокат, довіреність № 38-31/85 від 20.01.2026);

відповідача-2 - Касіяненко І.В. (адвокат, ордер АІ № 1805201 від 31.07.2025).

ВСТАНОВИВ:

23.07.2025 року до Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до відповідача-1 Національного аерокосмічного університету "Харківський авіаційний інститут" та відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Енерджі Груп", в якому просить суд:

- визнати недійсною Додаткову угоду № 2 від 10.06.2024 до Договору № Т1/24 від 25.12.2023 про постачання електричної енергії;

- визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 18.07.2024 до Договору № Т1/24 від 25.12.2023 про постачання електричної енергії.

- визнати недійсною Додаткову угоду № 4 від 22.08.2024 до Договору № Т1/24 від 25.12.2023 про постачання електричної енергії.

- визнати недійсною Додаткову угоду № 5 від 20.09.2024 до Договору № Т1/24 від 25.12.2023 про постачання електричної енергії.

- визнати недійсною Додаткову угоду № 6 від 30.12.2024 до Договору № Т1/24 від 25.12.2023 про постачання електричної енергії;

- визнати недійсною Додаткову угоду № 7 від 31.12.2024 до Договору № Т1/24 від 25.12.2023 про постачання електричної енергії;

- визнати недійсною Додаткову угоду № 8 від 06.02.2025 до Договору № Т1/24 від 25.12.2023 про постачання електричної енергії;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» на користь Міністерства освіти і науки України грошові кошти у розмірі 1986291,76грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.07.2024 року позовну заяву залишено без руху.

25.07.2025 року прокурор надав до суду заяву про усунення недоліків (вх.№17296).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.07.2025 року відкрито провадження у справі №922/2528/25 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.08.2025 року.

31.07.2025 року представник відповідача-2 надав до суду клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№17718), в якому просить суд зупинити провадження по справі у зв`язку із постановленням Великою Палатою Верховного Суду ухвали від 09 квітня 2025 року про прийняття до розгляду справи № 920/19/24 для відступу (шляхом уточнення) від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22 щодо застосування пункту 2 частини 5статті 41 Закону "Про публічні закупівлі": "у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору".

14.08.2025 року представник відповідача-2 надав до суду відзив на позовну заяву (вх№18745), в якому заперечує проти позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач-2 зазначає, що у преамбулі Договору № Т1/24 зазначено, що сторони керуючись Законом України «Про публічні закупівлі» та постанови КМУ «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 (надалі ПРРЕЕ). Здійснення закупівлі з застосуванням електронного каталогу для закупівлі товару відповідно до п. 12 Постанови № 1178.

За твердженнями відповідача-2, посилання прокурора на частину 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» є юридично некоректним, оскільки зазначена норма не підлягає застосуванню в умовах правового режиму воєнного стану. До спірних правовідносин можуть застосовуватись лише частини перша, друга та шоста статті 41 (Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього) Закону України «Про публічні закупівлі».

Заперечуючи проти позову, відповідач-2 звертав увагу, що пунктом 19 Особливостей передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, але не виключно: погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.

Відповідач-2 вважає, що довідки Харківської торгово-промислової палати є належними та допустимими доказами на підтвердження фактичного коливання середньозважених цін на електроенергію у відповідних часових проміжках, оскільки містять дані середньозважених цін в місяць укладення договору про закупівлю, у розрахункових періодах, відсоток коливання, що відповідають календарним місяцям.

Крім того, підпунктом 13.6.2 Договору сторони визначили, що для узгодження ціни за одиницю товару Сторона ініціатор в межах дії Договору надає іншій стороні на розгляд Додаткову угоду та висновок (документ що обґрунтовує та підтверджує зміни ціни на ринку електричної енергії), зокрема даними Державної служби статистики України або торгово-промислової палати України чи її Харківського територіального відділення. Також для документального підтвердження можуть використовувати інформацію, розміщену ДП «Оператор ринку» на своєму офіційному сайті https://www.oree.com.ua/.

20.08.2025 року прокурор надав до суду відповідь на відзив (вх.№19145), в якій позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити.

Прокурор зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону «Про публічні закупівлі» зміна істотних умов договору можлива у разі збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Також, за твердженням прокурора, цінові довідки Харківської торгово-промислової палати не є належними доказами коливання ціни, оскільки вказані документи лише констатують рівень середньозважених цін купівлі-продажу товару на певні проміжки часу та не доводять її коливання.

Протокольною ухвалою суду від 26.08.2025 року відкладено підготовче засідання на 24.09.2025 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.09.2025 року зупинено провадження у справі №922/2528/25 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24 та оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень повного тексту судового рішення.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.12.2025 року поновлено провадження у справі №922/2528/25 та призначено підготовче засідання на 20.01.2026 року.

19.01.2026 року представник відповідача-2 надав до суду клопотання, в якому просить відкласти розгляд справи (вх.№ 1455).

20.01.2026 року представник відповідача-1 надав до суду письмові пояснення (вх.№1521) в яких проти позову заперечує, зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 року у справі №922/2321/22 вирішила питання про те, чи дозволяють норми п.2 ч.5 ст.41 Закону України Про публічні закупівлі збільшувати ціну товару більш, ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.

Відповідач-1 зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 року у справі №920/19/24 прийшла до висновку, що зміни та доповнення до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанту визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару та не скасовують встановлену первісною редакцією цього Закону заборону збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Окремо зазначає, що правові висновки ВПВС не можуть застосовуватись до справи, яка розглядається, оскільки правовідносини в них не є подібними. Правовідносини у справах №922/2321/22 та №920/19/24 виникли ще до початку повномасштабного вторгнення і до змін у законодавстві, які були внесені у зв`язку з цим.

Крім того, відповідач-1 зауважує, що з преамбули договору № Т1/24 від 25.12.2022 року вбачається, що його укладено між відповідачами у даній справі у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 року №1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування". В преамбулах оскаржуваних додаткових угод також вказано, що їх укладено керуючись пунктом 2 ст. 19 Особливостей.

За твердженнями відповідача-1 станом на момент укладення договору так і станом на момент укладення додаткових угод - обмеження щодо того, що загальне збільшення ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, як і обмеження щодо зміни ціни 1 раз на 90 днів, не діяли.

Протокольною ухвалою суду від 20.01.2026 року відкладено підготовче засідання на 27.01.2026 року.

26.01.2026 року відповідач-2 надав до суду додаткові пояснення (вх.№ 2108), в яких зазначає, що наведені висновки Великої Палати Верховного Суду не можуть бути застосовані до правовідносин у справі № 922/2528/25, оскільки правове регулювання та фактичні обставини не є подібними.

На думку відповідача-2, Особливості № 1178 запровадили спеціальний, автономний механізм здійснення публічних закупівель в умовах воєнного стану, який істотно відрізняється від регулювання, передбаченого Законом України «Про публічні закупівлі» у мирний час. Таким чином, правові висновки Верховного Суду, сформовані у справах, що виникли до набрання чинності Особливостей № 1178, не можуть автоматично застосовуватися до правовідносин, врегульованих зазначеними Особливостями.

Відповідач-2 зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 по справі № 920/19/24 дійшла висновку, що положеннями постанови КМУ № 1178 (в редакції постанови КМУ від 01 вересня 2025 року № 1067), на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, чітко визначені як можливість застосування 10- відсоткового обмеження щодо збільшення ціни щодо кожного окремого випадку збільшення (без обмеження кількості змін), а не в цілому до усіх внесених змін, так і граничне значення на рівні 50 %, на яке може бути змінена передбачена в початковому договорі про закупівлю ціна за одиницю товару, що вкотре додатково підтверджує, що приписи частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не передбачають можливість збільшення ціни за одиницю товару на 10 % під час кожного внесення змін до договору про закупівлю.

Відповідач-2 стверджує, що зміна ціни за одиницю електричної енергії, здійснена сторонами шляхом укладення додаткових угод до Договору № Т1/24, відповідає вимогам пункту 19 Особливостей № 1178, не перевищує граничного рівня у 50 % від початкової ціни та не призвела до збільшення загальної суми договору.

26.01.2026 року прокурор надав до суду письмові пояснення (вх.№2116), в яких зазначає, що Велика Палата Верховного Суду з урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, вважає, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.

Прокурор зазначає, що Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» не дозволяють збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.

26.01.2026 року прокурор надав до суду заперечення на додаткові пояснення (вх.№2121), в яких зазначає, що у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 Велика Палата Верховного Суду надала висновки щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та зазначила, що вказані норми визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону.

27.01.2026 року відповідач-2 надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку проведення підготовчого засідання на 30 днів (вх.№2139).

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.02.2026 року.

09.02.2026 року представник відповідача-2 надав до суду додаткові пояснення (вх.№3163) в яких зазначає, що прокурором неправильно визначено МОН України, як орган, уповноважений здійснювати функції у спірних правовідносинах, що є підставою для відмови у задоволенні позову. МОН України у спірних правовідносинах не є належним позивачем, оскільки не наділено повноваженнями здійснювати контроль у сфері публічних закупівель, натомість належними позивачами у даному можуть бути Мінекономрозвитку та/або Держаудитслужба.

10.02.2026 року прокурор надав до суду заперечення на додаткові пояснення (вх.№ 3305), у яких зазначає, що замовниками у розумінні Закону України «Про публічні закупівлі» є суб`єкти, які створені державою або територіальною громадою для забезпечення потреб суспільства. Міністерство освіти України, як центральний орган виконавчої влади, згідно з ст.1, 6 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій. Повноваження міністерств, інших центральних органів виконавчої влади поширюються на всю територію держави. Статтею 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що міністерства звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Протокольною ухвалою від 10.02.2026 оголошено перерву в судовому засіданні до 24.02.2026 року.

Прокурор в судовому засіданні 24.02.2026 року позовні вимоги підтримував у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник позивача в судове засідання 24.02.2026 року не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, просив у позові відмовити.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, просив у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши учасників справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Київською окружною прокуратурою міста Харкова вивчено питання дотримання законодавства при проведенні закупівель електричної енергії Національним аерокосмічним університетом «Харківський авіаційний інститут».

З матеріалів справи вбачається, що у 2023 році НАУ «Харківський авіаційний інститут» проведено відкриті торги по закупівлі (UA-2023-12- 15-019986-a) ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія.

У відкритих торгах брали участь 6 суб`єктів господарювання, а саме:

- ТОВ «ФІНАНСОВО - ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «РЕСУРСГРУП» з остаточною пропозицією 22 100 000,00 грн. з ПДВ;

- ТОВ «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» з остаточною пропозицією 23 101 920,00 грн. з ПДВ;

- ТОВ «ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ» з остаточною пропозицією 23184 000,00 грн. з ПДВ;

- ТОВ «ЕНЕРДЖІ МАРКЕТС АССІСТАНТ» з остаточною пропозицією 23424000,00 грн. з ПДВ;

- ТОВ «ЕНЕРДЖІ 365» з остаточною пропозицією 23 640 000,00 грн.;

- ТОВ «ГЛОБАЛ ЕНЕРДЖІ СОЛЮШЕН» з остаточною пропозицією 23680000,00 грн.

У зв`язку з відмовою від укладення договору переможця відбору, ТОВ «ФПК «РЕСУРСГРУП», переможцем торгів визнано ТОВ «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП».

25.12.2023 між Національним аерокосмічним університетом ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» (надалі - відповідач-1) та ТОВ «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» (надалі - відповідач-2) укладено Договір № Т1/24 про постачання електричної енергії (надалі - Договір) на загальну суму 23 101 920,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 3 850 320,00 грн.

Відповідно до п.2.1. Договору Постачальник продає електричну енергію за кодом ДК 021:20-5 «Електрична енергія» Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, розташованих по корпусам Університету, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії.

Відповідно до п.2.3. Договору очікуваний обсяг постачання електричної енергії відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора систем на 2024 рік та становить 4 000 000 кВт/год.

Постачання електричної енергії Споживачу здійснюється з 01.01.2024 по 31.12.2024 включно (п.3.1. Договору).

Умовами пункту 5.1 договору сторони погодили, що розрахунки за поставлену Споживачеві електроенергію здійснюються за ціною, що встановлюється за підсумками закупівлі, здійсненої шляхом використання електронного каталогу (запиту пропозиції постачальників в електронному каталозі). Кількість, вартість товару зазначено у Специфікації (Додаток № 1 до цього Договору).

Ціна за 1 кВт/год електричної енергії з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року становить 5,77548 грн. з ПДВ.

Згідно з п.5.4. Договору ціна електричної енергії є обов`язковою для сторін з дати набрання чинності Договору. Визначена на її основі вартість електричної енергії буде застосовуватись сторонами при складанні актів приймання-передачі електричної енергії та розрахунках за електричну енергію згідно з умовами Договору.

Відповідно до додатку № 3 «комерційна пропозиція» до договору про постачання електричної енергії ціна 1 кВт*год електричної енергії за результатами закупівлі здійсненої шляхом використання електронного каталогу (запиту пропозиції постачальників в електронному каталозі визначена у сумі 5,77548 грн з ПДВ та включає: - закупівельну ціна на електричну енергію, як товар (ціна, за якою Постачальник закуповує електричну енергію на ринку електричної енергії) у розмірі 4,23733 грн; - тариф на послуги з передачі електричної енергії, який оплачується учасником оператору систем передачі, і є регульованим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у розмірі 0,52857 грн, відповідно до діючої постанови НКРЕКП про встановлення тариф на послуги з передачі електричної енергії; - тариф (ціна) на послуги Постачальника (до 1% загальної ціни за одиницю Товару) у розмірі 0,047 грн, при цьому Постачальник погоджується, що ця складова ціни товару залишається незмінною протягом дії цього Договору; - 20% податку на додану вартість-0,96258 грн.

Так, в подальшому, між сторонами було підписано додаткові угоди до договору:

- додаткова угода №1 від 04.04.2024, відповідно до якої сторони домовилися викласти другий та третій абзаци п.5.1. Розділу 5 «Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії» у наступній редакції: «Ціна за 1 кВт*год електричної енергії: - з 1 січня 2024 року по 29 лютого 2024 року становить 4,8129 грн без ПДВ, крім того 20% ПДВ 0,96258 грн, разом з ПДВ 5,77548 грн; - з 1 березня 2024 року по 31 грудня 2024 року становить 4,157808333 грн без ПДВ, крім того 20; ПДВ 0,831561666 грн, разом 4,98937 грн»;

- додаткова угода №2 від 10.06.2024, якою сторони домовилися викласти другий та третій абзаци п.5.1. Розділу 5 «Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії» у наступній редакції: - з 1 січня 2024 року по 29 лютого 2024 року становить 4,8129 грн без ПДВ, крім того 20% ПДВ 0,96258 грн, разом з ПДВ 5,77548 грн; - з 1 березня 2024 року по 31 травня 2024 року становить 4,157808333 грн без ПДВ, крім того 20; ПДВ 0,831561666 грн, разом 4,98937грн; - з 1 червня 2024 року по 31 грудня 2024 року становить 5,12464 грн без ПДВ, крім того 20% ПДВ 1,02493 грн, разом з ПДВ 6,14957 грн»;

- додаткова угода № 3 від 18.07.2024, якою сторони погодили викласти другий та третій абзаци п.5.1. Розділу 5 «Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії» у наступній редакції: - з 1 січня 2024 року по 29 лютого 2024 року становить 4,8129 грн без ПДВ, крім того 20% ПДВ 0,96258 грн, разом з ПДВ 5,77548 грн; - з 1 березня 2024 року по 31 травня 2024 року становить 4,157808333 грн без ПДВ, крім того 20; ПДВ 0,831561666 грн, разом 4,98937грн; - з 1 червня 2024 року по 30 червня 2024 року становить 5,12464 грн без ПДВ, крім того 20% ПДВ 1,02493 грн, разом з ПДВ 6,14957грн; - з 1 липня 2024 року по 31 грудня 2024 року становить 6,41062 грн без ПДВ, крім того 20% ПДВ 1,28212 грн, разом з ПДВ 7,69274 грн»;

- додаткова угода № 4 від 22.08.2024, якою сторони погодили викласти другий та третій абзаци п.5.1. Розділу 5 «Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії» у наступній редакції: - з 1 січня 2024 року по 29 лютого 2024 року становить 4,8129 грн без ПДВ, крім того 20% ПДВ 0,96258 грн, разом з ПДВ 5,77548 грн; -з 1 березня 2024 року по 31 травня 2024 року становить 4,157808333 грн без ПДВ, крім того 20; ПДВ 0,831561666 грн, разом 4,98937грн; - з 1 червня 2024 року по 30 червня 2024 року становить 5,12464 грн без ПДВ, крім того 20% ПДВ 1,02493 грн, разом з ПДВ 6,14957грн; - з 1 липня 2024 року по 31 липня 2024 року становить 6,41062 грн без ПДВ, крім того 20% ПДВ 1,28212 грн, разом з ПДВ 7,69274 грн; - з 1 серпня 2024 року по 31 грудня 2024 року становить 7,02412 грн без ПДВ, крім того 20% ПДВ 1,40482грн, разом з ПДВ 8,42894 грн».

- додаткова угода № 5 від 20.09.2024, якою сторони погодили викласти другий та третій абзаци п.5.1. Розділу 5 «Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії» у наступній редакції: - з 1 січня 2024 року по 29 лютого 2024 року становить 4,8129 грн без ПДВ, крім того 20% ПДВ 0,96258 грн, разом з ПДВ 5,77548 грн; - з 1 березня 2024 року по 31 травня 2024 року становить 4,157808333 грн без ПДВ, крім того 20; ПДВ 0,831561666 грн, разом 4,98937грн; - з 1 червня 2024 року по 30 червня 2024 року становить 5,12464 грн без ПДВ, крім того 20% ПДВ 1,02493 грн, разом з ПДВ 6,14957грн; - з 1 липня 2024 року по 31 липня 2024 року становить 6,41062 грн без ПДВ, крім того 20% ПДВ 1,28212 грн, разом з ПДВ 7,69274 грн; - з 1 серпня 2024 року по 31 серпня 2024 року становить 7,02412 грн без ПДВ, крім того 20% ПДВ 1,40482грн, разом з ПДВ 8,42894 грн; - з 1 вересня 2024 року по 31 грудня 2024 року становить 6,77537 грн без ПДВ, крім того 20% ПДВ 1,35507 грн, разом з ПДВ 8,13044грн»;

- додаткова угода № 6 від 30.12.2024, якою сторони погодили очікуваний обсяг постачання електричної енергії з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року становить 1 655 783 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи;

- додаткова угода № 7 від 31.12.2024, якою сторони погодили пункт 3.1. розділу 3 «Умови постачання» Договору викласти в наступній редакції: «3.1. Постачання електричної енергії Споживачу здійснюється з 01 січня 2024 року по 31 січня 2025 року, включно»; пункт 2.3. розділу 2 «Предмет договору» Договору доповнити абзацом такого змісту: «Очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період 01.01.2025 року по 31.01.2025 становить 400 000 кВт*год. Загальний обсяг постачання електричної енергії на період 01.01.2024 року по 31.01.2025 року становить 2 055 783 кВт*год; п.5.1. Розділу 5 «Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії» доповнити абзацами такого змісту: «Ціна за 1 кВт*год електричної енергії з 01.01.2025 по 31.01.2025 року становить 6,77537 грн без ПДВ, крім того 20% ПДВ 1,35507 грн, разом з ПДВ 8,13044 грн»;

- додаткова угода № 8 від 06.02.2025, якою сторони погодили пункт 2.3. розділу 2 «Предмет договору» Договору доповнити абзацом такого змісту: «Обсяг постачання електричної енергії: - на період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року становить 1413263 кВт*год; - на період з 01.01.2025 року по 31.01.2025 року становить 181964кВт*год; - загальний обсяг на період з 01.01.2024 року по 31.01.2025 року становить 1 595 227 кВт*год».

Договір виконано та оплачено на загальну суму 10 954 503 грн. з ПДВ, що підтверджується Звітом про виконання договору про закупівлю та роздруківками платіжних інструкцій з Єдиного веб-порталу використання публічних коштів.

Прокурор зазначає, що додаткові угоди №№ 2-8 до Договору не містять жодних обґрунтувань зміни істотних умов Договору в частині збільшення ціни за одиницю товару. Відсутні посилання на будь-які підтверджуючі документи від Постачальника в обґрунтування необхідності підвищення ціни за одиницю товару. Загальний відсоток збільшення ціни за 1 кВт/год Товару, порівняно з первісними умовами Договору, склав 44%.

Прокурор також зазначає, що додаткові угоди №№ 2-8 до Договору від 25.12.2023 укладені всупереч вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», статей 632, 652 ЦК України, а також суперечать інтересам держави в частині недотримання вимог щодо максимальної економії та ефективності витрачання публічних коштів, виділених на вищевказану закупівлю.

Крім того, додаткова угода № 8 від 06.02.2025 до Договору також не відповідає вимогам ст. 631 ЦК України.

Як зазначено в позові, додатковою угодою № 8 від 06.02.2025 внесено зміни до п. 5.1 Договору, згідно з якими ціна за 1 кВт/год електричної енергії становить: з 1 січня 2025 року по 31 січня 2025 року 8,31964 грн. з ПДВ, тобто сторони застосували нові умови щодо збільшення ціни за одиницю товару до відносин між ними, які виникли до укладення додаткової угоди № 8 (до періоду постачання електроенергії з 1 січня 2025 року по 31 січня 2025 року).

Згідно з частиною третьою статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Водночас вказаною нормою закону не надається право сторонам застосовувати зворотну дію в часі пунктів додаткової угоди або договору, які змінюють врегульовані та вже виконані договірні відносини (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2018 зі справи №910/14082/17, і Суд не вбачає підстав для відступу від вказаної позиції у розгляді цієї справи».

Таким чином, на думку прокурора, застосування у додатковій угоді № 8 від 06.02.2025 положень ч. 3 ст. 631 ЦК України щодо перерахунку (підвищення ціни) на електричну енергію не відповідає вимогам закону.

Прокурор вважає, що оскільки правові підстави для зміни ціни одиниці товару за Договором у відповідності до укладених додаткових угод відсутні, додаткові угоди № 2 від 10.06.2024, № 3 від 18.07.2024, № 4 від 22.08.2024, № 5 від 20.09.2024, № 6 від 30.12.2024, № 7 від 31.12.2024, № 8 від 06.02.2025 до Договору № Т1/24 від 25.12.2023 про постачання електричної енергії є такими, що суперечать наведеним вище приписам законодавства, а тому необхідно їх визнати недійсними на підставі положень статей 216 Цивільного кодексу України, а безпідставно одержані Відповідачем-1 кошти підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України у справі від 04.08.2021 №912/994/20, від 10.04.2019 у справі №463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 (провадження №12-304гс18) та від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 (провадження №12-57гс23).

В позовній заяві зазначено, що загальний обсяг спожитої електроенергії складає 1595227 кВт/год, з них: з 01.01.2024 по 29.02.2024 376488 кВт/год за ціною 5,77548 грн. за квт/год, усього сплачено 2 174 398,92 грн. (з ПДВ); з 01.03.2024 по 31.05.2024 311649 кВт/год за ціною 4,98937 грн. за квт/год, усього сплачено 1 554 932,17 грн. (з ПДВ); з 01.06.2024 по 30.06.2024 86537 кВт/год за ціною 6,14957 грн. за квт/год, усього сплачено 532 165,34 грн. (з ПДВ); з 01.07.2024 по 31.07.2024 84747 кВт/год за ціною 7,69274 грн. за квт/год, усього сплачено 651 936,64 грн. (з ПДВ); з 01.08.2024 по 31.08.2024 81125 кВт/год за ціною 8,42894 грн. за квт/год, усього сплачено 683 797,76 грн. (з ПДВ); з 01.09.2024 по 30.11.2024 293503 кВт/год за ціною 8,13044 грн. за квт/год, усього сплачено 2 386 308,53 грн. (з ПДВ); з 01.12.2024 по 31.12.2024 179214 кВт/год за ціною 8,13044 грн. за квт/год, усього сплачено 1 457 088,67 грн. (з ПДВ); з 01.01.2025 по 31.01.2025 181964 кВт/год за ціною 8,31964 грн. за квт/год, усього сплачено 1 513 874,97 грн. (з ПДВ); Отже, обсяг спожитої ХАІ електроенергії за збільшеною ціною (починаючи з 6,14957 грн. за кВт/год) дорівнює 907 090 кВт/год, фактично сплачено коштів за збільшеною ціною 7 225 171,91 грн.

Отже, за розрахунком прокурора, безпідставно сплачені Споживачем на рахунок Постачальника кошти складають 1 986 291,76 грн. (різниця між сумою, яка повинна бути сплачена згідно з первісною ціною - 5238880,15грн. (907090кВт/год*5,77548 грн), та сумою, яка фактично сплачена, - 7 225 171,91 грн.).

Таким чином, прокурор вважає, що на підставі Додаткових угод № 2 від 10.06.2024, № 3 від 18.07.2024, № 4 від 22.08.2024, № 5 від 20.09.2024, № 6 від 30.12.2024, № 7 від 31.12.2024, № 8 від 06.02.2025 до Договору № Т1/24 від 25.12.2023 надмірно та безпідставно НАУ «Харківський авіаційний інститут» сплачено бюджетних коштів на загальну суму 1 986 291,76 грн., які підлягають стягненню з ТОВ «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП».

Прокурор зазначає у позові, що внесення змін до договору в частині підвищення цін на електричну енергію, здійснено з порушенням вимог законодавства, та відповідно, на думку прокурора, відповідач безпідставно отримав з бюджету грошові кошти в сумі 1 986 291,76 грн.

Наведені обставини стали підставами для звернення прокурора до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Щодо здійснення прокуратурою представництва інтересів держави та належного визначення позивачів у цій справі

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством (ч.7 ст.24 Закону України «Про прокуратуру»).

Тлумачення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

Таким чином, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор, у зв`язку із чим у законодавстві встановлено, що, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

При цьому, під час здійснення представництва інтересів держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Згідно з чч. 3, 4, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рп/99 Суд, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У постанові від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зробила висновок, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і в разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний установлювати причини, з яких позивач не здійснює захисту своїх інтересів.

Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а оспорювані додаткові угоди до Договору, на підставі яких публічні (державні) кошти надмірно витрачені, такому суспільному інтересу не відповідає.

У даному випадку порушенням інтересів держави є те, що під час укладення і виконання оспорюваних додаткових угод до договору про закупівлю порушено вимоги чинного законодавства, принципи ефективного та прозорого здійснення закупівлі, створення добросовісної конкуренції у сфері закупівлі, принципи максимальної ефективності та економії, що призвело до нераціонального та неефективного використання публічних коштів (коштів Державного бюджету).

Звернення прокурора до суду у даній справі спрямоване на дотримання встановлених Конституцією України принципів верховенства права та законності, а також задоволення суспільної потреби у дотриманні вимог чинного законодавства під час витрачання бюджетних коштів.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Захист інтересів держави у бюджетній сфері є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів.

Звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у захисті майнових інтересів держави, з метою поновлення порушеного права щодо ефективного та раціонального використання державних коштів, за рахунок яких здійснюється фінансування навчальних закладів, виплати заробітної плати працівникам бюджетних установ.

Обґрунтування неналежного здійснення повноважень органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, з спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження процесуальної дії (відповідні функції).

Відповідно до п. 4 ст. 7 Закону України «Про публічні закупівлі» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Так, Велика Палата Верховного Суду у п. 36 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, від 16.04.2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17.04.2019 та 18.04.2019 у справах №923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13.05.2019 у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 0440/6738/18 та зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (п. 37 постанови).

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, провадження № 12-194гс19).

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (п. 39. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, провадження № 12-194гс19).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, провадження № 12-194гс19).

Міністерство освіти України, як центральний орган виконавчої влади, згідно ст.ст. 1, 6 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій. Повноваження міністерств, інших центральних органів виконавчої влади поширюються на всю територію держави.

Статтею 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що міністерства звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Як зазначено вище, у розумінні частини 1 статті 22 БК України МОН України є головним розпорядником бюджетних коштів у сфері освіти та розпорядником вищого рівня по відношенню до ХАІ, а також є його засновником та органом управління.

Отже МОН України є органом державної влади, уповноваженим на захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді у даній справі окружною прокуратурою на адресу МОН України направлено лист від 28.03.2025 в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

З відповіді МОН України від 14.04.2025 вбачається, що згідно з Положенням про Міністерство освіти і науки України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 630 (із змінами), Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності. ХАІ () є самостійною юридичною особою, що зареєстрована 17.05.1993. Договір про закупівлю від 25.12.2023 укладено самостійними суб`єктами господарської діяльності. Водночас, у разі залучення судом Міністерства освіти і науки України до участі у справі, представництво інтересів буде забезпечено у встановленому порядку

З урахуванням вказаної відповіді, нездійснення позивачем захисту інтересів держави у спірних правовідносинах є підставою для подання позову безпосередньо прокурором.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначено, що сам факт не звернення належного позивача до суду свідчить про те, що орган влади неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Таким чином, прокурор у порядку, передбаченому ст.23 Закону України "Про прокуратуру", до подання позову до суду звернувся до позивачів для надання можливості відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави.

Однак, орган, уповноважений на виконання функцій захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, будучи поінформованими про їх порушення, проявили пасивність та не вжили дій для захисту інтересів держави, тим самим допустивши невиконання покладених на нього функцій. Не вжиття таких заходів у розумний строк з боку вказаного органу або немотивована відмова вжити такі заходи є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності, які дають підстави прокурору для звернення з позовом до суду в інтересах держави в особі позивача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що прокурор обґрунтував свою позицію стосовно того, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Означене, у свою чергу, свідчить про те, що звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі позивача відповідає приписам ст.53 ГПК України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Щодо суті спору.

Предметом спору у даній справі є вимоги прокурора про визнання недійсними Додаткових угоду № 2 від 10.06.2024, № 3 від 18.07.2024, № 4 від 22.08.2024, № 5 від 20.09.2024, № 6 від 30.12.2024, № 7 від 31.12.2024, № 8 від 06.02.2025 до Договору №Т1/24 від 25.12.2023 про постачання електричної енергії та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» на користь Міністерства освіти і науки України коштів розмірі 1986291,76грн

Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Закон України "Про публічні закупівлі" визначає правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Метою вказаного закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

У статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" зазначено, що договір про закупівлю це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України (чинного на момент укладання договору) зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 22 Закону України "Про публічні закупівлі" тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 року у справі №922/2321/22 вирішила питання про те, чи дозволяють норми п.2 ч.5 ст.41 Закону України Про публічні закупівлі збільшувати ціну товару більш, ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що із системного аналізу наведених норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України Про публічні закупівлі вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

В іншому випадку не досягається мета Закону України "Про публічні закупівлі", яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Тобто, з огляду на вищевикладену позицію Великої Палати Верховного Суду, ціна за одиницю товару могла бути збільшена лише на 10% протягом дії Договору, та лише у випадку, визначеному ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі - у разі коливання ціни такого товару на ринку.

Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, Указом Президента України №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє станом на сьогоднішній день.

Законом України «Про внесення змін до та інших законодавчих актів України щодо здійснення оборонних та публічних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану» від 16.08.2022 №2526-ІХ Розділ X «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 37 згідно якого, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених цим Законом, визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 затверджено «Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування (далі - Особливості, визначені Постановою КМУ № 1178).

Постанова КМУ № 1178 набрала чинності 19.10.2022 та затверджені нею Особливості застосовуються до закупівель товарів, робіт та послуг, які були розпочаті після набрання нею чинності.

З огляду на це, спірний договір було укладено 25.12.2023, після набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178, відтак, у відповідності з пунктом 37 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про публічні закупівлі» норми вказаного Закону мають застосовуватись з урахуванням особливостей, визначених Постановою Кабінетом Міністрів України від 12.10.2022 № 1178.

Відповідно до підп.1,2 п. 19 Особливостей, визначених Постановою КМУ №1178 (в редакції станом на дату укладання договору) істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпунктів 13 та 15 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.

Так, відповідно до підп.2 п. 19 Особливостей, визначених Постановою КМУ №1178, відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання ціни такого товару на ринку. При цьому обмеження максимального відсотка збільшення ціни товару відсутні.

Таким чином, сторони, керуючись особливостями, визначеними Постановою №1178, мали право підвищувати відсоток ціни за одиницю товару пропорційно коливанню відсотку ціни такого товару на ринку без обмежень, встановлених нормами ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі". При цьому, внесення змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища як коливання ціни на ринку.

При цьому існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинні бути доведені належними та допустимими доказами та такі коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Суд зазначає, що чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання.

Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).

Відповідно до п.13.6 Договору умови цього договору не повинні відрізнятись від змісту запиту пропозиції (у тому числі за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Зміна ціни за одиницю електричної енергії може відбутися відповідно до умов частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та пункту 19 Особливостей та за умови, що зазначені зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в Договорі. Істотні умови цього Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 13.6.1. Зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача;

13.6.2. Погодження зміни ціни (збільшення ціни) за одиницю товару (електричної енергії за 1 кВт*год) пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в Договорі про закупівлю. Збільшення ціни за одиницю товару за умови заборони збільшення загальної суми, визначеної в Договорі, може бути досягнути лише зменшенням загального обсягу закупівлі кВт*год (натуральних показників).

Під коливанням ціни товару на ринку електричної енергії для цілей цього Договору розуміється будь-яка зміна середньозваженої ціни за 1 кВт*год на ринку електричної енергії за розрахунковий період (місяць), що передує зміні ціни, по відношенню до розрахункового періоду (місяця) січня 2024 року, або в кому останнє змінено ціну відповідною додатковою угодою.

Абазом 3 пп.13.6.2 Договору визначено, що зміна ціни за одиницю товару (електричної енергії розраховується за формулою: Сзмін=Сд0*(Ср1/Ср0), де Сзмін-змінена ціна за одиницю товару (електричної енергії), грн/кВт*год без ПДВ; Сд0-діюча ціна товару (електричної енергії), узгоджена Сторонами Договору (ціна електричної енергії як товару, з урахуванням вартості послуги постачальника, пов`язаних з постачанням електричної енергії, та без урахування регульованих тарифів на передачу та розподіл), яка підлягає зміні, грн/кВт*год без ПДВ; Ср1-середньозважена ціна на ринку електричної енергії за розрахунковий період (місяць), що передує розрахунковому періоду (місяцю) в якому буде змінено (збільшено) ціну за одиницю товару (електричної енергії), грн/кВт*год без ПДВ; Ср0-середньозважена ціна на ринку електричної енергії за розрахунковий період (місяць)-січень 2024 року, або в якому останнє змінено ціну відповідною додатковою угодою, грн/кВт*год без ПДВ; Збільшення ціни, розрахункової за наведеною формулою є максимальним. Сторони можуть погодити збільшення ціни в меншій сумі. Збільшення ціни електричної енергії (товару) може бути застосовано з 01 числа розрахункового періоду (місяця), наступного за розрахунковим періодом (місяцем), за який порівнювалась середньозважена ціна електричної енергії (Cр1).

Крім того, відповідно до п.13.6.2 Договору для узгодження зміни ціни за одиницю товару Сторона ініціатор в межах дії Договору надає іншій стороні на розгляд Додаткову угоду та висновок (документ що обґрунтовує та підтверджує зміни ціни на ринку електричної енергії), зокрема даними Державної служби статистики України, або Торгово-промислової палати України чи її Харківського територіального відділення. Також, для документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку, Сторони можуть використовувати інформацію, розміщену ДП «Оператор ринку» на своєму сайті https://www.oree.com.ua/. Відповідальність за достовірність даних, наданих в якості підстав для зміни ціни за Договором, несе Сторона ініціатор.

Отже для підтвердження коливання ціни сторони домовилися:

- використовувати механізм зміни ціни за одиницю товару (електричної енергії), який розраховується за формулою Сзмін=Сд0*(Ср1/Ср0);

- сторона ініціатор в межах дії Договору надає іншій стороні на розгляд Додаткову угоду та висновок (документ що обґрунтовує та підтверджує зміни ціни на ринку електричної енергії), зокрема даними Державної служби статистики України, або Торгово-промислової палати України чи її Харківського територіального відділення.

Судом встановлено, що лише додаткові угоди №№ 2-4 стосувались збільшення ціни за одиницю товару.

Також судом встановлено, що 03.06.2024 року постачальник направив споживачу лист вих. №08/01-06 про коливання ціни на ринку електричної енергії із наданням копії цінової довідки №638-1/24 від 03.06.2024 року Харківської торгово-промислової палати з відомостями про середньозважену ціну на РДН в ОЕС України за квітень 2024 року та за травень 2024 року; 11.07.2024 постачальник направив споживачу лист вих. №08/01-07 про коливання ціни на ринку електричної енергії із наданням копії цінової довідки №832/24 від 04.07.2024 року Харківської торгово-промислової палати з відомостями про середньозважену ціну на РДН в ОЕС України за травень 2024 року та за червень 2024 року; 07.08.2024 постачальник направив споживачу лист вих. №07/01-08 про коливання ціни на ринку електричної енергії із наданням копії цінової довідки №1014/24 від 06.08.2024 року Харківської торгово-промислової палати з відомостями про середньозважену ціну на РДН в ОЕС України за червень 2024 року та за липень 2024 року.

Отже, збільшуючи ціну за одиницю товару, постачальником не було порушено норми закону та вимоги договору, оскільки у договорі було чітко прописано механізм зміни ціни.

Більше того, договір містить імперативні вказівки щодо надання постачальником споживачу довідки торгово-промислової палати, тому постачальником були надані належним чином завірені довідки Харківської торгово-промислової палати.

Таким чином, доводи прокурора щодо порушення відповідачем механізму зміни ціни шляхом укладання додаткових угод не знайшли свого підтвердження.

З-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 у справі №926/3244/22).

Чинне законодавство не передбачає переліку документів, які можуть підтверджувати факт коливання цін. Документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору за ціною, запропонованою замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним (подібна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 915/346/18, від 12.02.2020 у справі № 913/166/19, від 21.03.2019 у справі №912/898/18, від 25.06.2019 у справі № 913/308/18, від 12.09.2019 у справі №915/1868/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 виснувала, що варто наголосити на тому, що, з`ясовуючи законодавчу еволюцію пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на нормативне закріплення подібної можливості у постанові КМУ № 1178, у підпункті 2 пункту 19 (в редакції постанови КМУ № 1067) якої, з-поміж іншого, визначено, що обмеження щодо збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 % застосовується щодо кожного окремого випадку збільшення ціни за одиницю товару (без обмеження кількості змін), а змінена ціна за одиницю товару не повинна перевищувати 50 % ціни за одиницю товару, що передбачена в початковому договорі про закупівлю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 звертає увагу на положеннями постанови КМУ № 1178 (в редакції постанови КМУ від 01 вересня 2025 року № 1067), на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, чітко визначені як можливість застосування 10-відсоткового обмеження щодо збільшення ціни щодо кожного окремого випадку збільшення (без обмеження кількості змін), а не в цілому до усіх внесених змін, так і граничне значення на рівні 50 %, на яке може бути змінена передбачена в початковому договорі про закупівлю ціна за одиницю товару, що вкотре додатково підтверджує, що приписи частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не передбачають можливість збільшення ціни за одиницю товару на 10 % під час кожного внесення змін до договору про закупівлю.

Отже в даному випадку суд погоджується із доводами відповідача-1 та відповідача-2 стосовно того, що обмеження збільшення ціни за одиницю товару більш ніж на 10 відсотків від початкової ціни договору про закупівлю, встановлене п.2 ч. 5 ст. 41 ЗУ «Про публічні закупівлі» - не застосовується до правовідносин за даним договором і це прямо передбачено п. 3-7 Прикінцевих та перехідні положень Закону України «Про публічні закупівлі» та п. 17 «Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178.

Особливості визначені Постановою КМУ № 1178 запровадили новий порядок здійснення закупівель в умовах воєнного стану, який істотно відрізняється від положень Закону України «Про публічні закупівлі», правові висновки Верховного Суду, сформовані у справах, що виникли з правовідносин, які регулювалися нормами Закону України «Про публічні закупівлі», до набрання чинності Особливостей № 1178 та не можуть бути автоматично поширені на правовідносини, що регулюються Особливостями.

Договір укладено за результатами проведеної закупівлі згідно з пунктами 10, 13 цих Особливостей укладається відповідно до Цивільного і Господарського кодексів України з урахуванням положень статті 41 Закону, крім частин другої - п`ятої, сьомої - дев`ятої статті 41 Закону, та цих особливостей.

Зокрема, спеціальні норми, передбачені пунктом 19 Особливостей, визначають порядок зміни ціни за одиницю товару в умовах коливання ринкових цін, що є актуальним та правомірним механізмом під час дії воєнного стану та не обмежуються коливанням ціни у 10%.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними додаткових угод № 2 від 10.06.2024; № 3 від 18.07.2024; №4 від 22.08.2024; № 5 від 20.09.2024; № 6 від 30.12.2024; № 7 від 31.12.2024; № 8 від 06.02.2025 до договору № Т1/24 від 25.12.2023 , оскільки дані угоди не суперечать п. 19 Особливостей, визначених Постановою КМУ № 1178 (в редакції станом на дату укладання договору).

Щодо вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» на користь Міністерства освіти і науки України 1 986 291,76 грн, то оскільки суд дійшов висновку про правомірність укладення додаткових угод, з урахуванням яких здійснювались оплати за договором, правові підстави для стягнення таких коштів відсутні, у зв`язку з чим, у задоволенні такої позовної вимоги слід відмовити.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з чч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані учасниками справи, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до відповідача-1 Національного аерокосмічного університету "Харківський авіаційний інститут" та відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Енерджі Груп" про визнання недійсними Додаткових угоду № 2 від 10.06.2024, № 3 від 18.07.2024, № 4 від 22.08.2024, № 5 від 20.09.2024, № 6 від 30.12.2024, № 7 від 31.12.2024, № 8 від 06.02.2025 до Договору №Т1/24 від 25.12.2023 про постачання електричної енергії та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» на користь Міністерства освіти і науки України коштів розмірі 1986291,76 грн, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на прокуратуру, у зв`язку з відмовою в позові.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 2, 11, 12, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "03" березня 2026 р.

СуддяК.В. Аріт