РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2026Справа № 910/15822/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель", м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Умо Україна", м.Київ

про стягнення 425 893,11 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Умо Україна" про стягнення 425 893,11 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за державним контрактом №24-881-VDK-25 від 02.09.2025 в частині поставки товару в обсязі та строки, що визначені правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визнано справу малозначною; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Оскільки судом було вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, тобто без проведення судового засідання, тому клопотання позивача про здійснення розгляду справи в закритому судовому засіданні, яке міститься в позовній заяві, відхиляється судом.

08.01.2026 (сформовано 07.01.2026) відповідачем через систему «Електронний суд» до суду був поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову з підстав того, що порушення строків виконання зобов`язання мало місце через форс-мажорні обставини.

20.01.2026 через систему «Електронний суд» ДП Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" до суду була подана відповідь на відзив, в якій позивач навів аргументи на спростування доводів відповідача.

Відповідачем через систему «Електронний суд» 27.01.2026 (сформовано 26.01.2026) були подані заперечення на відповідь на відзив.

З огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2025 між Державним підприємством Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель", як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "УМО Україна", як виконавцем, був укладений державний контракт на поставку (закупівлю) товарів для потреб безпеки і оборони № 24-881-VDK-25 (далі - контракт).

Умовами пункту 1.1. контракту виконавець зобов`язується поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства України, умов і вимог цього контракту товари для потреб безпеки і оброни (надалі - товар), найменування, кількість, вартість (ціна) та строки поставки яких зазначені у цьому контракті та в специфікації товарів (додаток 1 до контракту) (надалі - специфікація) для подальшого використання Збройними Силами України, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити товар в строки та на умовах, визначених цим контрактом. Комплектність товару наведено в додатку 2 до контракту.

Відповідно до пункту 2.1 контракту вартість (ціна) товару за цим контрактом на момент його підписання зафіксована сторонами в специфікації на підставі пропозиції. Сформованої виконавцем відповідно до вимог законодавства.

Загальна вартість (ціна) товару за контрактом становить 70 775 760,00 грн. Сторони визнають та підтверджують, що згідно з підпунктом 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України операції з постачання товару за цим контрактом звільняються від оподаткування податком на додану вартість. Обсяг фінансування та бюджетні зобов`язання визначаються шляхом укладання додаткової угоди до цього контракту у встановленому законодавством порядку (пункт 2.4 контракту).

Пунктом 3.2 контракту передбачено, що товар поставляється виконавцем відповідно до умов DDP Україна, місце знаходження отримувача, визначеного державним замовником, згідно з міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів "Інкотермс" у редакції 2020 року.

Відповідно до пункту 3.4. контракту датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки товару є дата закінчення приймання-передачі товару, яка зазначається у видатковій накладній. Акт приймання-передачі товарів для потреб безпеки та оборони та видаткова накладна складається виконавцем в 5 (п`яти) примірниках. Виконавець зобов`язаний не пізніше 2 (двох) робочих днів з дати підписання між виконавцем та отримувачем передати 4 (чотири) примірники такого акту та 1 (один) примірник додатків до нього замовнику.

Згідно з пунктом 3.5. контракту право власності, ризики втрат від випадкового знищення та пошкодження товару і контроль над товаром переходять від виконавця безпосередньо до отримувача в день підписання замовником та уповноваженим представником отримувача видаткової накладної, яка виписується виконавцем безпосередньо на отримувача. Видаткова накладна, Акт приймання-передачі товарів для потреб безпеки та оборони та/або інший документ, який підтверджує факт передачі товару виконавцем, в обов`язковому порядку має містити код УКТЗЕД для кожного найменування товару.

Відповідно до пункту 4.1. контракту виконавець зобов`язаний поставити товар згідно з умовами цього контракту не пізніше строку, визначеному в специфікації.

Специфікацією товарів (додаток № 1 до контракту) сторони погодили найменування товару (безпілотний авіаційний комплекс), загальний обсяг поставки (400 штук), вартість товару у розмірі 70 775 760,00 грн (176 939,40 грн за 1 шт) та строк його поставки 200 шт до 30.09.2025, 200 шт - до 20.10.2025. Додатком № 2 до контракту сторони погодили комплектність товару.

На виконання укладеного контракту ТОВ «УМО Україна» здійснило поставку товару, а саме:

- в кількості 169 шт вартістю 29 902 758,60 грн згідно з видатковою накладною № 229 від 03.10.2025 та Акту приймання-передачі товарів оборонного призначення № 229 від 03.10.2025;

- в кількості 61 шт вартістю 5 485 121,40 грн згідно з видатковою накладною № 242 від 13.10.2025 та Акту приймання-передачі товарів оборонного призначення № 242 від 13.10.2025;

- в кількості 39 шт вартістю 6 900 636,60 грн згідно з видатковою накладною № 255 від 20.10.2025 та Акту приймання-передачі товарів оборонного призначення № 255 від 20.10.2025;

- в кількості 132 шт вартістю 23 356 000,80 грн згідно з видатковою накладною № 263 від 31.10.2025 та Акту приймання-передачі товарів оборонного призначення № 263 від 31.10.2025;

- в кількості 29 шт вартістю 5 131 242,60 грн згідно з видатковою накладною № 268 від 03.11.2025 та Акту приймання-передачі товарів оборонного призначення № 268 від 03.11.2025.

У зв`язку із порушенням строків поставки позивач здійснив розрахунок пені за період прострочення в розмірі 425 893,11 грн та звернувся із цим позовом до суду про стягнення вказаної пені.

Відповідач у свою чергу просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на форс-мажорні обставини та дотримання ним порядку повідомлення позивача про їх настання. Також ТОВ «УМО Україна» до відзиву додало сертифікат № 3100-25-2128 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Торгово-промислової палати України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з приписами статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Контракт укладений між позивачем та відповідачем, за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 якої передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (статті 663 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами статті 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтею 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи, що сторонами в специфікації товарів (додаток № 1 до контракту) погоджено строк поставки партій товару, відповідач повинен був поставити товар у кількості 200 шт до 30.09.2025 включно та у кількості 200 шт до 20.10.2025 включно.

Разом з тим, на виконання умов контракту відповідач передав, а позивач отримав товар на загальну 03.10.2025 у кількості 169 шт, 13.10.2025 - 31 шт, 20.10.2025 - 39 шт, 31.10.2025 - 132 шт та 03.11.2025 - 29 шт.

Тобто, відповідачем прострочено поставку товару за контрактом, що не заперечується останнім.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання (частина 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

За приписами частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов?язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Водночас, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 7.2. контракту, у разі порушення строків поставки товару з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в розмірі 425 893,11 грн за загальний період з 01.10.2025 по 02.11.2025 включно, суд зазначає, що він є арифметично вірним, відповідає положенню чинного законодавства та умовам договору, а тому вимога про стягнення пені в розмірі 425 893,11 грн є обґрунтованою.

Наразі, оцінюючи заперечення відповідача стосовно того, що порушення зобов`язання за договором було наслідком настання форс-мажорних обставин, про які було своєчасно повідомлення позивача, суд зазначає таке.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (пункт 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Разом з тим, форс-мажор є окремою, самостійною обставиною, яка звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, яка характеризується тим, що обставини форс-мажору повинні виникнути після укладення договору, неможливість виконання зобов`язання повинна бути у період існування таких обставин і такі обставини повинні бути зазначені в договорі.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (частина 2 статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні").

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (постанови Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 25.01.2022 в справі №904/3886/21, від 30.05.2022 у справі №922/2475/21, від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).

У постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 Верховний Суд зазначив, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

У постанові від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 Верховний Суд щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" зазначив, що:

- ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом;

- наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Відповідно до абзаца 3 частини третьої статті 14 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно з частиною першою статті 14-1 Закону ""Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку (постанови Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22, від 07.06.2023 у справі №906/540/22, від 15.06.2023 у справі №910/8580/22, від 29.06.2023 у справі №922/999/22 та від 13.12.2023 у справі №922/193/23.

У пунктах 75-77 постанови від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала таке: "Тобто сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати. Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних. Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу".

У постанові від 23.03.2023 у справі №920/505/22 Верховний Суд зазначив, що судам необхідно встановити, зокрема, чи дотримався відповідач порядку повідомлення позивача про існування форс-мажорних обставин, а також встановити наслідки такого повідомлення/неповідомлення; у випадку встановлення несвоєчасного повідомлення/неповідомлення з`ясувати чи існували об`єктивні перешкоди щодо здійснення такого повідомлення та чи були вони безпосереднім наслідком дії форс -мажорних обставин.

Згідно з пунктом 13.4 контракту при настанні надзвичайних та невідворотних форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема тих, які передбачені в частині другій статті 14- 1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», які об`єктивно унеможливлюють повне або часткове виконання Сторонами зобов`язань, передбачених умовами Контракту, строк виконання таких зобов`язань може бути відкладений на час, протягом якого діятимуть такі обставини, за умови, якщо Сторони не знайдуть інших прийнятних альтернативних способів виконання таких зобов`язань, як це передбачено п. 13.6. цього Контракту.

Протягом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), передбачених п. 13.4. цього Контракту, та за умови дотримання вимог цього розділу. Сторони не несуть відповідальності за невиконання умов Контракту, якщо це невиконання стало наслідком форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), причин, що знаходяться поза сферою контролю Сторони, яка не виконує свої зобов`язання (пункт 13.5 контракту).

Відповідно до пункту 13.6 контракту в разі настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) Сторона, яка підпала під їх дію. має упродовж 3 (трьох) робочих днів з моменту настання таких обставин повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі (на електронну пошту, що зазначена в розділі 16 цього Контракту; одночасно з цим відповідне повідомлення дублюється та направляється в паперовій формі на фактичну адресу, що зазначена в Контракті), вказавши характер цих обставин та очікуваний строк їхньої тривалості. Якщо інша Сторона не надає інших письмових інструкцій, Сторона, що підпадає під дію обставин непереборної сили, має докласти всіх можливих зусиль для того, щоб і надалі виконувати свої зобов`язання за цим Контрактом, наскільки це буде можливо в конкретних обставинах, та шукати інших прийнятних альтернативних способів виконання своїх зобов`язань, яким би не заважала дія форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Після закінчення дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) Сторона, яка підпала під дію таких обставин, повинна повідомити про це іншу Сторону протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту припинення дії таких обставин у порядку зазначеному вище.

У випадку не надання Стороною для якої виникли форс-мажорні обставини, повідомлень та доказів виникнення таких обставин, у строк вказаний у п.п. 13.6 та 13.7 Контракту, Сторона втрачає право, у майбутньому, посилатись на такі форс- мажорні обставини, як на підставу звільнення від відповідальності (абзац 2 пункту 13.7 контракту).

Наразі, обґрунтовуючи наявність підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання з поставки відповідач посилався на те, що товар доукомплектовувався в Китаї, де в свою чергу 22.09.2025 стався супертайфун Ragasa, що унеможливило своєчасну поставку товару через підтоплення, перебої з електропостачанням, евакуацією персоналу та перебоями в роботі транспортних та логістичних мереж.

З представлених суду документів вбачається, що для виконання контракту №24-881-VDK-25 від 02.09.2025 відповідач уклав з UMO Sp. Z.o.o. (Польща) контракт № 40/2025/U від 16.09.2025 та контракт № 41/2025/U від 16.09.2025, щодо поставки товару БПАК (безпілотний авіаційний комплекс) в 4 735 шт та 5 274 шт відповідно.

У свою чергу, UMO Sp. Z.o.o. (Польща) 23.09.2025 повідомило відповідача про настання обставин непереборної сили в південній частині Китаю, де розташовані заводи виробника БПАК відповідно до контрактів № 40/2025/U від 16.09.2025 та№ 41/2025/U від 16.09.2025.

Листом від 03.10.2025 UMO Sp. Z.o.o. (Польща) повідомило позивача про коригування графіку постачання через триваючу обставину непереборної сили та надана довідка Національної економічної палати P/SWI/57/2025 від 10.10.2025.

З огляду на вказані обставини, відповідачем було направлено позивачу повідомлення №25-631-010 від 24.09.2025 про виникнення обставин непереборної сили.

26.09.2025 відповідач звернувся до позивача із листом № 25-638-013 в якому повідомив про можливість здійснення часткової поставки товару за державними контрактами.

Також, 22.10.2025 ТОВ «УМО Україна» звернулось до позивача із листом № 25-735-015 щодо дії обставин непереборної сили за державним контрактом, до якого був доданий сертифікат № 3100-25-2128 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Торгово-промислової палати України від 22.10.2025.

У вказаному сертифікаті ТПП України зазначено, що супертайфун Ragasa, який 22 вересня 2025 року уразив Філіппіни та південно-східне узбережжя Китаю, з 23 вересня та в наступні дні - узбережжя країн Індокитайського півострова, що спричинило, зокрема, значні руйнування інфраструктури морських і авіапортів, перевантажувальних терміналів та виробничих підприємств у цих регіонах, що викликало перерву або обмеження в роботі логістичних операторів, а далі - навантаження/збій ланцюгів постачання в регіоні Південно-Східної Азії і у глобальному масштабі, внаслідок чого порушилася безперервність транспортування товарів, що є предметом Контрактів від 16.09.2025 року №40/2025/U, №41/2025/U, укладених між компанією UMO Sp. z.o.o. (Польща) та ТОВ "УМО УКРАЇНА", що підтверджується довідкою (підтвердженням) Національної економічної палати Польщі від 10.10.2025 року №P/SWI/57/2025 унеможливило виконання державного контракту № 24-881-VDK-25 в зазначені терміни.

Проте, суд до означених вище обставин ставиться критично, оскільки фактично відповідачем не враховано, що частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тобто, чинним законодавством чітко визначено перелік обставин, які не можна вважати такими, що є підставою для звільнення від відповідальності. До таких обставин віднесено, зокрема, і недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника.

Отже, у даному випадку, не поставка своєчасно контрагентами відповідача товару, не може слугувати підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків поставки товару за контрактом № 24-881-VDK-25 від 02.09.2025.

З системного аналізу викладеного слідує, відповідачем належними та допустимимм доказами не доведено наявності підстав для звільнення від відповідальності за порушення строків поставки товару за контрактом № 24-881-VDK-25 від 02.09.2025.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

На підставі викладеного, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ДП Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» та стягнення з ТОВ «УМО Україна» на користь позивача 425 893,11 грн пені.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" до Товариства з обмеженою відповідальністю "УМО Україна" про стягнення коштів у розмірі 425 893,11 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УМО Україна" (03110, місто Київ, вул.Кочура Григорія, будинок 19, корпус 6; ідентифікаційний ) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (04074, місто Київ, вул.Автозаводська, будинок 2; ідентифікаційний ) 425 893,11 грн пені та 5 110,72 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено та підписано 12.03.2026.

Суддя В.В. Князьков