УХВАЛА

19 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 912/3030/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючої), Бенедисюка І.М. і Власова Ю.Л.,

за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,

представників учасників справи:

позивача - Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Цефей" - не з`явився,

відповідача - Фізичної особи-підприємця Лимаренка Володимира Володимировича - не з`явився,

третьої особи 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркхолдер" - не з`явився,

третьої особи 2 - ОСОБА_1 - не з`явився,

третьої особи 3 - ОСОБА_2 - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лимаренка Володимира Володимировича (далі - ФОП Лимаренко В.В.)

на додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.12.2025

(головуючий - суддя Чус О.В., судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.)

у справі № 912/3030/19

за позовом Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Цефей" (далі - АТ "Цефей", позивач)

до ФОП Лимаренка В.В.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркхолдер" (далі - ТОВ "Маркхолдер"),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 );

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ).

про заборону використання знаків для товарів і послуг,

Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 09.02.2026 № 32.2-01/102 у зв`язку із відпусткою судді Малашенкової Т.М., призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 912/3030/19, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакова І.В. (головуючий), Бенедисюк І.М. і Власов Ю.Л.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Кіровоградської області надійшов позов ТОВ "Маркхолдер" до ФОП Лимаренка В.В. про заборону використання знаку для товарів і послуг через здійснення демонтажу вивіски, логотипів та обладнання з позначенням знаку " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", за адресою розташування ювелірного магазину (місто Кропивницький, вул. Велика Перспективна, буд. 47/16).

Ухвалою від 23.09.2021 господарський суд Кіровоградської області, зокрема залучив до участі у справі № 912/3030/19 третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою від 01.08.2024 у справі № 912/3030/19 господарський суд Кіровоградської області, зокрема частково задовольнив заяви від 23.07.2024 № б/н ТОВ "Маркхолдер" та від 01.08.2024 б/н АТ "Цефей" (у порядку статті 52 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України) та здійснив заміну позивача - ТОВ "Маркхолдер" на його правонаступника АТ "Цефей"; залучив ТОВ "Маркхолдер" до участі у справі № 912/3030/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Ухвалою від 15.08.2024 у справі № 912/3030/19 господарський суд Кіровоградської області прийняв заяву від 09.08.2024 б/н АТ "Цефей" про зміну предмета позову, відповідно до якої позивач просив суд заборонити відповідачу використовувати будь-якими шрифтами та алфавітами позначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що є схожим настільки, що його можна сплутати із зареєстрованим знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України від 25.06.2010 № НОМЕР_1 шляхом нанесення такого позначення на вивіски та їх розміщення, під час пропонування для продажу та/або продажу продукції 14 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2024 у справі № 912/3030/19 позов задоволено повністю, з посиланням на його обґрунтованість. Стягнуто з ФОП Лимаренка В.В. на користь ТОВ "Маркхолдер" 1 921 грн судового збору та 19 612,80 грн судових витрат за судову експертизу.

Додатковим рішенням від 05.12.2024 зі справи стягнуто з ФОП Лимаренка В.В. на користь ТОВ "Маркхолдер" 15 000 грн витрат на правову допомогу; а також стягнуто з ФОП Лимаренка В.В. на користь АТ "Цефей" 25 000 грн витрат на правову допомогу.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.05.2025 зі справи рішення суду першої інстанції від 06.11.2024 залишено без змін.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.05.2025 зі справи додаткове рішення суду першої інстанції від 05.12.2024 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31.07.2025 рішення господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2024 в оскаржуваній частині (щодо розподілу судових витрат, а саме стягнення з ФОП Лимаренка В.В. на користь ТОВ "Маркхолдер" судових витрат, які складаються із судового збору у розмірі 1921 грн та витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у сумі 19 612,80 грн), додаткове рішення господарського суду Кіровоградської області від 05.12.2024 в оскаржуваній частині (щодо розподілу понесених третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ТОВ "Маркхолдер" витрат на правову допомогу в розмірі 15 000 грн) та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 07.05.2025 в частині перегляду рішення господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2024 та додаткового рішення господарського суду Кіровоградської області від 05.12.2024 у справі № 912/3030/19 - залишені без змін.

ТОВ "Маркхолдер" 08.05.2025 до Центрального апеляційного господарського суду подало заяву про надання доказів та стягнення судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу у справі № 912/3030/19, в якій просило долучити до матеріалів справи докази щодо понесених ТОВ "Маркхолдер" витрат на правову (правничу) допомогу: копії акту приймання-передачі наданих послуг/виконаних робіт від 08.05.2025, копії детального опису наданих послуг (робіт) та стягнути з ФОП Лимаренка В.В. на користь ТОВ "Маркхолдер" судові витрати на професійну правову (правничу) допомогу, понесені під час апеляційного провадження, в розмірі 10 000 грн.

АТ "Цефей" 12.05.2025 до Центрального апеляційного господарського суду також подало заяву про надання доказів та стягнення судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу у справі № 912/3030/19, в якій просило долучити до матеріалів справи докази щодо понесених позивачем витрат на правову (правничу) допомогу: копію акту приймання-передачі наданих послуг/виконаних робіт від 08.05.2025, копію детального опису наданих послуг (робіт) від 08.05.2025, копію додаткової угоди від 19.07.2024 № 3 до договору від 10.02.2023 про надання правової допомоги, копію договору про надання правової допомоги від 10.02.2023, копію додаткової угоди від 30.12.2024 № 4 та просило стягнути з ФОП Лимаренка В.В. на користь АТ "Цефей" судові витрати на професійну правову (правничу) допомогу, надану під час розгляду справи в апеляційній інстанції, в розмірі 15 000 грн.

Від Лимаренка В.В. до суду апеляційної інстанції 30.06.2025 надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому відповідач просив відмовити у розподілі понесених ТОВ "Маркхолдер" судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу, надану під час апеляційного провадження.

Заперечення обґрунтовані тим, що національні суди, вирішуючи питання про залучення ТОВ "Маркхолдер" у цьому спорі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача АТ "Цефей", не навели поважної причини для відступу від оцінки підстав виникнення матеріально-правових відносин між ТОВ "Маркхолдер" та АТ "Цефей" відносно торгового знаку по договору про передачу права власності на торговельні марки (на знаки для товарів і послуг) від 30.06.2021, наданої судами при вирішенні питання про заміну позивача ТОВ "Маркхолдер" у цьому спорі процесуальним правонаступником АТ "Цефей". На думку відповідача, свавільне залучення ТОВ "Маркхолдер" у цьому спорі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача АТ "Цефей" переважно та об`єктивно пов`язані з особою ТОВ "Маркхолдер", тому необхідно відмовити у розподілі понесених ТОВ "Маркхолдер" судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу, надану під час апеляційного провадження, в розмірі 10 000 грн.

В той же день (30.06.2025) від Лимаренка В.В. до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому відповідач просив відмовити у розподілі понесених АТ "Цефей" судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу, надану під час апеляційного провадження.

В обґрунтування зазначеного клопотання, відповідач зазначив, що АТ "Цефей" разом із заявою від 12.05.2025 подало докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат, зокрема додаткову угоду від 30.12.2024 № 4. Проте, по тексту заяви від 12.05.2025 позивач не навів поважних причин неможливості до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат, зокрема додаткову угоду від 30.12.2024 № 4. Також, АТ "Цефей" до відшкодування заявило витрати на професійну правову (правничу) допомогу, які не пов`язані з розглядом справи по суті спору під час апеляційного провадження. Відповідач у цій справі перегляд справи по суті спору в апеляційному порядку не ініціював, оскільки рішення національних судів були оскаржені в частині розподілу судових витрат (судовий збір, витрати на проведення експертизи, витрати на правничу допомогу). У цій справі перегляд справи по суті спору в апеляційному порядку переважно та об`єктивно пов`язаний з особою ОСОБА_1 Ураховуючи поведінку відповідача останній просив відмовити у розподілі понесених АТ "Цефей" судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу, надану під час апеляційного провадження, в розмірі 15 000 грн.

Додатковою постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.12.2025:

- заяву ТОВ "Маркхолдер" про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, задоволено частково;

- стягнуто з Лимаренка В.В. на користь ТОВ "Маркхолдер" 7 857,13 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції;

- заяву АТ "Цефей" про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, задоволено частково;

- стягнуто з Лимаренка В.В. на користь АТ "Цефей" 6 250 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в Центральному апеляційному господарському суді.

У касаційній скарзі ФОП Лимаренка В.В. просить скасувати додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.12.2025 повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити у розподілі понесених ТОВ "Маркхолдер" та АТ "Цефей" судових витрат, які складаються з витрат на правову допомогу в Центральному апеляційному господарському суді.

Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України ФОП Лимаренка В.В. посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм статей 126, 129 ГПК України у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22, а також у постановах Верховного Суду: від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 у справі №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21, - в контексті того, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

У зазначеному аспекті скаржник зазначає про те, що судом апеляційної інстанції не враховано поведінку відповідача відносно не порушення в апеляційному порядку перегляду справи по суті спору (пов`язаність витрат з розглядом справи).

ТОВ "Маркхолдер" у відзиві на касаційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх безпідставність та необґрунтованість, і про те, що доводи касаційної скарги не спростовують безпосередньо сам факт надання ТОВ "Маркхолдер" правової допомоги при розгляді цієї справи в суді апеляційної інстанції, просить: у задоволенні касаційної скарги ФОП Лимаренка В.В. на додаткове рішення Центрального апеляційного господарського суду від 15.12.2025 у справі № 912/3030/19 відмовити в повному обсязі, зазначене рішення суду - залишити без змін.

АТ "Цефей" у відзиві на касаційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, зазначає, що суд апеляційної інстанції розглянув всі доводи учасників справи та оцінив всі надані ними докази, просить: у задоволенні касаційної скарги відповідача на додаткове рішення Центрального апеляційного господарського суду від 15.12.2025 у справі № 912/3030/19 відмовити в повному обсязі, зазначене рішення суду - залишити без змін.

Так, ухвалюючи додаткову постанову в частині вирішення питання розподілу судових витрат ТОВ "Маркхолдер" суд апеляційної інстанції врахував його процесуальний статус до 01.08.2024 (до здійснення процесуального правонаступництва позивача).

Суд апеляційної інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджується дотримання заявником вимог частини восьмої статті 129 ГПК України, адже, зокрема у відзиві на апеляційну скарги адвокатом Гриценко Ю.В. було заявлено про попередній розрахунок судових витрат, у свою чергу, докази на підтвердження вказаних витрат були надані у п`ятиденний строк після ухвалення постанови суду апеляційної інстанції по суті спору.

На підтвердження понесення адвокатських витрат ТОВ "Маркхолдер" надано: - ордер на надання правничої (правової) допомоги від 10.02.2023 АР № 1113996, яким на підставі договору від 08.02.2021 № 1 уповноважено адвоката Гриценко Ю.В. на представництво інтересів ТОВ "Маркхолдер" у Господарському суді Кіровоградської області, Центральному апеляційному господарському суді, Верховному Суді; - детальний опис наданих послуг, здійснених адвокатом Гриценко Ю.В. за договором про надання правової допомоги від 08.02.2021 № 1 під час супроводження апеляційного розгляду господарської справи № 912/3030/19, а саме: 1) 15.01.2025 ознайомлення з апеляційною скаргою, підготовка та направлення відзиву на апеляційну скаргу відповідача та 3-ої особи на рішення суду від 06.11.2024; 2) 16.01.2025 ознайомлення з апеляційною скаргою, підготовка та направлення відзиву на апеляційну скаргу відповідача на додаткове рішення суду від 05.12.2024; 3) 07.05.2025 підготовка та участь в судовому засіданні; - акт від 08.05.2025 № б/н приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 08.02.2021 № 1 на загальну суму 10 000 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 08.10.2021 адвокатом Гриценко Ю.В. та ТОВ "Маркхолдер" укладено додаткову угоду № 4 до договору про надання правової допомоги від 08.02.2021 № 1, якою також узгоджено, що відповідно до пункту 4.1 договору в редакції додаткової угоди від 01.09.2021 № 1 сторони визначили фіксовану суму гонорару за супровід справи № 912/3030/19 в суді апеляційної інстанції (участь в судових засіданнях, складання та подання процесуальних і інших документів), в розмірі 10 000 грн.

Гонорар сплачується замовником протягом 30-ти днів з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг за фактом надання правової допомоги (пункт 2 додаткової угоди від 08.10.2021 № 4 до договору про надання правової допомоги від 08.02.2021 № 1).

Представництво інтересів ТОВ "Маркхолдер" та відповідно, складання процесуальних документів від імені ТОВ "Маркхолдер" здійснювала адвокат Гриценко Ю.В.

Детальний опис наданих послуг (робіт) дає можливість встановити кількість, обсяг, вартість наданих послуг у т.ч. і обсяг часу витраченого адвокатом та складає витрати ТОВ "Маркхолдер" в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції, з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22, зазначив, що заявлена ТОВ "Маркхолдер" до відшкодування сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката включає правничу допомогу і по іншій апеляційній скарзі, яку подано не відповідачем, а третьою особою ( ОСОБА_1 ), що є підставою для зменшення суми витрат до 7 857,13 грн., виходячи з наступного розрахунку: 1) 15.01.2025 ознайомлення з апеляційною скаргою, підготовка та направлення відзиву на апеляційну скаргу відповідача та 3-ї особи на рішення суду від 06.11.2024 - 1,5 год. (час, витрачений адвокатом, зменшений вдвічі); 2) 16.01.2025 ознайомлення з апеляційною скаргою, підготовка та направлення відзиву на апеляційну скаргу відповідача на додаткове рішення суду від 05.12.2024 - 3 год.; 3) 07.05.2025 підготовка та участь в судовому засіданні - 1 год. Тобто, 5,5 год. х 1 428,57 грн./год. = 7 857,13 грн, де вартість 1 год. адвоката обрахована виходячи із заявленої загальної суми наданих послуг 10 000 грн. за 7 год. роботи адвоката (10 000 грн./7 год. = 1 428,57 грн/год.).

Разом з тим, заперечення відповідача щодо розподілу судових витрат ТОВ "Маркхолдер" з підстав свавільності залучення судом ТОВ "Маркхолдер" до участі у справі № 912/3030/19 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, суд апеляційної інстанції відхилив, оскільки такі заперечення не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на незгоді відповідача з оцінкою судом обставин у справі № 912/3030/19. Постановою Верховного Суду від 06.02.2025 ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 01.08.2024 в частині заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво), яка залишена без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.12.2024 у справі № 912/3030/19, - залишено без змін.

Надавши оцінку співмірності заявленої суми витрат заявника на правничу допомогу критеріям реальності, розумності розміру витрат, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про наявність підстав для часткового зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та, що витрати на правничу допомогу, понесені ТОВ "Маркхолдер" під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, підлягають стягненню у розмірі 7 857,13 грн, що є співмірним з виконаною адвокатом Гриценко Ю.В. роботою.

Так, ухвалюючи додаткову постанову в частині вирішення питання розподілу судових витрат позивача (АТ "Цефей") суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Матеріалами справи підтверджується дотримання АТ "Цефей" вимог частини восьмої статті 129 ГПК України, у відзиві на апеляційну скаргу АТ "Цефей" було заявлено про те, що попередній розрахунок судових витрат АТ "Цефей" на професійну правничу допомогу, під час апеляційного розгляду справи складає 15 000 грн. У свою чергу, докази на підтвердження вказаних витрат були надані у п`ятиденний строк після ухвалення судом апеляційної інстанції постанови.

12.05.2025 від АТ "Цефей" до апеляційного господарського суду надійшла заява про надання доказів та стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, якою позивач просив: 1) долучити до матеріалів справи докази щодо понесених ним витрат на правову (правничу) допомогу, а саме: - ордер на надання правничої (правової) допомоги від 24.07.2024 АР №1189062, яким на підставі договору від 10.02.2023 № б/н уповноважено адвоката Ускову О.В. на представництво інтересів АТ "Цефей" у Господарському суді Кіровоградської області, Центральному апеляційному господарському суді, Касаційному господарському суді; - копію акта приймання-передачі наданих послуг/виконаних робіт від 08.05.2025; - копію детального опису наданих послуг (робіт) від 08.05.2025; копію додаткової угоди від 19.07.2024 № 3 до договору від 10.02.2023 про надання правової допомоги; - копію договору про надання правової допомоги від 10.02.2023, - копію додаткової угоди від 30.12.2024 № 4; 2) стягнути з відповідача ФОП Лимаренка В.В. на користь позивача АТ "Цефей" судові витрати на професійну правову (правничу) допомогу, надану під час розгляду справи в апеляційній інстанції, в розмірі 15 000 грн.

Додатковою угодою від 19.07.2024 № 3 до договору про надання правової допомоги від 10.02.203 адвокат Ускова О.В. та АТ "Цефей" погодили, що відповідно до пункту 4.1. договору сторони визначають фіксований гонорар адвокату, що не залежить від обсягу наданих послуг і часу, витраченого адвокатом, за надання правової (правничої) допомоги щодо супроводження (підготовка, подача, направлення заяв, клопотань, пояснень, заперечень, скарг, відзивів, відповідей на відзив, участь в судових засіданнях тощо) судових господарських справ, а саме за супровід даної справи № 912/3030/19 в суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000 грн.

Гонорар сплачується замовником протягом 30-ти днів з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг за фактом надання правової допомоги (пункт 2 додаткової угоди від 19.07.2024 № 3 до договору про надання правової допомоги від 10.02.2023).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що процесуальні документи в суді апеляційної інстанції від імені АТ "Цефей" складалися адвокатом Усковою О.В.

Підписаний сторонами акт приймання-передачі наданих послуг від 08.05.2025 до договору про надання правової допомоги міститься детальний опис проведених робіт, у якому перераховано всю надану адвокатом в межах розгляду в суді апеляційної інстанції (Центральному апеляційному господарському суді) правничу допомогу. У детальному описі наданих послуг (робіт), здійснених адвокатом Усковою О.В. за цим договором під час супроводження апеляційного розгляду господарської справи № 912/3030/19 зазначено, яка саме послуга була надана адвокатом, час, витрачений адвокатом та загальна вартість послуг - 15 000 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що заявлена до відшкодування сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката включає правничу допомогу і по іншій апеляційній скарзі, яку подано не відповідачем, а третьою особою (ОСОБА_1.). Вказане є підставою для зменшення суми витрат до 6 250 грн, виходячи з наступного розрахунку: 1) 15.01.2025 ознайомлення з апеляційною скаргою, підготовка та направлення відзиву на апеляційну скаргу відповідача та третьої особи на рішення суду від 06.11.2024, де час витрачений адвокатом - 2,5 год. (час витрачений адвокатом зменшений вдвічі, оскільки відзив стосувався не лише апеляційної скарги відповідача, а й третьої особи); 2) 16.01.2025 ознайомлення з апеляційною скаргою, підготовка та направлення відзиву на апеляційну скаргу відповідача та третьої особи на додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області від 05.12.2024, де час витрачений адвокатом - 2,5 год. (час витрачений адвокатом зменшений вдвічі, оскільки додаткове рішення оскаржував лише відповідач, апеляційна скарга третьої особи на додаткове рішення відсутня); Тобто, 5 год. х 1250 грн/год. = 6 250 грн, де вартість 1 год. адвоката обрахована виходячи із заявленої загальної суми наданих послуг 15 000 грн за 12 год. роботи адвоката (15 000 грн/12 год. = 1 250 грн/год.). Стосовно витрат позивача на підготовку та подання клопотань про проведення засідання без представника позивача від 05.05.2025, на переконання колегії суддів, останні не відповідають критерію необхідності в контексті вирішення питання про відшкодування витрат на їх підготовку за рахунок відповідача.

Враховуючи наведені обставини та положення процесуального законодавства, беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом професійної правничої допомоги у цій справі, з урахуванням обґрунтованості, розумності та реальності розміру витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний господарський суд виснував, що заява АТ "Цефей" про стягнення з ФОП Лимаренка В.В. на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в Центральному апеляційному господарському суді підлягає задоволенню частково, у сумі 6 250 грн, а в решті вимог заяви слід відмовити.

Надаючи оцінку доводам скаржника щодо оскарження додаткового рішення суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з такого.

З аналізу змісту статті 244 ГПК України вбачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема залишилося невирішеним питання про судові витрати.

Зі змісту оскаржуваної додаткової постанови вбачається, що ТОВ "Маркхолдер" просив суд апеляційної інстанції стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000 грн.

Також АТ "Цефей" просив суд апеляційної інстанції стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 15 000 грн.

Однак, суд апеляційної інстанції частково задовольнив вказані заяви та стягнув з відповідача на користь ТОВ "Маркхолдер" 7 857,13 грн витрат на професійну правничу допомогу (понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції); на користь АТ "Цефей" 6 250 грн витрат на професійну правничу допомогу (понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції).

Причиною подання касаційної скарги фактично є незгода ФОП Лимаренка В.В. з частковим задоволенням заяв ТОВ "Маркхолдер" та АТ "Цефей" про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 912/3030/19. Доводи касаційної скарги не містять заперечень щодо часткової відмови у задоволенні заяв ТОВ "Маркхолдер" та АТ "Цефей".

Згідно з частинами першою статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, вказав, зокрема, що відповідно до матеріалів справи відзив ТОВ "Маркхолдер" та відзив АТ "Цефей" на апеляційну скаргу містять в собі заяви сторін про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу із зазначенням певного розміру, а заявниками дотримано строки подання відповідних доказів на підтвердження понесення ними витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, визначених частиною восьмою статті 129 ГПК України.

Верховний Суд звертає увагу, що чинним процесуальним законодавством визначені критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною п`ятою статті 129 ГПК України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у т.ч. чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).

Верховний Суд наголошує на тому, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у т.ч. чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної додаткової постанови, суд апеляційної інстанції встановив, що ТОВ "Маркхолдер" та АТ "Цефей" надали документальне підтвердження надання правової допомоги. З урахуванням встановленого, та зважаючи на предмет і підстави позовних вимог, у т.ч. заперечення відповідача проти розміру витрат на правову допомогу, а також, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду ТОВ "Маркхолдер" та АТ "Цефей" документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) й розумності їхнього розміру, враховуючи наданий адвокатами обсяг послуг, суд зробив висновок про те, що витрати ТОВ "Маркхолдер" та АТ "Цефей" з оплати правової допомоги в розмірі 7 857,13 грн та 6 250 грн є такими, що відповідають критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та є співмірними з розміром витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг.

Проаналізувавши наведене правове регулювання спірних правовідносин щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, зміст оскаржуваного судового рішення, а також доводи скаржника, Верховний Суд відзначає, що суд апеляційної інстанції під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у повній мірі надав оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу таких витрат, зокрема і клопотанням ФОП Лимаренка В.В. про необґрунтованість таких витрат ТОВ "Маркхолдер" та АТ "Цефей".

Щодо посилань скаржника у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не врахував поведінку відповідача відносно не порушення в апеляційному порядку перегляду справи по суті спору (пов`язаність витрат з розглядом справи), нехтуючи при цьому висновками Верховного Суду, викладеними у постановах, перелік яких наведений у касаційній скарзі, що виключає задоволення вимог ТОВ "Маркхолдер" та АТ "Цефей" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів звертається до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22.

Так, Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові виснувала про те, що особа, яка понесла судові витрати під час апеляційного чи касаційного перегляду додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, має право на відшкодування таких витрат, що відповідатиме принципу господарського судочинства, передбаченому у пункті 12 частини третьої статті 2 ГПК України. Під час вирішення цього питання суд має керуватися критеріями, визначеними у частині п`ятій статті 126 та частині п`ятій статті 129 ГПК України. Інакше розуміння позбавить особу права на відшкодування понесених нею судових витрат у разі необґрунтованого оскарження іншим учасником справи додаткового судового рішення, що нівелюватиме значення такої засади судочинства, як відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення.

Отже, "відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення" не пов`язується виключно з ухваленням рішенням по суті спору, чим спростовуються доводи відповідача про не порушення ним в апеляційному порядку перегляду справи по суті спору, що, на його думку, виключало б покладення на відповідача витрат позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, на правничу допомогу за розгляд цієї справи в суді апеляційної інстанції.

Крім того, Суд відхиляє як помилкові доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків щодо застосування норм статей 126, 129 ГПК України у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22, а також у постановах Верховного Суду: від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 у справі №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21, - адже застосування судом апеляційної інстанції у цій справі норм права при здійсненні розподілу витрат на професійну правничу допомогу не суперечить жодному з вказаних скаржником висновків суду касаційної інстанції. Проаналізувавши зміст наведених скаржником доводів та постанов Верховного Суду за критеріями подібності, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, з огляду на відмінність фактичних обставин справ, доказової бази і доводів сторін щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, хоч і за частково схожого правового регулювання, колегія суддів дійшла висновку про неподібність цих справ за наведеними правовими ознаками та обставинами справ зі справою, що переглядається, і тому застосування норм матеріального та процесуального права за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а вказані для порівняння судові рішення Верховного Суду не є релевантними до обставин цієї справи.

Щодо інших аргументів касаційної скарги скаржника, то такі стосуються заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій та спростування здійсненої ними оцінки доказів у справі.

Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.

Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Верховний Суд зазначає, що з огляду на принцип диспозитивності виключно скаржником визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстави для касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин Верховний Суд вважає, що надав відповіді на всі істотні, вагомі та доречні доводи, які викладені скаржником у касаційній скарзі та стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, Верховний Суд, на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу, дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Лимаренка В.В. на додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.12.2025 у справі № 912/3030/19.

Керуючись статтею 234 та пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Лимаренка Володимира Володимировича на додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.12.2025 у справі № 912/3030/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов