ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 910/4258/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Протасів Яр" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 (колегія суддів: Тищенко О. В., Сибіга О. М., Гончаров С. А.) у справі

за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави до 1) Київської міської ради, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Протасів Яр" про усунення перешкод, визнання незаконними та скасування рішень, скасування державної реєстрації та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Хронологія спору

1. Заступник Генерального прокурора (далі - Прокурор) звернувся в інтересах держави до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Протасів Яр" (далі - ТОВ "Протасів Яр"), в якій просить суд усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва у користуванні та розпорядженні землями загального користування населеного пункту в урочищі Протасів Яр у місті Києві, на яких облаштовано парк культури та відпочинку "Протасів Яр", шляхом:

- визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 02.10.2001 № 37/1471 "Про внесення доповнень до рішення Київської міської ради від 17.06.1999 № 284/385 Про заходи щодо впорядкування земельних відносин у місті Києві" в частині доповнення переліку рішень, які втратили чинність, рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 31.05.1966 № 763/а;

- визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 15.07.2004 № 424/1834 "Про передачу земельних ділянок товариству з обмеженою відповідальністю "Протасів Яр" для будівництва житлового комплексу з об`єктами соціально-культурного та побутового призначення у кварталі вулиць Волгоградської, Докучаєвської, Протасів Яр, Солом`янської та у кварталі вулиць Протасів Яр, Миколи Амосова і Солом`янської у Солом`янському районі міста Києва";

- скасування державної реєстрації права приватної власності ТОВ "Протасів Яр" () на земельні ділянки з кадастровими номерами :72:213:0031 площею 1,600197 га, :72:210:0033 площею 14,8702 га з припиненням такого права;

- скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельних ділянок з кадастровими номерами :72:213:0031 площею 1,6002 га, :72:210:0033 (площа 14,8702 га) з припиненням речових прав ТОВ "Протасів Яр" ();

- зобов`язання ТОВ "Протасів Яр" () повернути земельні ділянки з кадастровими номерами :72:213:0031 (площа 1,600197 га), :72:210:0033 (площа 14,8702 га), які розташовані у межах озеленених територій загального користування, територіальній громаді міста Києва.

2. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 вказану позовну заяву було залишено без руху, встановлено Прокурору строк для усунення її недоліків: протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали, та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- надання суду оцінки (експертно-грошової оцінки земельної ділянки) земельних ділянок із кадастровими номерами :72:213:0031 (площа 1,600197 га), :72:210:0033 (площа 14,8702 га), здійсненої в порядку, визначеному законом, чинної на дату подання позовної заяви;

- надання суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості земельних ділянок із кадастровими номерами :72:213:0031 (площа 1,600197 га), :72:210:0033 (площа 14,8702 га), оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) яких здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви;

- надання суду доказів доплати судового збору у встановлених законом розмірі та порядку (на платіжні реквізити Господарського суду міста Києва).

3. 18.04.2025 до Господарського суду міста Києва від Прокурора надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. До вказаної заяви долучено докази сплати судового збору в розмірі 1 053 744,00 грн.

4. Зі змісту зазначеної заяви та доданих до неї документів вбачається, що Прокурором було частково виконано вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 10.04.2025, а саме: надано суду докази доплати судового збору у встановлених законом розмірі та порядку.

5. Водночас Прокурор не виконав вимоги ухвали суду від 10.04.2025 в частині надання суду оцінки (експертно-грошової оцінки земельної ділянки) земельних ділянок з кадастровими номерами :72:213:0031 (площа 1,600197 га), :72:210:0033 (площа 14,8702 га), здійсненої в порядку, визначеному законом, чинної на дату подання позовної заяви, а також надання суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості цих земельних ділянок.

6. У заяві зазначено, що Прокурор не вбачає підстав для виконання вимог суду та усунення недоліків позовної заяви у вказаній частині, мотивуючи це тим, що Закон України від 12.03.2025 № 4292-IX "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" (далі - Закон № 4292-ІХ) набув чинності після його звернення до суду з цією позовною заявою, а тому є безпідставним застосування частини шостої статті 164 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), яка не має зворотної дії у часі.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду

7. 24.04.2025 Господарський суд міста Києва постановив ухвалу про повернення позову Прокурору на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України.

8. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

- Прокурором не доведено відсутність підстав для покладення на нього обов`язку надання суду оцінки (експертно-грошової оцінки земельної ділянки) земельних ділянок з кадастровими номерами :72:213:0031 (площа 1,600197 га), :72:210:0033 (площа 14,8702 га), здійсненої в порядку, визначеному законом, чинної на дату подання позовної заяви, а також надання суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості зазначених земельних ділянок;

- суд позбавлений можливості встановити добросовісність набувача на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, а отже, оскільки зазначена обставина залишатиметься невизначеною до закінчення розгляду справи та ухвалення судом рішення по суті спору, суд має вжити всіх заходів з метою захисту прав відповідача-2 як потенційно добросовісного набувача;

- оскільки Прокурор не усунув всіх недоліків позовної заяви, на які звертав увагу суд, залишаючи позовну заяву без руху, позовну заяву і додані до неї документи (в тому числі заяву про усунення недоліків) слід вважати неподаною та повернути Прокурору на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

9. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.04.2025 скасовано, матеріали справи повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження за позовною заявою.

10. Постанова апеляційного суду обґрунтована тим, що:

- норми ГПК України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії - звернення Прокурора з позовом до суду (тобто станом на 04.04.2025);

- приписи пунктів 2, 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4292-ІХ не містять нормативного встановлення зворотної дії у часі саме частини шостої статті 164 ГПК України;

- оскільки станом на 04.04.2025 припис статті 164 ГПК України не містив частину шосту, яка внесена до зазначеного Кодексу та набрала чинності лише 09.04.2025, суд першої інстанції помилково залишив позовну заяву без руху за вищенаведених підстав, а надалі помилково визнав неподаною та повернув позов Прокурору на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України.

Короткий зміст касаційної скарги

11. ТОВ "Протасів Яр" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

12. Суд касаційної інстанції відкрив касаційне провадження у цій справі на підставі абзацу другого частини другої статті 287 ГПК України.

13. У касаційній скарзі ТОВ "Протасів Яр" наполягає на тому, що:

- суд апеляційної інстанції неправильно застосував норму статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) без урахування висновку Верховного Суду щодо її застосування, викладеного у постановах Верховного Суду від 27.08.2025 у справі № 911/248/21 (911/1940/23) та від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16;

- суд апеляційної інстанції порушив норму частини третьої статті 3 ГПК України, частини шостої статті 164 ГПК України і пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4292-ІХ;

- наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо комплексного застосування вказаних норм процесуального права у подібних правовідносинах.

14. Узагальнені доводи касаційної скарги зводяться до того, що:

- згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4292-ІХ положення цього Закону мають зворотну дію в часі, зокрема, в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом;

- у цій справі станом на день набрання чинності Законом № 4292-ІХ (09.04.2025) судом першої інстанції не було ухвалено рішення про витребування майна, а також станом на 09.04.2025 судом не було вирішено питання про відкриття провадження;

- доводи Прокурора щодо відсутності підстав поширювати нову редакцію статті 164 ГПК України на поданий ним позов спростовуються прямими вказівками Закону № 4292-ІХ;

- враховуючи те, що норми щодо внесення депозиту є частиною порядку компенсації добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, які мають визначену законом зворотну дію в часі, вимоги щодо долучення документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, поширюються на позов Прокурора, незважаючи на те, що він був поданий 04.04.2025;

- відповідно до частини другої статті 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи;

- водночас цивільне / господарське законодавство не забороняє застосування нових положень зі зворотною силою, але виключно тоді, коли зворотна дія цих актів, по-перше, встановлена в них самих, а по-друге, якщо темпоральний прояв не суперечить принципу, вираженому в статті 58 Конституції України щодо застосування до події, факту того закону (нормативно-правового акта), під час дії якого вони настали або мали місце;

- у випадку прямої вказівки у законі на його зворотну дію його норми можуть застосовуватися до подій, що виникли до набрання ним чинності;

- Прокурор у позовній заяві просить визнати незаконними та скасувати рішення Київської міської ради, скасувати державну реєстрацію права власності, повернути спірні земельні ділянки територіальній громаді міста Києва, однак, з урахуванням того, що спірні земельні ділянки вибули з володіння територіальної громади міста Києва та були на платній основі відчужені іншій особі, належним та ефективним способом захисту у заявленому Прокурором позові є саме віндикація спірного майна від останнього власника, тобто витребування спірних земельних ділянок;

- формулюючи віндикаційні вимоги про витребування майна шляхом зазначення в прохальній частині позову вимог про начебто усунення перешкод державі у користуванні майном, Прокурор намагається штучно створити умови для безпідставного ухилення останнього від виконання приписів Закону № 4292-ІХ та внесення на депозит суду суми, що дорівнює вартості земельних ділянок відповідача-2;

- таким чином, вимога (до володіючого власника - ТОВ "Протасів Яр") про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні (на користь неволодіючого власника - територіальної громади) спірними земельними ділянками шляхом зобов`язання повернути їх територіальній громаді є вимогою про витребування майна (віндикаційним позовом), що, у свою чергу, підпадає під регулювання Закону № 4292-ІХ.

Позиція інших учасників справи

15. У відзиві на касаційну скаргу Прокурор просить залишити цю скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, наполягаючи на тому, що норма частини шостої статті 164 ГПК України є нормою процесуального права, яка до того ж не визначає порядку та умов компенсації добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, а тому не має зворотної дії у часі.

Позиція Верховного Суду

16. Предметом касаційного перегляду у цій справі є постанова суду апеляційної інстанції, якою скасовано ухвалу місцевого суду про повернення позовної заяви Прокурора на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України, оскільки позовна заява Прокурора не відповідає вимогам, викладеним у статті 164 ГПК України, та Прокурор не усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

17. Повертаючи позов Прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що 09.04.2025 набрав чинності Закон № 4292-ІХ.

18. Абзацом першим пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4292-ІХ внесено зміни до ГПК України, зокрема до статей 164, 174 ГПК України.

19. Так, статтю 164 ГПК України доповнено частиною шостою такого змісту: "У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".

20. Частину другу статті 174 ГПК України доповнено абзацом третім такого змісту: "Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму".

21. Законом № 4292-ІХ також доповнено статтю 390 ЦК України частиною п`ятою такого змісту:

"5. Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".

22. Законом № 4292-ІХ статтю 391 ЦК України доповнено частиною другою такого змісту: "Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу".

23. Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що за наслідками розгляду справи про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади суд виносить рішення про витребування майна виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. При цьому, приймаючи рішення про витребування майна, суд вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Перерахування грошових коштів здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

24. Повертаючи позов Прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для подальшого розгляду справи про витребування майна у добросовісного набувача. Невчинення таких дій унеможливлює винесення позитивного рішення у справі та, як наслідок, поновлення порушеного права держави або територіальної громади, за захистом якого звернувся прокурор.

25. Норми, які зобов`язують вносити вартість спірного нерухомого майна на депозитний рахунок суду, мають компенсаційний та забезпечувальний характер, оскільки їхньою метою є захист порушених прав усіх учасників спірних правовідносин, зокрема й добросовісного набувача. Так, компенсація вартості витребуваного майна матиме місце у випадку задоволення позову та вилучення майна з володіння набувача, який є добросовісним, а позивач (держава або територіальна громада) отримує право зворотної вимоги до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника.

26. У свою чергу, скасовуючи ухвалу місцевого суду, апеляційний суд зазначив, що норми ГПК України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії - звернення Прокурора з позовом до суду (тобто станом на 04.04.2025); станом на 04.04.2025 припис статті 164 ГПК України не містив частину шосту, яка внесена до зазначеного Кодексу та набрала чинності лише 09.04.2025; припис пунктів 2, 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4292-ІХ не містить нормативного встановлення зворотної дії у часі саме частини шостої статті 164 ГПК України.

27. При цьому апеляційний суд виходив з того, що відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що Прокурор звернувся з позовом до суду 04.04.2025. Станом на момент реалізації Прокурором повноважень із представництва інтересів держави в суді шляхом звернення з позовом діяла попередня редакція статті 164 ГПК України, в якій частина шоста була відсутня.

28. Верховний Суд ухвалою від 04.11.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Протасів Яр", а ухвалою від 01.12.2025 передав справу № 910/4258/25 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частинами третьою та п`ятою статті 302 ГПК України.

29. Мотивуючи ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд просив, зокрема, відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.08.2025 у справі № 453/508/23, від 20.08.2025 у справі № 461/4367/23, від 27.08.2025 у справі № 570/5006/21 та від 24.09.2025 у справі № 953/19731/20.

30. Так, колегія суддів вважала за необхідне відступити від викладеного в цих постановах правового висновку щодо можливості ретроспективного застосування Закону № 4292-ІХ у цілому, який набув чинності після подання до суду позовів про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади у справах, в яких суд першої інстанції не ухвалив рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.

31. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2026 справу № 910/4258/25 повернуто відповідній колегії Верховного Суду для розгляду. Зазначена ухвала від 14.01.2026 мотивована, зокрема, відсутністю підстави, передбаченої частиною третьою статті 302 ГПК України, для передачі справи № 910/4258/25 на її розгляд.

32. При цьому, повертаючи справу для розгляду, Велика Палата Верховного Суду зазначила про неподібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справах № 453/508/23, № 461/4367/23, № 570/5006/21, № 953/19731/20, розглянутих Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду.

33. З урахуванням наведеного висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13.08.2025 у справі № 453/508/23, від 20.08.2025 у справі № 461/4367/23, від 27.08.2025 у справі № 570/5006/21 та від 24.09.2025 у справі № 953/19731/20, щодо можливості ретроспективного застосування Закону № 4292-ІХ у цілому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин у цій справі № 910/4258/25 з огляду на їх неподібність.

34. У цій справі позовна заява подана Прокурором, зокрема, з позовною вимогою про зобов`язання ТОВ "Протасів Яр" повернути земельні ділянки, які розташовані у межах озеленених територій загального користування, територіальній громаді міста Києва. Позовні вимоги Прокурора обґрунтовані тим, що спірні земельні ділянки належать до земель рекреаційного призначення (земельні ділянки зелених зон та насаджень), які не можуть перебувати у приватній власності фізичних чи юридичних осіб.

35. У позовній заяві та апеляційній скарзі Прокурор зазначав, що заявлену ним позовну вимогу про зобов`язання повернути земельні ділянки слід розглядати як негаторний позов із підстав їх приналежності до земель з обмеженою оборотоздатністю, що зумовлює неможливість їх перебування у приватній власності інших суб`єктів, крім територіальної громади.

36. За доводами Прокурора, у разі оформлення права приватної власності на виведені з цивільного обороту земельні ділянки новий власник не набуває статусу одноособового володільця спірним майном, оскільки за українським народом зберігається його право на землю і таке право залишається не припиненим. Тому у випадку фізичного зайняття обмежено оборотоздатних земель та оформлення речових прав на них відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права державної власності.

37. При цьому Прокурор посилався на відповідну практику Великої Палати Верховного Суду щодо способу захисту прав власника земельної ділянки водного фонду, право власності на яку неправомірно зареєстровано за фізичною чи юридичною особою, або якщо земельна ділянка зайнята такою особою (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, постанови Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 910/21329/17, від 05.10.2022 у справі № 557/303/21, від 17.05.2023 у справі № 748/1335/20).

38. Однак суд першої інстанції в ухвалі від 24.04.2025 про повернення позову визначив позовну вимогу Прокурора про зобов`язання повернути земельні ділянки як віндикаційний позов, зазначивши, що за наслідками розгляду справи за позовом Прокурора про усунення перешкод, визнання незаконними та скасування рішень, скасування державної реєстрації та зобов`язання вчинити дії можливе прийняття судом рішення про витребування спірних земельних ділянок у набувача, який може бути визнаний судом добросовісним.

39. У свою чергу в оскаржуваній постанові від 17.09.2025 суд апеляційної інстанції зазначив про передчасність висновків суду першої інстанції стосовно того, що суд позбавлений можливості встановити добросовісність набувача на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, а тому, оскільки зазначена обставина залишатиметься невизначеною до закінчення розгляду справи та ухвалення судом рішення по суті спору, суд має вжити всіх заходів із метою захисту прав відповідача-2 як потенційно добросовісного набувача, оскільки прокурором у позовній заяві викладено вимогу про усунення перешкод власнику - територіальній громаді міста Києва - у користуванні та розпорядженні землями загального користування населеного пункту в урочищі Протасів Яр у місті Києві, на яких облаштовано парк культури та відпочинку "Протасів Яр", шляхом зобов`язання ТОВ "Протасів Яр" () повернути земельні ділянки з кадастровими номерами :72:213:0031 (площа 1,600197 га), :72:210:0033 (площа 14,8702 га), які розташовані у межах озеленених територій загального користування, територіальній громаді міста Києва, отже, саме позовній вимозі про усунення перешкод шляхом зобов`язання повернути земельні ділянки суд має надати оцінку під час розгляду справи. При цьому суд не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права або його правове регулювання на стадії відкриття провадження, оскільки саме позивач наділений правом на звернення та обов`язком визначення способу захисту.

40. Верховний Суд погоджується з такою позицією апеляційного суду та зазначає, що питання про обрання позивачем належного / неналежного способу захисту може бути вирішене судом лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.

41. За змістом статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

42. Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частини перша, друга статті 4 ГПК України).

43. Отже, у розумінні наведених положень правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом відкриття провадження у справах здійснює захист осіб, права та охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

44. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

45. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу передбачено у статті 16 ЦК України.

46. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних правовідносинах, і в разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (див. постанову Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 922/1995/17).

47. У постанові від 22.02.2024 у справі № 990/150/23 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права на стадії відкриття провадження, оскільки саме позивач наділений правом на звернення та обов`язком визначення способу захисту.

48. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.09.2024 у справі № 990/220/24, зазначивши про те, що суд не наділений повноваженнями при вирішенні питання про відкриття провадження у справі давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, належності, допустимості та достатності доказів, на які посилається позивач у позовній заяві, визначати належних учасників справи.

49. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (див. постанови Верховного Суду від 30.07.2024 у справі № 754/17295/20, від 17.01.2024 у справі № 756/6820/20, від 13.09.2023 у справі № 308/11827/20).

50. З огляду на викладене колегія суддів наголошує, що вирішення питання щодо правильного обрання позивачем способу захисту порушеного права, як і встановлення обґрунтованості позовних вимог, здійснюється судом не на стадії відкриття провадження у справі, а виключно за наслідками її розгляду по суті на підставі повної та всебічної оцінки доказів.

51. На етапі вирішення питання про відкриття провадження суд позбавлений процесуальної можливості досліджувати доказові матеріали та надавати правову оцінку обставинам володіння майном. Тому суд не може передчасно застосовувати наслідки, передбачені законом виключно для випадків витребування майна від добросовісного набувача (а саме: вимагати обов`язкового внесення коштів на депозитний рахунок суду згідно з частиною шостою статті 164 ГПК України до початку розгляду справи по суті), особливо у випадку, коли прокурор у позовній заяві прямо обґрунтовує свої вимоги з посиланням виключно на статтю 391 ЦК України.

52. Таким чином, за встановлених у цій справі обставин суд першої інстанції зробив неправильний висновок про залишення позову без розгляду. Натомість суд апеляційної інстанції дійшов правильних по суті висновків про відсутність підстав для про повернення позовної заяви, проте з інших підстав, ніж ті, що наведені у цій постанові, у зв`язку з чим мотивувальна частина оскаржуваної постанови підлягає зміні.

53. З огляду на наведене Верховний Суд не дає відповіді на питання касаційної скарги щодо застосування норм статті 164 ГПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

54. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішенні у відповідній частині або змінити рішення у відповідній частині, не передаючи справу на новий розгляд.

55. Згідно зі статтею 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Судові витрати

56. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 311, 314- 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Протасів Яр" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 у справі № 910/4258/25 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач