ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 916/53/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державного закладу "ІНФОРМАЦІЯ_1

на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2025

у справі № 916/53/22

за позовом Державного закладу "ІНФОРМАЦІЯ_1"

до Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2

про витребування земельних ділянок із незаконного володіння та скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.09.2025 у справі № 916/53/22 відмовлено у задоволені позову Державного закладу "ІНФОРМАЦІЯ_1 до Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2) про витребування земельних ділянок з незаконного володіння та скасування державної реєстрації.

До Південно-західного апеляційного господарського суду 27.10.2025 надійшла апеляційна скарга Державного закладу "ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 апеляційну скаргу Державного закладу "ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без руху та зазначено, зокрема, про подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з зазначенням поважних причин пропуску цього строку та надання доказів, які підтверджують неможливість звернення до суду апеляційної інстанції у передбачені законодавством строки.

До Південно-західного апеляційного господарського суду 14.11.2025 від Державного закладу "ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, у якій, зокрема, заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження рішення місцевого господарського суду, в обґрунтування якого вказано, що 23.03.2025 в результаті обстрілу безпілотними літальними апаратами значних пошкоджень отримали приміщення Державного закладу "ІНФОРМАЦІЯ_1, в тому числі будівля адміністративного корпусу, в якому знаходилось обладнання для забезпечення роботи в мережі інтернет. Доступ до мережі інтернет став тільки можливим з 18.10.2025 після проведення комплексу робіт по відновленню.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2025 (колегія суддів у складі: Принцевська Н.М. - головуючий, Савицький Я.Ф., Ярош А.І.) у задоволенні клопотання Державного закладу "ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 11.09.2025 у справі №916/53/22 відмовлено та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного закладу "ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 11.09.2025 у справі №916/53/22.

Не погоджуючись з ухвалою апеляційного господарського суду, Державний заклад "ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, поновити строк на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду, а справу передати до суду апеляційної інстанції для відкриття апеляційного провадження.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що апеляційний суд порушив ст. 256 ГПК України та не надав оцінку певним подіям, чи завадили ці події вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду, не врахував тривалість строку, який пропущений, не врахував сукупність обставин, які об`єктивно перешкоджали реалізувати своє право на звернення до суду у межах визначеного процесуального строку, не врахував всіх доказів.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2026 відкрито провадження за касаційною скаргою на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначено її до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та надано строк на подання відзивів на касаційну скаргу до 16.02.2026. Витребувано матеріали справи (з урахуванням п.п. 17. 10 п. 17 ч. 1 Перехідних положень ГПК України) з Господарського суду Одеської області/Південно-західного апеляційного господарського суду.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 16.02.2026 від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому він просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу - без змін, посилаючись на правильність викладених у ній висновків та помилковість доводів скаржника.

Переглянувши в касаційному порядку оскаржену ухвалу апеляційного господарського суду, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 256 ГПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні ст. 256 ГПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Сам лише факт подання стороною клопотання про відновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на положення ст. 256 ГПК України повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

При цьому ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

В якості доказів неможливості звернення до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у строк встановлений процесуальним законодавством, позивач надав лист №63/8868 від 04.04.2025 ГУ Національної поліції в Одеській області у якому зазначено, що 23.03.2025 розпочато досудове розслідування за фактом здійснення обстрілу безпілотними літальними апаратами з боку збройних сил рф, а також про долучення до матеріалів кримінального провадження заяви Державного закладу "ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.03.2025; акт позачергового технічного огляду будівель та споруд Державного закладу "ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.03.2025 відповідно до якого, зокрема, пошкоджено адміністративний корпус (А), а саме: відставання та пошкодження великої кількості черепиці 100 кв.м. Часткове руйнування стін 20 кв.м. Пошкодження металопластикових вікон (1,38 х 1,54) х 3 шт. = 6,2 кв.м; (1,70 х 1,16) х 2 шт. = 4 кв.м; (1,74 х 1,73) х 3 шт. = 6 кв.м. Часткове пошкодження системи водопостачання.

Також надано лист Державного закладу "ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.04.2025 №01-09/01-04/37 до Фінансово-економічного департаменту ІНФОРМАЦІЯ_2 у якому Позивач просив виділити кошти в сумі 4268599 грн з метою забезпечення фінансування відновлювальних заходів; лист від 13.11.2025 ПП «ІНФОРМАЦІЯ_3», сформований вже після звернення з апеляційною скаргою та прийняттям ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, у якому ПП «ІНФОРМАЦІЯ_3» повідомило про проведення додаткових оптоволоконних мереж, що надало змогу повноцінно забезпечити керівництво та адмінперсонал Державного закладу "ІНФОРМАЦІЯ_1 послугами інтернету в інших вцілілих будинках Закладу з 18.10.2025.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Господарського суду Одеської області від 11.09.2025 у справі №916/53/22 було доставлено Державному закладу "ІНФОРМАЦІЯ_1 в його електронний кабінет 23.09.2025 о 19:30 год.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

З огляду на зазначене, рішення Господарського суду Одеської області від 11.09.2025 у справі № 916/53/22 отримано Державним закладом "ІНФОРМАЦІЯ_1 24.09.2025, а отже останнім днем для звернення з апеляційної скаргою є 14.10.2025.

Разом з тим, Державнимим закладом "ІНФОРМАЦІЯ_1 подано апеляційну скаргу 27.10.2025 через систему Електронний суд.

Посилання позивача на отримання копії рішення 20.10.2025, як підставу для поновлення пропущеного процесуального строку, не прийнято судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки звернення із заявою про отримання паперової копії судового рішення 20.10.2025 не є поважною причиною для поновлення такого строку, адже, як було зазначено вище, саме з 24.09.2025, тобто з дня отримання оскаржуваного рішення в електронному кабінеті, Державний заклад "ІНФОРМАЦІЯ_1 обізнаний зі змістом прийнятого судом рішення.

Також судом апеляційної інстанції відхилено посилання на відсутність у позивача доступу до мережі Інтернет до 18.10.2025 з огляду на таке.

Державним закладом "ІНФОРМАЦІЯ_1 при розгляді справи в суді першої інстанції, вже після 23.03.2025 (дату здійснення обстрілу безпілотними літальними апаратами на яку посилається позивач), представником Позивача ОСОБА_1, тим самим представником, який звертався від імені позивача і в суді апеляційної інстанції, подавались документи через систему «Електронний суд», а саме: 17.07.2025 за вх.№22606/25 було подано через систему «Електронний суд» клопотання про відкладення; 04.09.2025 за вх.№27398/25 було подано через систему «Електронний суд» заяву про відкладення; 04.09.2025 за вх.№27397/25 через систему «Електронний суд» подано заяву про визнання встановленої обставини.

Тобто твердження щодо відсутності у нього доступу до системи «Електронний суд» до 18.10.2025 включно спростовується наявними в матеріалах справи документами поданими представником позивача через систему «Електронний суд» починаючи з 17.07.2025.

Крім того, Державному закладу "ІНФОРМАЦІЯ_1 достеменно було відомо про розгляд справи, про дати судових засідань, позивачу надсилались процесуальні документи в Електронний кабінет системи «Електронний суд», у тому числі ухвала про оголошення перерви від 04.09.2025, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а позивачем подавались документи через підсистему «Електронний суд», у тому числі клопотання про відкладення розгляду справи зі змісту якого вбачається, що він отримував ухвали про перенесення розгляду справи, копія рішення була доставлена до Електронного кабінету в системі «Електронний суд», про що в матеріалах справи наявні відповідні докази.

Оскільки рішення Господарського суду Одеської області від 11.09.2025 у справі №916/53/22 було доставлено Державному закладу "ІНФОРМАЦІЯ_1 в його електронний кабінет 23.09.2025 о 19:30 год, останнім днем для звернення з апеляційною скаргою було 14.10.2025, проте позивачем такий строк було пропущено, а підстави, на які посилається останній, обґрунтовано визнано судом неповажними.

В свою чергу позивач, який є учасником справи, мав бути обізнаним про прийняття оскаржуваного рішення у справі, та, з урахуванням покладених на нього процесуальних прав та обов`язків передбачених ст. 42 ГПК України, якими він як сторона по справі повинен користуватися добросовісно на рівні з іншими сторонами, мав вчасно скористатися своїм правом на його оскарження в апеляційному порядку.

З наведеного слідує, що пропуск процесуального строку на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду не підтверджений ним належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Мушта проти України" зазначено: право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку позивача є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

При цьому, у силу принципу диспозитивності на особу, що не вчинила вчасно відповідні процесуальні дії покладається ризик несприятливих наслідків такої бездіяльності. Створення при цьому судом штучних умов, які б надавали одній зі сторін спору більш сприятливі умови для реалізації її процесуальних прав, виходить за межі повноважень суду, передбачених законодавством, та є порушенням статей 6, 19 Конституції України та принципу змагальності сторін (статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Таким чином, враховуючи, що наведені позивачем підстави пропуску строку на апеляційне оскарження рішення обґрунтовано визнано неповажними, апеляційний суд правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного закладу "ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому доводи скаржника вказаного не спростовують. Скаржник, посилаючись на неповне дослідження доказів, не вказує на конкретні порушення норм процесуального права, які б унеможливили встановлення фактичних обставин, а лише висловлює незгоду з висновками суду щодо оцінки наявних у справі доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, які зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до положень ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст. 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки в ході касаційного розгляду не було виявлено порушень норм процесуального права в межах підстав касаційного оскарження, то і підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали апеляційного господарського суду у касаційному провадженні також не має, у зв`язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржена ухвала апеляційного господарського суду підлягає залишенню без змін.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржене судове рішення, судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державного закладу "ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2025 у справі № 916/53/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.