РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.03.2026Справа № 910/11116/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Блажівської О.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу №910/11116/25

за позовом Дочірнього підприємства «Вітаут» Закритого акціонерного товариства «Карпіс» (44101, Волинська обл., Ковельський р-н, селище Ратне, вул. Гранична, буд. 31; )

до відповідача Фізичної особи-підприємця Русских Валерія Олександровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 1 202 185 грн 25 коп.,

без виклику представників сторін,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Стислий виклад позовних вимог.

До Господарського суду міста Києва звернулося Дочірнє підприємство «Вітаут» Закритого акціонерного товариства «Карпіс» (далі - ДП «Вітаут» ЗАТ «Карпіс», Позивач) з позовом до Фізичної особи-підприємця Русских Валерія Олександровича (далі - ФОП Русских В.О., Відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 1 202 185,25 грн., в тому числі 850 000,00 грн (заборгованість), 275 615,39 грн (інфляційні втрати), 76 569,86 грн (3% річних).

Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Між Дочірнім підприємством «Вітаут» Закритого акціонерного товариства «Карпіс» та ФОП Русских Валерієм Олександровичем був укладений Договір про надання фінансової допомоги №03/01/17 від 03.01.2017, за умовами якого ДП «Вітаут» ЗАТ «Карпіс» передало, а Русских Валерій Олександрович отримав фінансову допомогу у розмірі 850 000, 00 грн. Попри те, що примірник Договору Позивача втрачений та надати його при поданні даної позовної заяви не є можливим, факт укладення Договору та отримання Відповідачем в борг коштів підтверджується виписками по рахунку ДП «Вітаут» ЗАТ «Карпіс» засвідчених банком, згідно з якими Позивач 23.01.2017 та 23.62.2017 здійснив переказ грошових коштів ФОП Русских Валерію Олександровичу (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в розмірі 510 000,00 грн та 340 000,00 грн. відповідно із призначенням платежу: «Поворотна фінансова допомога згідно договору від 23.01.2017р. Без ПДВ», що викладено чітко, повно та недвозначно. Відповідач в свою чергу без жодних зауважень чи заперечень прийняв вказану суму грошових коштів. Належні докази відмови від прийняття зазначених грошових коштів, заперечення щодо отримання поворотної фінансової допомоги, а також докази повернення коштів відсутні.

Позивач зазначає, що 14.12.2018 Відповідачу був надісланий лист № 206, в якому повідомлено, що згідно з умовами Договору №03/01/17 від 03.01.2017 про надання фінансової допомоги строк надання фінансової допомоги закінчується 31 грудня 2018 року. Цим листом висловлено прохання до вказаної дати повернути фінансову допомогу в повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок підприємства. Окрім того, задля отримання додаткових доказів щодо здійснення оплати за Договором до АТ КБ «Приватбанк» поданий адвокатський запит від 03.09.2025 із проханням надати відповідні документи та підтвердити факт здійснення вказаних вище платежів, однак відповідь, станом на час подання позову, не надійшла.

Таким чином, всупереч взятим на себе зобов`язанням та вимозі Позивача погасити борг, ФОП Русских Валерієм Олександровичем досі не повернуто фінансову допомогу в розмірі 850 000, 00 грн., яку він отримав від Позивача.

Додатково Позивач зазначає, що в разі заперечення Відповідачем факту укладання договору про надання поворотної фінансової допомоги останній в будь-якому разі зобов`язаний повернути кошти як безпідставно набуті.

Також Позивач зазначає, що у зв`язку із тим, шо загальний строк позовної давності згідно із положеннями ЦК України становить три роки, то суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми слід нараховувати за три роки до дня подання даної позовної заяви, а саме з 02.09.2022 року по 02.09.2025 року.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Фізичною особою-підприємцем Русских Валерієм Олександровичем 28.01.2026 подано до суду відзив на позовну заяву. У поданому відзиві Відповідач зазначає про те, Позивач подав безпідставний позов який ґрунтується на завідомо незаконних документах та недостовірних доказах, які до Відповідача не відносяться. Позивач вказує, що з Відповідачем був укладений Договір про надання фінансової допомоги №03/01/17 від 03.01.2017 року, але у доданій виписці по рахунку НОМЕР_2 за період 23.02.2017-23.02.2017 року в призначенні платежу вказано договір поворотної фінансової допомоги без номеру від 23.01.2017 року. Також, Позивач вказує, що була направлена Відповідачу вимога про повернення коштів за договором надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №03/01/17 від 03.01.2017 року. Проте, вона є незаконною, у зв`язку з тим, що даний договір між Позивачем та Відповідачем ніколи не укладався, відповідно Відповідач не отримував грошові кошти за вказаним Позивачем договором. Тобто, це ще раз підтверджує той факт, що Позивач, вводить суд в оману про наявний борг Відповідача.

Підсумовуючи, Відповідач зазначає, що Відповідач ніколи не укладав з Позивачем Договір про надання фінансової допомоги №03/01/17 від 03.01.2017 року.

Стислий виклад відповіді на відзив.

Дочірнє підприємство «Вітаут» Закритого акціонерного товариства «Карпіс» подало до суду 03.02.2026 Відповідь на відзив. У поданій до суду Відповіді на Відзив, Позивач зазначає, що при поданні позовної заяви Позивачем ТОВ «Вітаут» вказувалось, що його примірник Договору про надання фінансової допомоги № 03/01/17 від 03.01.2017 втрачений та повідомлено про неможливість його долучення до позовної заяви при її поданні в зв`язку із втратою. Однак, 01.02.2026 колишніми працівниками ТОВ «Вітаут» було віднайдено копію Договору про надання фінансової допомоги № 03/01/17 від 03.01.2017. У зв`язку із отриманням Позивачем від колишніх працівників копії втраченого договору, з`явилась фізична можливість долучення її до матеріалів справи, з огляду на що, ТОВ «Вітаут» невідкладно подає (висловлює в даній відповіді на відзив) клопотання про долучення даного доказу та просить Суд його задовільнити та долучити роздруківку сканованої копії договору, водночас повідомляємо, що оригінал договору в товариства відсутній та його віднайти не вдалося. Поряд з цим, Позивач зазначає, що у своєму відзиві від 28.01.2026 відповідач заявив, що даний Договір між ним Русских В.М. та ДП «Вітаут» ЗАТ «Карпіс» ніколи не укладався, а направлена йому вимога про повернення коштів була незаконною, грошові кошти за вказаним договором він не отримував, більше того, на думку Русских В.М. Позивач взагалі зловживає своїми процесуальними правами та просить Суд вжити якихось заходів стосовно Позивача. Позивач звертає увагу Суду на те, що Русских В.М. заперечує обставину укладення договору і отримання коштів за договором, однак він не заперечує факту отримання ним банківського переказу в розмірі 850 000,00 грн від Позивача, оскільки даний факт прямо випливає із банківських виписок, наявних в матеріалах справи і є неспростованим. Крім цього, Відповідач, намагаючись ухилитись від повернення, як випливає з його позиції, безпідставно отриманих коштів, заявляє, що основний доказ в даній справі (договір фінансової допомоги) відсутній. Однак, основним доказом в даній справі є все ж факт отримання Відповідачем коштів в розмірі 850 000,00 грн, законна підстава для утримування яких ним не наведена, при цьому копію договору надано в додатках що спростовує доводи Відповідача про його не укладення.

Також Позивач зазначає, що предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з наявністю обов`язку повернення відповідачем отриманих у період з 23.02.2017 по 31.12.2018 грошових коштів від Позивача у загальній сумі 850 000 грн. 00 коп. Поряд з цим, у зв`язку із запереченням Відповідачем факту укладення договору про надання поворотної фінансової допомоги останній в будь-якому разі зобов`язаний повернути кошти як безпідставно отримані. Зважаючи на те, що у володінні Відповідача Русских В.М. досі знаходяться грошові кошти ДП «Вітаут» ЗАТ «Карпіс» в розмірі 850 000,00 грн, від повернення яких він безпідставно ухиляється, що очевидно порушує права Позивача на володіння належними йому коштами, керуючись положеннями ст. ст. 207, 625, 626, 627 628 638, 640, 642, 643, 1047, 1047 Цивільного кодексу України, ст. 4, 162, 164, 171, 172 - ГПК України, повідомляємо, що відзив на позовну заяву не спростовує правомірності висловлених позовних вимог.

Стислий виклад заперечення на відповідь на відзив.

Фізичною особою-підприємцем Русских Валерієм Олександровичем 09.02.2026 подано до суду заперечення на відповідь на відзив. У поданому відзиві Відповідач заперечує факт отримання коштів за договором про надання фінансової допомоги №03/01/17 від 03.01.2017 року. Згідно до виписки, яка була надана Позивачем, грошові кошти за договором надійшли Відповідачем за договором фінансової допомоги без номеру від 23.01.2017. Відповідно до умов договору, який наданий позивачем, а саме пп. 2.2. п. 2 вказано, що Кредитор зобов`язаний надати у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника зазначену суму в Договорі фінансової допомоги повністю або частинами, при цьому перша частина повинна бути перерахована Позичальнику в строк, що не перевищує трьох банківських днів з дати підписання цього Договору. Відповідач не отримав за цим договором грошові кошти, а отже, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся) в силу приписів частини восьмої статті 181 Господарського кодексу України (в редакції на дату договору). По-друге, Відповідач зазначає, що Позивач вказує, що з Відповідачем був укладений Договір про надання фінансової допомоги №03/01/17 від 03.01.2017 року, але у доданій виписці по рахунку НОМЕР_2 за період 23.02.2017-23.02.2017 року в призначенні платежу вказано договір поворотної фінансової допомоги без номеру від 23.01.2017 року. Позивач вказує, що була направлена Відповідачу вимога про повернення коштів за договором надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №03/01/17 від 03.01.2017 року. Проте, вона є незаконною, у зв`язку з тим, що даний договір між Позивачем та Відповідачем є не укладеним, та відповідно Відповідач не отримував грошові кошти за вказаним Позивачем договором. Тобто, це ще раз підтверджує той факт, що Позивач, вводить суд в оману про наявний борг Відповідача. По-третє, отримані Відповідачем грошові кошти на банківський рахунок було повернуто в готівковій формі директору ДП «ВІТАУТ» ЗАТ «КАРПІС» Глинянку Сергію Тимофійовичу. Підсумовуючи вище викладене, Позивач подав безпідставний позов який ґрунтується на завідомо незаконних документах та недостовірних доказах, які до Відповідача не відносяться. Відтак, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Позивача.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2025 залишено без руху позовну заяву Дочірнього підприємства «Вітаут» Закритого акціонерного товариства «Карпіс». Надано позивачу строк для усунення недоліків, який становить п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

15.09.2025 через систему «Електронний суд» від Дочірнього підприємства «Вітаут» Закритого акціонерного товариства «Карпіс» надійшла заява про усунення недоліків на виконання ухвали від 12.09.2025 про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2025 позовну заяву Дочірнього підприємства «Вітаут» Закритого акціонерного товариства «Карпіс» до Фізичної особи-підприємця Русских Валерія Олександровича про стягнення заборгованості в розмірі 1 202 185,25 грн., в тому числі 850 000,00 грн (заборгованість), 275 615,39 грн (інфляційні втрати), 76 569,86 грн (3% річних) - повернуто позивачу.

30.09.2025 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла ухвала Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025, про витребування справи № 910/11116/25 у зв`язку з оскарженням ухвали Господарського суду міста Києва від 19.09.2025.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Вітаут" Закритого акціонерного товариства "Карпіс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2025 у справі № 910/11116/25 задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2025 у справі № 910/11116/25 скасовано, матеріали справи № 910/11116/25 направлено на розгляд до Господарського суду міста Києва.

06.01.2025 на адресу Господарського суду міста Києва повернулися матеріали оскарження (справа №910/11116/25).

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.01.2025 матеріали справи №910/11116/25 було передано та отримано (сектором) суддею Блажівською О.Є.- 07.01.2026.

Суддя Блажівська О.Є. в період з 25.12.2025 по 12.01.2025 перебувала у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визнано справу № 910/11116/25 малозначною, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

19.01.2026 через систему «Електронний суд» від Фізичної особи-підприємця Русских Валерія Олександровича надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

28.01.2026 через систему «Електронний суд» від Фізичної особи-підприємця Русских Валерія Олександровича надійшов відзив на позовну заяву.

03.02.2026 через систему «Електронний суд» від Дочірнього підприємства "Вітаут" Закритого акціонерного товариства "Карпіс" надійшла відповідь на відзив.

04.02.2026 через систему «Електронний суд» від Дочірнього підприємства "Вітаут" Закритого акціонерного товариства "Карпіс" надійшло клопотання про долучення доказів.

09.02.2026 через систему «Електронний суд» від Фізичної особи-підприємця Русских Валерія Олександровича надійшло заперечення на відповідь на відзив.

13.02.2026 через систему «Електронний суд» від Дочірнього підприємства "Вітаут" Закритого акціонерного товариства "Карпіс" надійшли письмові пояснення.

ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Як зазначає Позивач у позовній заяві між Дочірнім підприємством «Вітаут» Закритого акціонерного товариства «Карпіс» та ФОП Русских Валерієм Олександровичем був укладений Договір про надання фінансової допомоги №03/01/17 від 03.01.2017, за умовами якого ДП «Вітаут» ЗАТ «Карпіс» передало, а Русских Валерій Олександрович отримав фінансову допомогу у розмірі 850 000, 00 грн.

Попри те, що примірник Договору Позивача втрачений та надати його при поданні даної позовної заяви не є можливим, факт укладення Договору та отримання Відповідачем в борг коштів підтверджується виписками по рахунку ДП «Вітаут» ЗАТ «Карпіс» засвідчених банком, згідно з якими Позивач 23.01.2017 та 23.62.2017 здійснив переказ грошових коштів ФОП Русских Валерію Олександровичу (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в розмірі 510 000,00 грн та 340 000,00 грн. відповідно із призначенням платежу: «Поворотна фінансова допомога згідно договору від 23.01.2017р. Без ПДВ».

При цьому, Позивачем в додаток до відповіді на відзив додано копію Договору про надання фінансової допомоги №03/01/17 від 03.01.2017 (далі - Договір №03/01/17 від 03.01.2017).

Так, відповідно до п. 1.1 Договору №03/01/17 від 03.01.2017 в порядку та на умовах, передбачених чинним Договором, Кредитор зобов`язується надати Позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу (в подальшому - фінансова допомога), а Позичальник зобов`язується використати її для власної господарської діяльності і повернути у визначений даним Договором строк.

Фінансова допомога надається у розмірі 850 000, 00 грн. (вісімсот п`ятдесят тисяч грн. 00 коп).для поповнення обігових коштів Позичальника. Фінансова допомога надається шляхом перерахунку грошових коштів на банківський рахунок Позичальника (п. 1.2 Договору №03/01/17 від 03.01.2017).

Згідно п. 1.4 Договору №03/01/17 від 03.01.2017 фінансова допомога надається до 31.12.2018 року із дати зарахування грошових коштів фінансової допомоги на банківський рахунок Позичальника. Вказаний у цьому пункті строк може бути продовжений за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору.

Пунктами 1.5, 1.6 Договору №03/01/17 від 03.01.2017 встановлено, що по закінченні строку, вказаного в п. 1.4 Договору, Позичальник зобов`язується повернути фінансову допомогу в повному обсязі, шляхом видачі готівкових коштів через касу Позивальника або шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Кредитора. Повернення вищевказаної суми може бути проведено як частинами так і повністю.

Відповідно до п. 3.1 Договору №03/01/17 від 03.01.2017 даний Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання.

Згідно п. 4.1. Договору №03/01/17 від 03.01.2017 за порушення умов даного Договору чи вимог чинного законодавства, сторони несуть відповідальність, що передбачена чинним законодавством.

Даний Договір підписано його сторонами та скріплено печатками.

14.12.2018 Відповідачу був надісланий лист № 206, в якому повідомлено, що згідно з умовами Договору №03/01/17 від 03.01.2017 про надання фінансової допомоги строк надання фінансової допомоги закінчується 31 грудня 2018 року. Цим листом висловлено прохання до вказаної дати повернути фінансову допомогу в повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок підприємства. Лист Відповідачем отримано 27.12.2018, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Втім, даний лист залишено без відповіді.

Оскільки, відповідачем проігноровано вимоги щодо повернення боргу, Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача заборгованості в розмірі 1 202 185,25 грн., в тому числі 850 000,00 грн (заборгованість), 275 615,39 грн (інфляційні втрати), 76 569,86 грн (3% річних).

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що Позивач подав безпідставний позов який ґрунтується на завідомо незаконних документах та недостовірних доказах, які до Відповідача не відносяться. Відтак, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Позивача.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Судом під час розгляду справи по суті було досліджено докази, якими позивач та відповідач обґрунтовував свої доводи та заперечення, а саме копії: банківських виписок АТ КБ «Приватбанк»; адвокатського запиту до АТ КБ «Приватбанк»; листа від 14.12.2018 № 206, докази його надсилання та отримання; Договору про надання фінансової допомоги №03/01/17 від 03.01.2017; Договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.09.2025 № 25/25; акту приймання-передачі послуг від 03.02.2026 та платіжної інструкції.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами першою, другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до підпункту 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Порівняння диспозицій наведених норм права дає підстави стверджувати про наявність спільних ознак правових відносин та, відповідно, несуперечливе правове регулювання. Отже, договір поворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики, а тому під час вирішення спору потрібно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, про що зазначено в частині першій статті 1050 ЦК України.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (частина перша статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Реальним (від латинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такий правовий висновок щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16 зроблено висновок, що "договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику".

Матеріалами справи встановлено, що між Дочірнім підприємством «Вітаут» Закритого акціонерного товариства «Карпіс» та ФОП Русских Валерієм Олександровичем був укладений Договір про надання фінансової допомоги №03/01/17 від 03.01.2017, за умовами якого ДП «Вітаут» ЗАТ «Карпіс» передало, а ФОП Русских Валерій Олександрович отримав фінансову допомогу у розмірі 850 000, 00 грн.

Відповідач у поданих до суду відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив зазначає, що Відповідач не отримав за цим договором грошові кошти, а отже, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся) в силу приписів частини восьмої статті 181 Господарського кодексу України (в редакції на дату договору).

У той же час, матеріали справи місять копії банківських виписок АТ КБ «Приватбанк» по рахунку Позивача за період 23.01.2017 по 23.01.2027 та з 23.02.2017 по 23.02.2017, відповідно до яких ФОП Русских Валерію Олександровичу від ДП «Вітаут» ЗАТ «Карпіс» було перераховано грошові кошти у розмірі 340 000, 00 грн. та 510 000, 00 грн.

Позивач у поданих до суду 09.02.2026 письмових поясненнях зазначає, що вірогідно при здійсненні платежу було зазначено в призначенні помилкову дату договору, договір від 23.01.2017 між сторонами не укладався та у сторони Позивача відсутній. Поряд з цим, звертає увагу, що сума перерахованих коштів згідно виписки та сума за договором фінансової допомоги від 03.01.2017 повністю співпадає.

Відповідачем доказів не зарахування на його рахунок вказаних вище коштів, до суду подано не було.

При цьому, у запереченні на відповідь на відзив Відповідач зазначає, що отримані ФОП Русских Валерієм Олександровичем грошові кошти на банківський рахунок було повернуто в готівковій формі директору ДП «ВІТАУТ» ЗАТ «КАРПІС» Глинянку Сергію Тимофійовичу.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що Договір про надання фінансової допомоги №03/01/17 від 03.01.2017 є таким, що укладений. Доказів протилежного надано не було.

Так, умовами договору № 03/01/17 від 03.01.2017 (п. 1.5) визначено, що по закінченні строку, вказаного в п. 1.4 Договору, Позичальник зобов`язується повернути фінансову допомогу в повному обсязі, шляхом видачі готівкових коштів через касу Позивальника або шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Кредитора. Повернення вищевказаної суми може бути проведено як частинами так і повністю.

Як вказано вище, Відповідач у зазначає, що отримані ФОП Русских Валерієм Олександровичем грошові кошти на банківський рахунок було повернуто в готівковій формі директору ДП «ВІТАУТ» ЗАТ «КАРПІС» ОСОБА_1 .

Згідно зі статтями 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України 29 грудня 2017 року № 148, визначено порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами.

За змістом підпункту 1 пункту 7 указаного Положення фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою із суб`єктами господарювання протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами - у розмірі до 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень уключно. Платежі на суму, що перевищує 50 000 гривень, проводяться через банки або небанківські установи шляхом переказу коштів із поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку.

Згідно з пунктом 25 Положення приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання.

Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.

Враховуючи те, що відповідачка мала повернути позивачу грошові кошти в розмірі, який перевищує 50000 грн, а саме 850 000, 00 валюті в Україні вказаний платіж мав проводитися через надавачів платіжних послуг шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення коштів до кас надавачів платіжних послуг для подальшого їх переказу на рахунки.

Крім того, відповідальною особою за приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами і видатковими відомостями та з оформлення цих документів є, зокрема, головний бухгалтер підприємства.

Доказів на підтвердження повернення в готівковій формі директору ДП «ВІТАУТ» ЗАТ «КАРПІС» Глинянку Сергію Тимофійовичу матеріали справи не містять.

Таким чином, Відповідач не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань щодо повернення коштів за договором № 03/01/17 від 03.01.2017.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 28 травня 2025 року у справі № 578/970/22 (провадження № 61-2931св25).

Також, згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного суду від 28 травня 2025 року у справі № 578/970/22 добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Суд бере до уваги, що Відповідач заперечуючи проти вимог Позивача, неодноразово змінював свою позицію у справі, яка ґрунтується на настанні взаємовиключних наслідків щодо укладеного між сторонами правочину, відмінних від того, на якому наполягає Позивач, а саме - належному виконанні цього правочину.

Таким чином, приймаючи до уваги невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором стосовно повернення позики у сумі 850 000, 00 грн., наданої останньому позивачем, та укладання між позивачем та відповідачем Договору про надання поворотної фінансової допомоги № 03/01/17 від 03.01.2017, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 850 000, 00 грн. заборгованості з повернення позики доведеними, підтвердженими наявними у справі доказами та відповідачем не спростованими.

Позивач також просить стягнути з Відповідача 275 615,39 грн (інфляційні втрати), 76 569,86 грн (3% річних), нарахованих на заборгованість відповідача за період з 02.09.2022 року по 02.09.2025.

Відповідно до п. 4.1. Договору №03/01/17 від 03.01.2017 за порушення умов даного Договору чи вимог чинного законодавства, сторони несуть відповідальність, що передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що у ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18, від 19.06.2019 року у справі №703/2718/16-ц.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 76 569,86 грн. та інфляційних втрат у сумі 275 615,39 грн., суд зазначає, що такий розрахунок є арифметично вірним, обґрунтованим та відповідає вимогам законодавства, а тому, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідачем заперечень щодо розрахунку 3% річних у сумі 76 569,86 грн. та інфляційних втрат у сумі 275 615,39 грн. до суду подано не було.

Також Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 34 500,00 грн.

На підтвердження факту надання правничої допомоги, позивачем надано суду, копію Договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.09.2025 № 25/25; акт приймання-передачі послуг від 03.02.2026 № 1, наданих на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.09.2025 № 25/25; копію платіжної інструкції №10543 від 03.09.2025; копію ордера серія АА№1632780 від 09.10.2025, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №5364 від 28.09.2012.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до ч.ч. 4, 6 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання адвокатом відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову

Згідно з частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Вирішуючи питання про витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу, послідовно та логічно зазначав, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (такий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 910/9024/21, від 11.01.2024 у справі № 924/423/23).

З огляду на викладене, відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Вказане узгоджується з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 910/3055/20, від 14.12.2021 у справі № 922/676/21, від 18.01.2022 у справі № 910/2679/21, від 21.06.2022 у справі № 908/574/20, від 13.06.2023 у справі № 923/515/21, від 08.02.2024 у справі № 295/3068/20.

Застосування відповідних положень статті 124 ГПК України вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин кожної справи (такий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 295/3068/20, від 18.01.2024 у справі № 927/885/17).

Відповідач подав до суду заперечення проти заяви позивача про розподіл судових витрат, які суд врахував у розгляді заяви позивача. Отже, відповідач висловив свої міркування щодо обґрунтованості та співмірності заявлених позивачем до стягнення витрат, відповідно, підстави вважати, що мало місце порушення принципу змагальності при розгляді заяви позивача про розподіл судових витрат, відсутні.

За доводами Відповідача, Позивач не поніс реальні та легальні фінансові витрати. Також Відповідач зазначав, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У зазначеному аспекті Суд звертає увагу на сталу та послідовну практику Верховного суду, відповідно до якої витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (правові висновки, викладені у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19; від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 зі справи № 925/1137/19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.04.2024 у справі № 990/330/23 виснувала, що участь адвоката як представника у судовому процесі головним чином полягає у реалізації процесуальних прав та обов`язків особи, яку він представляє, від імені цієї особи і для цієї особи. Це означає також, що процесуальні дії (рішення, позиція) представника у судовому процесі створюють юридичні наслідки саме для особи, від імені якої він діє [адже адвокат як представник не є і не може бути учасником (стороною) правового спору, як і не може мати в ньому особистого інтересу], й особа, яка надала адвокату повноваження щодо її представництва, має теж це розуміти.

Суд звертається до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, зокрема, такого змісту:

« 127. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19)»;

« 133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку»;

« 135. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18»;

« 145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права»;

« 147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо».

Суд також враховує, що у разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21, на яку посилається скаржник (позивач).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).

Так, відповідно до п. 1 Договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.09.2025 № 25/25, укладеного між Позивачем (Клієнт) та ФОП Войціховського А.В. (Виконавець), предметом даного Договору є надання Виконавцем усіма законними методами та способами правової (правничої) допомоги Клієнту у справах, що пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а Клієнт зобов`язується сплачувати на рахунок Виконаця винагороду за надану допомогу та компенсувати фактичні витрати та її надання в обсязі та та умовах, визначених Договором. Терміном «справи» охоплюються ті, що стосуються судового захисту прав клієнта щодо стягнення з фізичної особи-підприємця Русских Валерія Олександровича (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості з повернення фінансової допомоги.

Відповідно до п. 3.1 Договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.09.2025 № 25/25 за надану правничу допомогу Клієнт виплачує Виконавцю винагороду, розмір якої визначається на підставі обсягу наданих послуг і виконаних робіт, часу, затраченого Виконавцем, та встановленої пунктами 3.2. - 3.3. Договору вартості надання послуг/виконання робіт.

Вартість однієї години роботи Виконавця (крім участі в судових засіданнях) становить 1 500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот грн. 00 коп.) (п. 3.2 Договору).

Вартість участі Виконавця в судових засіданнях становить: в суді першої інстанції - 2 000,00 (дві тисячі) гривень; в судах апеляційної та касаційної інстанції - 3 000 (три тисячі) гривень з розрахунку за один судовий день (п. 3.3. Договору).

Оплата правничої допомоги (винагороди) здійснюється Клієнтом на підставі та упродовж 3 (трьох) банківських днів з дня підписання акту наданих послуг/виконаних робіт,. оплата може здійснюватися авансом (п. 3.4 Договору).

Компенсація фактичних витрат Виконавця, пов`язаних з виконанням даного Договору, здійснюється Клієнтом на підставі окремого рахунку упродовж 3 (трьох) банківських днів з дня його отримання Клієнтом. На вимогу Клієнта Виконавець зобов`язаний надати фінансові або інші звітні документи, які підтверджують розмір фактичних витрат (п. 3.5 Договору).

Згідно наданого Позивачем акт приймання-передачі послуг від 03.02.2026 № 1, наданих на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.09.2025 № 25/25, даним актом підтверджується фактичне, надання послуг, передбачених Договором про надання правової (правничої) Допомоги №25/25 від 02.09.2025, а саме:

- зустріч з клієнтом, надання, консультацій по суті спору розгляд та аналіз документів, контроль ходу справи - 3 год.- 4 500, 00 грн.;

- підготовка та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з Додатками - 8 год.- 10 500, 00 грн.;

- підготовка та подання Заяви про усунення недоліків на виконання ухвали від 12.09.2025 про залишення позовної заяви, без руху - 2 год. - 3 000, 00 грн.;

- підготовка та подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2025 - 6 год. - 9 000, 00 грн.

- аналіз відзиву на позовну заяву, підготовка та подання відповіді на відзив на позовну заяву - 7 500, 00 грн.

Пунктом 3 даного акту встановлено, що за виконану роботу/надані послуги Клієнт сплачує Виконавцеві Винагороду у розмірі; 34 500,00грн. (тридцять чотири тисячі, п`ятсот грн. 00 Коп.) за вирахуванням здійсненого авансового платежу в сумі 20 000,00 грн.

Матеріали справи місять копію платіжної інструкції від 03.09.2025 на суму в розмірі 20 000, 00 грн., яку Позивачем було перераховано на рахунок ФОП Войціховського А.В.

Так, згідно Акту приймання-передачі правничої, адвокатом було, зокрема, надано послуги з зустрічі з клієнтом, надання, консультацій по суті спору розгляд та аналіз документів, контроль ходу справи - 3 год.- 4 500, 00 грн та підготовка та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з Додатками - 8 год.- 10 500, 00 грн. Разом з тим, суд зазначає, що фактично підготовка позовної заяви по суті включає вже в себе ознайомлення з наданими Клієнтом документами.

З огляду на викладене вище, керуючись, у тому числі, такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність щодо предмета спору, а також враховуючи критерії розумності їхнього розміру та розумної необхідності, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням складу учасників справи, характеру спірних правовідносин у контексті складності предмета позову суд дійшов висновку про те, що критеріям справедливості, необхідності та розумності відповідають витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, грн., і ці витрати є розумно необхідними. В іншій частині заявлені позивачем витрати суд на відповідача не покладає.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 14 426, 22 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237, 238, 240, 241, 242, 254, 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Дочірнього підприємства «Вітаут» Закритого акціонерного товариства «Карпіс» (44101, Волинська обл., Ковельський р-н, селище Ратне, вул. Гранична, буд. 31; ) - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Русских Валерія Олександровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Дочірнього підприємства «Вітаут» Закритого акціонерного товариства «Карпіс» (44101, Волинська обл., Ковельський р-н, селище Ратне, вул. Гранична, буд. 31; ) заборгованість у розмірі 850 000 (вісімсот п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., 275 615 (двісті сімдесят пять тисяч шістсот п`ятнадцять) грн.39 коп. (інфляційні втрати), та 76 569 (сімдесят шість тисяч пятсот шістдесят дев`ять) грн.,86 коп. (3% річних).

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Русских Валерія Олександровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Дочірнього підприємства «Вітаут» Закритого акціонерного товариства «Карпіс» (44101, Волинська обл., Ковельський р-н, селище Ратне, вул. Гранична, буд. 31; ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 14 426 (чотирнадцять тисяч чотириста двадцять шість) грн 22 коп. та трати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 (двадцять) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки відповідно до приписів ст. ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Оксана БЛАЖІВСЬКА