ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.03.2026 Справа № 908/655/26

м. Запоріжжя, Запорізька область

Господарський суд Запорізької області у складі судді Педорича С.І., розглянувши заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову (вх.№5946/08-08/26 від 17.03.2026) у справі №908/2821/24

за позовом: Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1Д, Київ, 01001, адреса для листування: вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро 49094; ідентифікаційний код юридичної особи 14360570)

до відповідача-1: ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАВРІЧЕСЬКЕ МБ» (вул. Центральна (до перейменування Радянська), буд. 31, село Веселе, Мелітопольський (до адміністративно-територіального поділу 2020 року Веселівський) район, Запорізька область, 72241; ідентифікаційний код юридичної особи 39305918)

відповідача-2: ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РОЗУМІВСЬКЕ АГРО» (вулиця Дружби (до перейменування Радянська), будинок 1б, село Розумівка, Запорізький р-н, Запорізька обл., 70424; ідентифікаційний код юридичної особи 31429619)

про визнання договорів недійсними та відновлення становища, що існувало раніше,

УСТАНОВИВ:

17.03.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (скорочене найменування АТ КБ «ПриватБанк») до відповідачів ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАВРІЧЕСЬКЕ МБ» (скорочене найменування ТОВ «ТАВРІЧЕСЬКЕ МБ») та ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РОЗУМІВСЬКЕ АГРО» (скорочене найменування ТОВ «РОЗУМІВСЬКЕ АГРО») про

1) визнання недійсним договору купівлі-продажу №8102/23/001726 від 20.12.2023 транспортного засобу марки LEXUS NX 300H, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , укладеного між ТОВ «ТАВРІЧЕСЬКЕ МБ» та ТОВ «РОЗУМІВСЬКЕ АГРО» та застосувати наслідки недійсності правочину;

2) відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення ТОВ «ТАВРІЧЕСЬКЕ МБ» () права власності на транспортний засіб марки LEXUS NX 300H, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ;

3) визнання недійсним договору купівлі-продажу №7259/24/006063 від 28.11.2024 транспортного засобу марки VOLVO V90CC, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , укладеного між ТОВ «ТАВРІЧЕСЬКЕ МБ» та ТОВ «РОЗУМІВСЬКЕ АГРО» та застосувати наслідки недійсності правочину;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення ТОВ «ТАВРІЧЕСЬКЕ МБ» () права власності на транспортний засіб марки VOLVO V90CC, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2026 справу №908/655/26 передано на розгляд судді Педоричу С.І.

Одночасно з позовом позивачем заявлено про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки LEXUS NX 300H, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , що належить відповідачу ТОВ «РОЗУМІВСЬКЕ АГРО» (), та на транспортний засіб марки VOLVO V90CC, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , що належить відповідачу ТОВ «РОЗУМІВСЬКЕ АГРО» ().

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 17.03.2026 заяву про забезпечення позову передано на розгляд судді Педоричу С.І.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивач посилається на наявність очевидної небезпеки щодо відчуження спірного нерухомого майна іншим особам та заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. За результатом вчинення вказаних правочинів ТОВ «ТАВРІЧЕСЬКЕ МБ» суттєво зменшило обсяг майна, на яке потенційно могло бути звернуто стягнення при примусовому виконанні рішення суду про стягнення заборгованості по справі №908/887/24. На даний час заборгованість за кредитним договором не погашена, кошти не повернуто, чим порушуються законні права та інтереси Банку. Банк вважає, що відповідач ТОВ «ТАВРІЧЕСЬКЕ МБ», укладаючи договори купівлі-продажу, діяв очевидно недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження рухомого майна, яке було власністю боржника, відбулося з метою уникнення реалізації кредитором звернення стягнення на таке рухоме майно. Банк зазначає, що заявлені заходи забезпечення позову будуть сприяти ефективному захисту його прав у разі винесення рішення на його користь та не допустять відчуження майна кілька разів, що сприятиме збереженню, а у результаті відчуження майна третім особам при відсутності в реєстрі заборон, майно вже неможливо буде повернути, оскільки за відсутності забезпечення позову захист прав позивача стане не тільки утрудненим, але і неможливим.

Розглянувши заяву, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч. 2 ст. 137 ГПК України).

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі №906/1162/22, від 29.06.2023 у справі №925/1316/22, від 18.05.2023 у справі № 910/14989/22, від 24.06.2022 у справі № 904/8506/21.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка ефективності заходу забезпечення позову здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник і майнових наслідків заборони відповідачеві та/або іншими особам вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 ГПК України.

Так, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Разом із тим, відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 при застосуванні заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі №902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі №910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Тим часом, обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17, постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19, від 28.10.2019 у справі № 916/1845/19, від 10.09.2020 у справі № 922/3502/19).

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду законодавством покладено на заявника обов`язок обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Аналогічна правова позиція визначена у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі №916/143/24, від 04.10.2024 у справі №913/289/24.

Важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 14.04.2023 року у справі №916/2865/22, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки такі обмеження господарюючого суб`єкта можуть призвести до незворотних наслідків. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2021 у справі № 910/18193/21 міститься висновок, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Предметом позовних вимог у даній справі є вимога Банку до відповідачів між ТОВ «ТАВРІЧЕСЬКЕ МБ» та ТОВ «РОЗУМІВСЬКЕ АГРО» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів, укладених між відповідачами, та відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення відповідачу-1 права власності на транспортні засоби.

Обґрунтовуючи причини звернення з заявою про забезпечення позову, банк вважає, що правочини укладені між ТОВ «ТАВРІЧЕСЬКЕ МБ» та ТОВ «РОЗУМІВСЬКЕ АГРО» щодо купівлі-продажу транспортних засобів 20.12.2023 та 28.11.2024 мають ознаки та критерії фраудаторного (недійсного) правочину, вчинені боржником на шкоду кредитору та направлені на унеможливлення виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк зазначає про наявність очевидної небезпеки щодо відчуження спірного майна іншим особам та заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, тому вжиття заходів забезпечення позову не допустить відчуження майна кілька разів, що сприятиме його збереженню, тому просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказані транспортні засоби, що є предметом спірних договорів купівлі-продажу.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 «Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить» (пункт 45).

З доданих до заяви про забезпечення позову та до позовної заяви доказів вбачається, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 31.07.2024 у справі №908/887/24, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.06.2025, стягнуто солідарно з ТОВ «Таврічеське МБ» та ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 981 289,61 грн заборгованості за кредитом, 201 402,99 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії. Також на відповідачів покладено судові витрати.

На виконання вказаного рішення у справі №908/887/24 видано відповідні накази, які пред`явлено до примусового виконання та за якими, 14.08.2025, відкрито виконавчі провадження №78868609 та №78868548.

Тобто позивачем надано докази про наявність заборгованості ТОВ «ТАВРІЧЕСЬКЕ МБ» за кредитним договором на загальну суму 1 182 692,60 грн.

Також разом з позовною заявою позивачем надано витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань щодо ТОВ «ТАВРІЧЕСЬКЕ МБ» та ТОВ «РОЗУМІВСЬКЕ АГРО» (відповідачів у справі).

Суд відзначає, що з доданих до позовної заяви витягів з ЄДР вбачається, що продавець за спірними договорами (ТОВ «ТАВРІЧЕСЬКЕ МБ») та покупець за спірними договорами (ТОВ «РОЗУМІВСЬКЕ АГРО») мають різних засновників та різних керівників. Заявником не надано жодних доказів пов`язаності вказаних юридичних осіб.

Питання щодо вчинення спірних договорів відповідачами на шкоду кредитору не є предметом дослідження під час розгляду заяви про забезпечення позову, а повинно досліджуватися під час розгляду справи по суті.

Також суд враховує, що жодних доказів щодо наміру ТОВ «РОЗУМІВСЬКЕ АГРО» відчужити належні йому на праві власності транспортні засоби, заявником не надано, як не надано будь-яких доказів створення ТОВ «РОЗУМІВСЬКЕ АГРО» перешкод для виконання судового рішення.

Інших доказів обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову, заявник не надає

Суд вважає, що наявність у відповідача самого права розпорядитися рухомим майном, в тому числі можливість відчужити таке майно, не може бути єдиною, безумовною та беззаперечною підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Підставою для застосування заходів забезпечення позову є саме обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

У той же час, заявник - АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, своє припущення не обґрунтував, доказів на підтвердження своїх припущень не надав, обмежившись лише посиланням на необхідність їх застосування та на правові позиції Верховного Суду щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, викладені в інших справах.

Стосовно критерію співмірності суд враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 вказано, що «...співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії...».

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 11.12.2023 по справі №904/1934/23, на яку посилається заявник у своїй заяві: «у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить в суду позивач, зокрема і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності».

Заявник посилається на те, що «Відповідач не позбавлений права подати суду докази, які б дозволили оцінити дійсний майновий стан відповідача та в залежності від цього встановити, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач, є неспівмірними (наприклад надати докази оцінки майна, які б підтверджували можливість накладення арешту лише на конкретне майно, вартість якого покриває спірну суму)…».

Суд зазначає, що Заявником подана позовна заява немайнового характеру, проте обґрунтування позовних вимог зводиться позивачем, зокрема, до неможливості виконання рішення суду про стягнення з відповідача-1 (ТОВ «Таврічеське МБ») заборгованості перед позивачам за кредитним договором на загальну суму 1 182 692,60 грн.

При цьому, заявляючи вимогу про накладення арешту на два транспортні засоби, що належать ТОВ «РОЗУМІВСЬКЕ АГРО», заявник не надає жодних доказів в підтвердження вартості транспортних засобів, що в контексті посилання заявника на постанову Верховного Суду від 11.12.2023 по справі №904/1934/23 не дає підстав суду зробити висновок про співмірність обраного заявником заходу забезпечення.

Додану заявником балансову довідку №02/25-1 від 25.02.2020 про вартість транспортного засобу марки VOLVO V90CC, 2017 року випуску, станом на 2020 рік, суд вважає неналежним доказом, оскільки з моменту її видачі минуло більше 5 років.

Щодо посилань заявника на можливість відповідачем подати докази щодо неспівмірності заявленого заходу забезпечення позову, суд зазначає, що Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Разом з тим, у даній справі заява про забезпечення позову була подана до Господарського суду Запорізької області 17.03.2026 (в день подання позовної заяви) та у відповідності до вимог частини 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України її розгляд відбувся протягом двох днів без повідомлення учасників справи.

Отже, фактично, відповідач станом на момент подання заяви та її розгляду не мав можливості повідомити суду та надати відповідні докази для спростування підстав для накладення арешту на транспортні засоби

Таким чином, наведений заявником підхід щодо розподілу тягаря доказування обставин співмірності заходів забезпечення позову не може бути застосований у даній справі.

У зв`язку з чим суд висновує, що тягар доказування обґрунтованості підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, в даному випадку покладається на заявника клопотання про забезпечення позву.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника суд дійшов висновку, що доводи заявника про утруднення відновлення і захисту його порушених прав, в розрізі зазначених вище обставин, не відповідають вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, співмірності та збалансованості інтересів сторін.

Суд зважає також на те, що заявник, звертаючись до суду з даною заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби, не навів достатньо обґрунтованих припущень та не надав належних на те доказів щодо того, що невжиття таких заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відтак, суд зазначає, що будь-яких переконливих обґрунтувань того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову після набрання законної сили рішенням в господарській справі у разі задоволення позову, з яким заявник звернувся до суду, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, заявником у заяві про забезпечення позову не було наведено та не надано відповідних доказів на підтвердження таких обставин.

Суд враховує також, що забезпечення позову - це по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя.

Відтак, враховуючи наведені вище обставини та положення закону, оскільки заявником не доведено та документально не підтверджено те, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а перевірка та дослідження судом наведених заявником обставин щодо укладених договорів на предмет їх фруадаторності і фіктивності фактично має здійснюватись в ході розгляду справи по суті, а не під час розгляду заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (ч. 8 ст. 140 ГПК України).

Судовий збір за заявою про забезпечення позову, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, покладається на заявника.

Керуючись ст. ст. 136-140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову (вх.№5946/08-08/26 від 17.03.2026) відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 19.03.2026 та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України

Суддя С.І. Педорич