ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2026 р. Справа№ 910/6872/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:.

від позивача за первісним позовом: Коптілов Юрій Володимирович;

від відповідача за первісним позовом: не з`явились;

від третіх осіб: 1-3 - не з`явились;

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Самара»

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025, повний текст рішення складено 20.11.2025

у справі № 910/6872/25 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Самара»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтел Вольт»

третя особа: Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі»

про стягнення 350 000,00 грн безпідставно одержаних коштів

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтел Вольт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Самара»

про стягнення заборгованості у розмірі 102 048,25 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/6872/25 у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Самара» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтел Вольт» 108 239 грн. 83 коп. боргу, 3 028 грн. судового збору.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Метал Самара» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 11.11.2025 у справі №910/6872/25. Прийняти нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтел Вольт» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Самара» 576 881,26 грн безпідставно отриманих коштів. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати: 8653,22 грн судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції, 35 000,00 грн витрат на правничу допомогу при розгляді у суді першої інстанції, 17 521,83 грн за подачу апеляційної скарги, 35 000,00 грн витрат на правничу допомогу при розгляді у суді апеляційної інстанції, витрати на проведення судової експертизи. Відмовити у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Інтел Вольт» в повному обсязі. Призначити комплексну електротехнічну та економічну експертизу.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовані наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що сума так званої «заборгованості» є похідною від сум, що стягувались на підставі помилкових розрахунків. Без встановлення правильності тарифоутворення неможливо достовірно встановити наявність боргу. Суд першої інстанції же ці обставини не досліджував. Суд виходив з того, що: між сторонами є чинний договір постачання електроенергії; всі акти приймання-передачі (крім 2 останніх) підписані; по іншим актам зауваження не направлялись у встановлені договором строки; за п. 5.24 договору - такі акти вважаються погодженими автоматично; довідка ДТЕК підтверджує відповідність обсягів споживання. Тому суд дійшов висновку, що відсутні ознаки безпідставного збагачення, оскільки кошти сплачені на підставі чинного договору.

На думку скаржника, судом допущено формальний підхід до аналізу ціни. Суд не аналізував економічну частину: як саме формувався тариф, чи відповідає він правилам НКРЕКП, чи правильно враховано тариф на передачу та розподіл, чи коректна формула, просто вказавши, що «доводи не доведені» та не дослідив методологію ціноутворення. Суд не перевірив розрахунки, не призначив експертизу, назвавши техніко економічні питання «правовими», не спростував цифри наведені скаржником, а просто заявив, що «доводи не доведені». Неправильне тлумачення інституту безпідставного збагачення. Суд першої інстанції фактично встановив, що якщо є договір - то безпідставного збагачення бути не може. В даному випадку відповідач отримав кошти за договором, але в частині, розрахованій не за договором - ці кошти втратили правову підставу. Суд першої інстанції не вказав, чому розрахунки позивача не заслуговують хоча б на перевірку експертизою, при цьому відповідач взагалі не надав ні розрахунку, ні жодного пояснення. Якщо постачальник не доводить, що рахував строго за формулою, - його нарахування є неправомірними.

Скаржник зазначає, що у постанові КГС Верховного Суду від 13.05.2025 у справі № 922/3961/23, у якій позивач оскаржував безпідставне нарахування заборгованості за електроенергію, стверджуючи, що вже сплатив усі обсяги, а постачальник необґрунтовано «до нарахував» борг. Ключова позиція ВС- постачальник має довести правомірність та обґрунтованість своїх нарахувань (обсягів і ціни). Якщо споживач сплатив згідно з рахунками й обліковими даними, а постачальник не довів підстав для додаткових нарахувань, такі вимоги вважаються безпідставними. «Борг», заявлений у зустрічному позові, є фактично функцією неправильного тарифного розрахунку, а отже, не може слугувати підставою для задоволення зустрічного позову.

Скаржник вважає, що у зв`язку з тим, що відповідач здійснив розрахунок вартості спожитої (та сплаченої позивачем) електричної енергії не у спосіб, ніж визначений договором № ЕзВЦ-09082024/3 від 09 серпня 2024 року про постачання електричної енергії споживачу та Законом України «Про ринок електричної енергії», а також Правилам роздрібного ринку електричної енергії та Кодексом комерційного обліку, вважаємо, що Відповідач набув (частково) безпідставно отримані кошти, що є підставою для застосування положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач за сервісним позовом вказав на те, що судом встановлено та детально проаналізовано правову природу договору на постачання електричної енергії № ЕВЦ-09082024/3 від 09.08.2024 як публічного договору приєднання; умови договору та Комерційної пропозиції (Додаток № 2), що регулюють порядок формування ціни електричної енергії, строки та механізм розрахунків; порядок оформлення та погодження актів приймання-передачі електричної енергії, у тому числі правові наслідки неподання споживачем обґрунтованих заперечень у строки, визначені пунктом 5.24 договору; фактичні обсяги споживання електричної енергії, підтверджені довідкою адміністратора комерційного обліку - АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі», які повністю відповідають даним, зазначеним у виставлених відповідачем актах; обсяг фактичних оплат та наявність заборгованості позивача за зустрічним позовом. Твердження апелянта про «формальний підхід» суду та «відсутність аналізу економічної складової спору» фактично зводяться до незгоди з правовими висновками суду, а не до наявності процесуальних порушень.

На думку відповідача за первісним позовом, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що предметом доказування у даній справі є не альтернативні або гіпотетичні економічні розрахунки позивача, а дотримання сторонами умов договору та наявність або відсутність правової підстави для отримання грошових коштів. Саме з цих питань суд надав вичерпну оцінку доказам та мотивовані висновки. суд першої інстанції обґрунтовано не здійснював «детального аналізу алгоритму ціноутворення» у тому розумінні, в якому цього вимагає апелянт, оскільки такий аналіз не є предметом доказування у справі про стягнення безпідставно отриманих коштів. Предметом доказування було встановлення наявності або відсутності правової підстави для отримання відповідачем грошових коштів, а не перевірка альтернативних або односторонніх розрахунків позивача.

Відповідач за первісним позовом наголошує на тому, що фактичні обсяги споживання електричної енергії підтверджені офіційними даними адміністратора комерційного обліку - АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі», та відповідають обсягам, зазначеним у актах приймання-передачі електричної енергії, складених відповідачем. Ці обставини прямо спростовують твердження апелянта про недослідження судом питання обсягів та правильності їх урахування при формуванні вартості. Натомість скаржник, посилаючись на необхідність аналізу «методології», «алгоритму» та «погодинних цін», фактично намагається підмінити предмет спору та перекласти на суд обов`язок перевірки власних, односторонньо сформованих розрахунків, які не підтверджені належними та допустимими доказами від оператора системи розподілу, адміністратора комерційного обліку чи інших уповноважених суб`єктів.

Відповідач за первісним позовом вважає, що посилання скаржника на те, що експертиза була необхідною для перевірки «правильності розрахунків вартості електричної енергії», не може бути прийняте судом апеляційної інстанції, оскільки позивач не надав жодних належних первинних даних або офіційних показників, які потребували б спеціального технічного чи економічного дослідження. Натомість питання, поставлені на вирішення експертизи, фактично зводилися до перевірки альтернативних розрахунків позивача, що не підтверджені даними адміністратора комерційного обліку або оператора системи розподілу.

Посилання скаржника на погодинні ціни, опубліковані на вебсайті ДП «Оператор ринку», саме по собі не доводить неправильності розрахунків Постачальника. Погодинні ціни є елементом інформаційного забезпечення ринку, однак не підміняють собою договірний механізм ціноутворення та не можуть застосовуватися ізольовано від умов конкретного договору постачання електричної енергії. Доводи скаржника щодо неправомірності включення тарифу на послуги з передачі електричної енергії зводяться виключно до незгоди з економічними умовами договору, який був добровільно укладений та виконувався сторонами, що саме по собі не може бути підставою для перегляду судового рішення. Подані скаржником у межах справи таблиці та «перерахунки», на підставі яких ним заявляється переплата, є виключно його односторонньою інтерпретацією ціноутворення та не підтверджені жодними офіційними даними оператора системи розподілу, адміністратора комерційного обліку чи оператора ринку. Такі розрахунки не можуть вважатися належними та допустимими доказами у розумінні статей 73- 76 ГПК України.

Посилання скаржника на те, що заборгованість не може існувати без перевірки «економічної обґрунтованості ціни», фактично зводяться до повторення доводів первісного позову, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку та визнав їх бездоказовими. При цьому скаржник не наводить жодних нових обставин або доказів, які б спростовували встановлений судом факт поставки електричної енергії та факт її неповної оплати. Крім того, скаржник ігнорує правову природу зустрічного позову, який спрямований не на перегляд ціни або тарифів, а на стягнення заборгованості за виконаним договором, що відповідає положенням статей 509, 525, 526, 629, 692 Цивільного кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді - Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Самара» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/6872/25 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду докази про наявність електронного кабінету в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі) у Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Самара».

12.12.2025 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків до якої додано Відповідь № 29024630 про наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Самара» зареєстрованого Електронного кабінету в ЄСІТС,

Враховуючи усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд, визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Самара» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/6872/25. Призначено справу № 910/6872/25 до розгляду у судовому засіданні 27.01.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Самара» (Коптілова Ю.В.) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Самара» про призначення судової експертизи у справі № 910/6872/25.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/6872/25 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні 27.01.2026 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/6872/25 та прийняти нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтел Вольт» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Самара» 576 881,26 грн безпідставно отриманих коштів, судові витрати та відмовити у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Інтел Вольт» в повному обсязі.

Представники відповідача за первісним позовом та третіх осіб у судове засідання не з`явились, про дату, місце та час судового засідання повідомлені належним чином.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 09.08.2024 між позивачем за первісним позовом, як споживачем, та відповідачем за первісним позовом, як постачальником, укладено договір на постачання електричної енергії споживачу № ЕВЦ-09082024/3.

Вказаний договір є публічним договором приєднання, що встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

Згідно із п. 2.1 договору, відповідач за первісним позовом продає електричну енергію позивачу за первісним позовом для забезпечення потреб електроустановок позивача за первісним позовом, а позивач за первісним позовом оплачує відповідачу за первісним позовом вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 5.1 договору позивач за первісним позовом розраховується з відповідачем за первісним позовом за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною позивачем за первісним позовом Комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Згідно із п. 5.3 договору ціна електричної енергії має зазначатися відповідачем за первісним позовом у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни.

Відповідно до п. 5.5 договору відповідач за первісним позовом у строк, визначений цим договором або Комерційною пропозицією яка є додатком 2 до цього договору, формує, підписує та надсилає позивачу за первісним позовом рахунок на оплату постачання електричної енергії в порядку, передбаченому п. 1.7. цього договору.

Згідно із п. 5.9 договору оплата рахунка відповідача за первісним позовом за цим договором має бути здійснена позивачем за первісним позовом у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його позивачем за первісним позовом, або у строк, зазначений у Комерційній пропозиції.

Відповідно до п. 5.11 договору у разі виникнення у позивача за первісним позовом заборгованості за електричну енергію за цим договором, позивач за первісним позовом для уникнення застосування заходів, передбачених п. 5.10. договору, повинен звернутися до відповідача за первісним позовом із заявою про складення графіка погашення заборгованості на строк не більше 12 місяців та за вимогою відповідача за первісним позовом подати документи, що підтверджують неплатоспроможність (обмежену платоспроможність) позивача за первісним позовом. Графік погашення заборгованості оформляється додатком до цього договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. Укладення Сторонами та дотримання позивачем за первісним позовом графіка погашення заборгованості не звільняє позивача за первісним позовом від здійснення поточних платежів за цим договором.

Згідно із умовами п. 5.18 договору розрахунковий місяць є періодом звірки остаточних обсягів поставленої електричної енергії, розрахунків за договором, за наслідками чого між сторонами складається акт передачі-прийому електричної енергії та акт звірки, у яких фіксується фактичний обсяг та ціна фактично спожитої електричної енергії, що була поставлена позивачу за первісним позовом протягом розрахункового місяця.

Відповідно до п. 5.21 договору у випадку підписання та направлення відповідачем за первісним позовом акту передачі-прийому електричної енергії та акту звірки з використанням кваліфікованого електронного підпису, позивач за первісним позовом не пізніше наступного робочого дня зі своєї сторони підписує кваліфікованим електронним підписом в порядку, який зазначений в п. 1.4 цього договору, отримані акти передачі-прийому електричної енергії та акт звірки і надсилає підписані кваліфікованим електронним підписом акт передачі-прийому електричної енергії та акт звірки на електронну пошту відповідача за первісним позовом, що вказана у розділі 14 цього договору. У випадку надіслання відповідачем за первісним позовом скан-копії акту передачі-прийому електричної енергії та акту звірки на офіційну електронну адресу позивача за первісним позовом, зазначену у розділі 14 договору (з подальшим направленням двох екземплярів оригіналів акту передачі-прийому електричної енергії та акту звірки відповідно до п. 1.3 договору), позивач за первісним позовом зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дня отримання таких скан-копії, роздрукувати, підписати та надіслати підписані скан-копії акту передачі-прийому електричної енергії та акту звірки на офіційну електронну адресу відповідача за первісним позовом, зазначену у розділі 14 договору. Не пізніше наступного робочого дня з дня отримання оригіналів акту передачі-прийому електричної енергії та акту звірки, позивач за первісним позовом зобов`язаний підписати та направити один примірник оригіналу акту передачі-прийому електричної енергії та один примірник акту звірки засобами поштового зв`язку на офіційну поштову адресу відповідача за первісним позовом, зазначену у розділі 14 договору.

Згідно із п. 5.22 договору у будь-якому випадку, окрім фактичного обсягу споживання за відповідний розрахунковий період, якщо відповідач за первісним позовом не погоджується з даними викладеними у акті передачі-прийому електричної енергії та/або акті звірки, він зобов`язується надіслати обґрунтовані заперечення до акту передачі-прийому електричної енергії та/ або до акту звірки у порядку, передбаченому п. 5.21. договору.

Відповідно до п. 5.23 сторони зобов`язались узгодити виявлені невідповідності у строк, що не перевищує 10 календарних днів з моменту отримання від позивача за первісним позовом обґрунтованих заперечень до акту передачі-прийому електричної енергії та/або акту звірки.

Згідно із п. 5.24 у випадку не надіслання позивачем відповідачу за первісним позовом підписаного кваліфікованим електронним підписом в порядку, який зазначений в п . 1.4. цього договору, акта передачі-прийому електричної енергії та/або акта звірки або скан-копії акта передачі-прийому електричної енергії та/або акта звірки з направленням оригіналу акту передачі-прийому електричної енергії та/або акта звірки засобами поштового зв`язку до 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, або неотримання відповідачем за первісним позовом обґрунтованих заперечень до акту передачі-прийому електричної енергії та/або акта звірки, такий акт передачі-прийому електричної енергії та/або акт звірки вважається погодженим та підписаним позивачем за первісним позовом.

Відповідно до п. 3.1 Додатку 2 (Комерційна пропозиція) до спірного договору оплата за постачання планового обсягу електричної енергії здійснюється позивачем за первісним позовом у формі планових платежів: 1) до 10 числа розрахункового місяця 35% від вартості планового обсягу споживання електричної енергії розрахункового місяця; 2) до 25 числа розрахункового місяця 35% від вартості планового обсягу споживання електричної енергії розрахункового місяця; 3) до 06 числа місяця, наступного за розрахунковим, позивач за первісним позовом сплачує 30% від суми планового обсягу споживання електричної енергії розрахункового місяця. До 12 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, позивач за первісним позовом здійснює остаточний розрахунок за фактично поставлену у розрахунковому місяці електричну енергію.

Згідно із п. 4. Додатку 2 (Комерційна пропозиція) до вказаного договору розрахунок за поставлену у розрахунковому місяці електричну енергію здійснюється на підставі рахунку на оплату електричної енергії, що надсилається позивачу за первісним позовом не пізніше 12 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим місяцем разом із актом передачі-прийому електричної енергії та актом звірки в порядку, передбаченому договором. Оплата рахунків на оплату електричної енергії за договором має бути здійснена позивачем за первісним позовом у порядку, передбаченому договором та у строк визначений у рахунку, але не пізніше 15 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим місяцем (у випадку надіслання відповідачем за первісним позовом скан-копії на Електронну адресу позивача за первісним позовом з подальшим надісланням оригіналу на поштову адресу - не пізніше 15 числа (включно) місяця, наступного за Розрахунковим місяцем).

Позивач за первісним позовом в обгрунтування позову вказує на невірний порядок формування вартості спожитої електричної енергії, розбіжності між даними адміністратора комерційного обліку та розрахунками відповідача за первісним позовом, необґрунтованість застосованих тарифів, а також наявність у нього переплати у розмірі 576 881,26 грн.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог, позивач за зустрічним позовом посилався на порушення відповідачем за зустрічним позовом договору в частині повної оплати одержаної електричної енергії за договором, у зв`язку з чим відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про стягнення з позивача 108 239,83 грн. заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На виконання договору відповідач за первісним позовом передав позивачу за первісним позовом з вересня 2024 року по квітень 2025 року електричну енергію на загальну суму коштів 20 100 193,99 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі від 30.09.2024 № 156, від 31.10.2024 № 200, від 30.11.2024 № 246 від 31.12.2024 № 300, від 31.01.2025 № 25, від 28.02.2025 № 115, від 31.03.2025 № 186, від 30.04.2025 № 256.

Позивач за первісним позовом підписав всі акти приймання-передачі електричної енергії, складені відповідачем за первісним позовом за період з вересня 2024 року по лютий 2025 року, окрім актів №256 від 30.04.2025 та №186 від 31.03.2025, без заперечень щодо змісту цих актів у встановлений договором строк, у зв`язку із чим, ці акти вважаються погодженими та підписаними позивачем за первісним позовом.

Також обсяги спожитої електричної енергії, зазначені у вказаних вище актах підтверджується довідкою АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» № 25488/1001 від 03.06.2025, у додатку якої, загальний обсяг розподіленої електричної енергії для позивача за первісним позовом у період з вересня 2024 року по квітень 2025 року становив 2 775 482 кВтгод., що відповідає обсягам, зазначеним у виставлених відповідачем за первісним позовом актах приймання-передачі.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що зазначені вище акти, довідка та додаток до довідки підвтерджує достовірність та об`єктивність даних про фактично спожиту електроенергію і спростовує твердження позивача за первісним позовом про завищення або недостовірність відповідних нарахувань, у зв`язку із чим, доводи позивача за первісним позовом про невірний порядок формування вартості спожитої електричної енергії, розбіжності між даними адміністратора комерційного обліку та розрахунками відповідача за первісним позовом, а також необґрунтованість застосованих тарифів є безпідставними та доказами не підтверджені.

Згідно із ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем за первісним позовом не доведено невірного порядку формування вартості спожитої електричної енергії, тобто не доведено набуття відповідачем за первісним позовом майна без достатньої правової підстави, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача за первісним позовом 576 881,26 грн, як безпідставно одержаних коштів, відсутні.

Щодо зустрічних позовних вимог.

Як вже зазначалось, на виконання договору позивачем за зустрічним позовом передано відповідачу за зустрічним позовом з вересня 2024 року по квітень 2025 року електричну енергію на загальну суму у розмірі 20 100 193,99 грн.

Згідно із наявних в матеріалах справи платіжних інструкцій № 3222 від 14.10.2024, № 3315 від 13.11.2024, № 3420 від 13.12.2024, № 3422 від 13.12.2024, № 3494 від 09.01.2025, № 3619 від 10.02.2025, № 3637 від 14.02.2025, № 144 від 11.03.2025, № 145 від 12.03.2025, № 3746 від 13.03.2025, № 146 від 13.03.2025, № 3889 від 16.04.2025, № 3897 від 17.04.2025, № 3903 від 18.04.2025, № 3915 від 23.04.2025, № 3928 від 25.04.2025, № 3927 від 25.04.2025 за період з вересня 2024 року по квітень 2025 року на виконання договору позивач перерахував на поточний рахунок відповідача 19 991 954,16 грн.

Відповідно до ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Водночас, відповідачем за зустрічним позовом не надано доказів оплати всієї вартості одержаної електричної енергії, не надано також і доказів відсутності заборгованості перед позивачем за зустрічним позовом, у зв`язку із чим, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що за відсутності таких доказів, з огляду на те, що строк оплати є таким, що настав, позовні вимоги за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом заборгованості на суму у розмірі 108 239,83 грн (20 100 193,99-19 991 954,16) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог первісного позову, водночас про наявність підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/6872/25, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує на тому, що скаржником підписані всі акти приймання-передачі електричної енергії, складені відповідачем за первісним позовом з вересня 2024р. по квітень 2025р., крім актів № 256 від 30.04.2025 та № 186 від 31.03.2025, які залишились не підписаними позивачем за первісним позовом, водночас ці акти були направлені позивачу за первісним позовом на визначену у договорі електронну адресу.

При цьому, жодних обґрунтованих заперечень щодо обсягів поставленої електроенергії, вартості, взагалі змісту актів, позивачем за первісним позовом у встановлений договором строк не надано, у зв`язку із чим, відповідно до п. 5.24 договору, зазначені акти вважаються погодженими та підписаними позивачем за первісним позовом, тому відсутні підстави для твердження про отримання відповідачем за первісним позовом грошових коштів без належних правових підстав.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що скаржником не доведено, що відповідачем за первісним позовом застосовано ціну, яка не відповідає офіційним даним Оператора ринку.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 13.05.2025 у справі № 922/3961/23 є помилковим, оскільки обставини справи № 910/6872/25 є відмінними від обставин справи № 922/3961/23.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/6872/25, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/6872/25, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Самара» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/6872/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/6872/25 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Самара» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/6872/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 у справі № 910/6872/25 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу 910/6872/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови підписано 24.02.2026.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич