ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

"09" лютого 2026 р. Справа№ 907/155/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Мальченко А.О.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Супрун В.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 09.02.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 (повний текст складено та підписано 27.05.2025)

у справі №907/155/25 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Повного товариства «Міський ломбард Зеньковець С.М. і компанія»

до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (відповідач-1)

Державного підприємства спеціального зв`язку (відповідач-2)

про стягнення 983 966,41 грн. збитків

В судовому засіданні 09.02.2026 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

ВСТАНОВИВ:

Повне товариство «Міський ломбард Зеньковець С.М. і компанія» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державного підприємства спеціального зв`язку про солідарне стягнення 983 966,41 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані здійсненням відповідачами протиправної поведінки у формі порушення правового припису, здійснення дій та бездіяльності, що суперечать нормативно-правовому акту.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №907/155/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, апелянт 16.06.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 16.06.2025) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить залучити його до розгляду справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, поновити строк на подання доказів у справі, долучити до матеріалів справи письмові докази, апеляційну скаргу позивача задовольнити повністю, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

судом постановленням ухвали від 31.03.2025 порушено його законне право на участь у судовому розгляді справи №907/155/25;

позовна заява від 11.02.2025 Позивача містить відомості про Третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача, - ОСОБА_1 (далі також - Третя особа; ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 тел. НОМЕР_1 адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ), - та розділ VIII відомості про обставини та правові підстави залучення Третьої особи до розгляду справи;

вважає, що суд мав реальну можливість встановити в порядку частини 2 статті 50 ГПК України «при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду» «що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб (прим. - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), які не є стороною у справі» та мав залучити таких осіб (прим. - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору;

зазначає, що «В наслідок такого ВИБІРКОВОГО застосування Судом першої інстанції норм статті 50 ГПК України:

- ПОРУШЕНО мої процесуальні права на участь у розгляді справи №907/155/25 та я був ПОЗБАВЛЕНИЙ можливості надати свої аргументи у справі;

- рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №907/155/25 (повний текст рішення виготовлено 27.05.2025) ВЖЕ ВПЛИНУЛО на мої обов`язки - внаслідок ухвалення Судом першої інстанції рішення не на користь Позивача ТА враховуючи УМОВИ цивільно-правового договору між мною та Позивачем, я був ЗОБОВ`ЯЗАНИЙ готувати для Позивача апеляційну скаргу, додатки до неї, здійснювати аналітичну роботу з зазначеним рішенням, судовою практикою та, як наслідок витрачати свій час БЕЗ додаткової компенсації даної роботи !

Суд першої інстанції ПОРУШИВ моє право на НАЛЕЖНЕ ВРЯДУВАННЯ - за принципом мовчазної згоди (адже НІЯК НЕ_досліджує/НЕ_оцінює ПІДСТАВУ позову) ВИЗНАВ ПРАВОМІРНИМИ бездіяльність Відповідача_2 щодо Невиконання нормативно-правового акту (Наказ_№619/Положення_№619), який виданий (створений/виданий) Уповноваженим органом управління Відповідача_2 (Відповідачем_1) та БЕЗДІЯЛЬНІСТЬ Відповідача_1 у формі НЕвиконання вимог ВЛАСНОГО Наказу_№619 та НЕзабезпечення дотримання законодавства (Наказу_№619/Положення№619) Відповідачем_2, - де-факто Суд першої інстанції ДОЗВОЛИВ СВАВОЛЮ в сфері державного управління та державного сектору економіки, адже нормативно-правові акти відповідним суб`єктам (як Відповідач_1 та Відповідач_2) можна не виконувати НА ШКОДУ іншим учасників правовідносин БЕЗ ризику нести відповідальність ЗА ПРАВОПОРУШЕННЯ та його наслідки !»

Вважає, що як Третя сторона у справі, має безумовне право на опосередкований захист свого законного інтересу у справі №907/155/25 без подання окремого позову та не заявляючи самостійних вимог щодо предмета спору.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.06.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №907/155/25.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №907/155/25.

26.06.2025 матеріали справи №907/155/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2025 залишено апеляційну скаргу без руху з підстав неподання доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, оскільки текст апеляційної скарги не містить доводів щодо звільнення апелянта від сплати судового збору у встановленому порядку.

04.07.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 03.07.2025) через підсистему «Електронний суд» апелянтом подано заяву про виконання ухвали суду, у якій зазначено, що він звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 як людина з інвалідністю II групи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №907/155/25, призначено до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №907/155/25 на 01.09.2025 об 11 год. 00 хв.

01.09.2025 керівник позивача приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції із застосуванням власних технічних засобів.

Скаржник до судового засідання в режимі відеоконференції не приєднався.

Представники відповідачів 1 та 2 прибули до зали судового засідання.

01.09.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд" 30.08.2025) через підсистему "Електронний суд" ОСОБА_1 подано клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, враховуючи задоволення клопотання апелянта ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, відкладено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 у справі № 907/155/25 на 06.10.2025.

06.10.2025 керівник позивача приймав участь в судовому засіданні в режимі відео конференції із застосуванням власних технічних засобів, представник позивача приймав участь в судовому засіданні в приміщенні Північного апеляційного господарського суду.

Скаржник до судового засідання в режимі відеоконференції не приєднався.

Представники відповідачів 1 та 2 прибули до зали судового засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025, враховуючи неявку апелянта в судове засідання, відкладено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 у справі № 907/155/25 на 01.12.2025.

01.12.2025 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відрядженні.

Після повернення судді Тищенко А.І. з відрядження, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2025 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 у справі №907/155/25 призначено на 09.02.2026 о 12 год. 20 хв.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 09.02.2026 апелянт ОСОБА_1 наполягав на тому, що в апеляційній скарзі крім оскарження рішення, оскаржує і ухвалу про відмову в залученні його третьою особою, просив залучити його третьою особою у справі в суді апеляційної інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 09.02.2026 нічого не сказав щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Представники відповідачів 1 та 2 в судовому засіданні апеляційної інстанції 09.02.2026 заперечували доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , зазначивши що зі змісту прохальної частини апеляційної скарги не вбачається оскарження ним ухвали суду про відмову в залученні його третьою особою у справі, а оскаржуваним рішенням не вирішено питання про права, інтереси та/або обов`язки ОСОБА_1 .

Стаття 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Згідно ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь - якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №911/2635/17 від 11.07.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи своє право на оскарження рішення суду першої інстанції, апелянт посилається на те, що «В наслідок такого ВИБІРКОВОГО застосування Судом першої інстанції норм статті 50 ГПК України:

- ПОРУШЕНО мої процесуальні права на участь у розгляді справи №907/155/25 та я був ПОЗБАВЛЕНИЙ можливості надати свої аргументи у справі;

- рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №907/155/25 (повний текст рішення виготовлено 27.05.2025) ВЖЕ ВПЛИНУЛО на мої обов`язки - внаслідок ухвалення Судом першої інстанції рішення не на користь Позивача ТА враховуючи УМОВИ цивільно-правового договору між мною та Позивачем, я був ЗОБОВ`ЯЗАНИЙ готувати для Позивача апеляційну скаргу, додатки до неї, здійснювати аналітичну роботу з зазначеним рішенням, судовою практикою та, як наслідок витрачати свій час БЕЗ додаткової компенсації даної роботи !

Суд першої інстанції ПОРУШИВ моє право на НАЛЕЖНЕ ВРЯДУВАННЯ - за принципом мовчазної згоди (адже НІЯК НЕ_досліджує/НЕ_оцінює ПІДСТАВУ позову) ВИЗНАВ ПРАВОМІРНИМИ бездіяльність Відповідача_2 щодо Невиконання нормативно-правового акту (Наказ_№619/Положення_№619), який виданий (створений/виданий) Уповноваженим органом управління Відповідача_2 (Відповідачем_1) та БЕЗДІЯЛЬНІСТЬ Відповідача_1 у формі НЕвиконання вимог ВЛАСНОГО Наказу_№619 та НЕзабезпечення дотримання законодавства (Наказу_№619/Положення№619) Відповідачем_2, - де-факто Суд першої інстанції ДОЗВОЛИВ СВАВОЛЮ в сфері державного управління та державного сектору економіки, адже нормативно-правові акти відповідним суб`єктам (як Відповідач_1 та Відповідач_2) можна не виконувати НА ШКОДУ іншим учасників правовідносин БЕЗ ризику нести відповідальність ЗА ПРАВОПОРУШЕННЯ та його наслідки !»

Вважає, що як Третя сторона у справі, має безумовне право на опосередкований захист свого законного інтересу у справі №907/155/25 без подання окремого позову та не заявляючи самостійних вимог щодо предмета спору.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що «позивачем та відповідачем 2 укладено 03.03.2010 договір про надання послуг спеціального зв`язку №17, за умовами якого відповідач2 зобов`язався здійснювати перевезення і доставку адресату відправлень позивача з міста Ужгород у межах території України.

За умовою пункту 7.1 та 7.2 договір №17 від 03.03.2010 укладено на один рік, за відсутності за один місяць до завершення терміну дії договору заперечень сторін договір вважається кожного разу продовженим на попередніх умовах на той же термін.

Чинність договору на час виникнення спірних правовідносин учасниками справи не заперечувалась.

У межах врегульованих договором №17 від 03.03.2025 відносин 23.02.2022 позивач передав відповідачу цінне відправлення №746 оголошеною цінністю 669 182,46 грн. для його доставки Державній скарбниці Національного Банку України (місто Київ, вулиця Пухівська, 9).

Факт втрати відправлення №746 відповідачами не заперечується.

Втрата відправлення сталась внаслідок протиправних дій третіх осіб, які стали можливими у результаті руйнування приміщень відповідача2 від ракетних ударів по цивільній інфраструктурі центральної частини міста Києва 02.03.2022.

У травні 2022 року позивач у даній справі звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача2 у даній справі про стягнення вартості втраченого відправлення.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 25.08.2022 у справі № 907/310/22 стягнуто з Державного підприємства спеціального зв`язку на користь Повного товариства "Міський ломбард Зеньковець С.М. і компанія" 669 182,46 грн. компенсації суми оголошеної вартості втраченого цінного відправлення та 10 037,74 грн. витрат зі сплати судового збору.

Постановою Західного апеляційного господарського суду рішення місцевого суду скасовано та відмовлено у задоволенні позову Повного товариства «Міський ломбард Зеньковець С.М. і компанія» до Державного підприємства спеціального зв`язку про стягнення 669 182,46 грн.

Скасовуючи рішення місцевого суду у справі № 907/310/22 апеляційним судом чітко визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (частини перша та друга статті 924 Цивільного кодексу України). Отже, для відшкодування збитків в спірних правовідносинах необхідно довести такі елементи:

1) неправомірність поведінки особи;

2) наявність шкоди;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою;

4) вина особи, що завдала шкоду.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Західним апеляційним господарським судом у межах розгляду справи №907/310/22 встановлено, що цінне відправлення, про яке зазначає позивач, не було втрачено виконавцем (скаржником), його було викрадено невстановленими особами, в результаті незаконного проникнення до виробничої будівлі відповідача. Відтак, суд апеляційної інстанції погодився, що вина, як підстава відповідальності за порушення господарського зобов`язання, в діях виконавця (Державного підприємства спеціального зв`язку) відсутня.

Предметом даного позову (сторінки 3-4 позовної заяви) визначено кошти, що підлягають стягненню з відповідачів на відшкодування збитків у вигляді майнової шкоди, що заподіяні унаслідок вчинення відповідачами делікту (протиправних рішень, дій та бездіяльності; вчинення порушень правових приписів) у розмірі 983 966,41 грн., у тому числі 669 182,46 грн. оціночної вартості викраденого з вини відповідачів цінного відправлення, 257 747,61 грн. інфляційних втрат та 57 036,34 грн. трьох процентів річних.

Як зазначалось раніше, судом апеляційної інстанції у межах розгляду справи №907/310/22 за позовом позивача у даній справі встановлено відсутність вини Державного підприємства спеціального зв`язку (відповідач2 у даній справі) у викраденні поштового відправлення №746 оголошеною вартістю 669 182,46 грн.

У той же час, даним позовом стверджується, що викрадення відправлення позивача №746 оголошеною вартістю 669 182,46 грн. стало наслідком правопорушень обох відповідачів.

За твердженням позовної заяви склад правопорушень відповідача1 створено невиконанням вимог першим заступником голови (відповідача1) вимог наказу керівника відповідача1 №619, потурання керівнику відповідача2 у незабезпеченні виконання наказу №619, надання мовчазної згоди не створювати підрозділ воєнізованої охорони, не вчинення до відповідача2 заходів впливу, порушення прав позивача та невизначеного кола споживачів порушенням вимог наказу №619, участь у створенні умов для безперешкодного проникнення сторонніх осіб на охоронюваний об`єкт та завдання спільно з відповідачем2 шкоди позивачу. За твердженнями позивача, викладеним у позовній заяві, протиправність поведінки відповідача2 полягає у невиконанні вимог наказу відповідача1 №619, не створення воєнізованої охорони, не забезпечення діяльності воєнізованої охорони, створення умов для безперешкодного проникнення на об`єкт сторонніх осіб, не забезпеченні фізичною озброєною охороною відправлення позивача, не здійснення озброєного захисту відправлення позивача, позбавлення позивача права на озброєну охорону його поштового відправлення та завдання майнової шкоди.

Позивач вважає, що його матеріальні збитки, що стали наслідком втрати поштового відправлення, знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з поведінкою та бездіяльністю відповідачів.

При цьому, факти початку повномасштабної агресії, нанесення ракетних ударів по центральній частині міста та протиправну поведінку чотирьох військовослужбовців, щодо яких складено обвинувальний акт, позивачем залишено поза увагою.

Підсумовуючи наведені на сторінках 4-7 позовної заяви твердження, суд має зазначити, що фактично позивачем прямо стверджується лише про порушення відповідачами пунктів 4 та 6 наказу відповідача1 від 05.10.2016 №619.

Пунктом 4 наказу відповідача1 від 05.10.2016 №619 зобов`язано генерального директора Державного підприємства спеціального зв`язку (відповідач2) забезпечити належне виконання Положення.

Пунктом 6 наказу відповідача1 від 05.10.2016 №619 контроль за виконанням цього наказу покладено на першого заступника Голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Таким чином, твердження позивача про правопорушення відповідачів фактично ґрунтуються на суб`єктивних висновках про порушення норм підзаконного нормативного акту, неналежне виконання яких може мати негативні наслідки виключно для тих посадових осіб, на які прямо вказують пункти 4 та 6 наказу №619 від 05.10.2016.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Таким чином, при зверненні з позовом про стягнення збитків позивач має процесуальний обов`язок довести суду належними доказами:

1) факт порушення відповідачем господарського чи цивільного зобов`язання;

2) наявність збитків у певному грошовому еквіваленті;

3) причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням та виникненням збитків.

В свою чергу, з огляду на встановлену законодавством презумпцію, доведення відсутності вини у вчиненому правопорушенні є процесуальним обов`язком відповідача.

Емоційна складова та непідтверджені належними доказами висновки позовної заяви не є виконанням процесуального обов`язку доведення суду поза розумним сумнівом покладених в основу позову фактів.

У даному випадку позивачем доведено суду поза розумним сумнівом факт наявності у нього збитків у заявленому розмірі, проте не доведено жодним доказом факт нанесення цієї шкоди внаслідок протиправної діяльності або бездіяльності відповідачів.

Іншими словами, позивачем не доведено суду поза розумним сумнівом належними доказами факт порушення відповідачами зобов`язання та наявність причинно-наслідкового зв`язку.

У той же час, матеріалами справи поза розумним сумнівом підтверджується, що нанесення майнової шкоди позивачу стало прямим наслідком застосування ракетного військового озброєння та протиправних дій чотирьох осіб, які не є працівниками жодного з відповідачів.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами фактично спростовуються покладені в основу позову висновки та твердження.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні вимоги позову про солідарне стягнення з відповідачів 669 182,46 грн. збитків у розмірі оціночної вартості викраденого відправлення.

З урахуванням того, що можливість задоволення вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України знаходиться у прямій залежності від доведеності факту наявності у відповідачів простроченого грошового зобов`язання суд відмовляє у задоволенні відповідних вимог позову.

Встановивши відсутність юридичного обов`язку відповідачів сплатити на користь позивача заявлені ним грошові суми суд відмовляє у задоволенні позову повністю».

При цьому, зі змісту прохальної частини апеляційної скарги ОСОБА_1 не вбачається оскарження ним ухвали Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 про відмову в залученні його до участі у справі третьою особою.

Доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що оскаржуване рішення ВЖЕ ВПЛИНУЛО на його обов`язки - внаслідок ухвалення Судом першої інстанції рішення не на користь Позивача та прийнято судом першої інстанції всупереч приписам статті 50 ГПК України, без залучення його до участі у справі третьою особою, враховуючи УМОВИ цивільно-правового договору між ним та Позивачем, він був ЗОБОВ`ЯЗАНИЙ готувати для Позивача апеляційну скаргу, додатки до неї, здійснювати аналітичну роботу з зазначеним рішенням, судовою практикою та, як наслідок витрачати свій час БЕЗ додаткової компенсації даної роботи, не узгоджуються з матеріалами справи, оскільки:

- ні мотивувальна, ні резолютивна частини рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №907/155/25 не містять висновків про права, обов`язки та/або інтереси ОСОБА_1 , а тому останній не має права на апеляційне оскарження цього рішення в статусі особи, щодо прав та обов`язків якої вирішено питання таким судовим рішенням,

- судове рішення ухвалено у спорі між позивачем та відповідачами щодо заподіяння матеріальних збитків позивачеві та не впливає на права, інтереси та/або обов`язки заявника апеляційної скарги.

- ОСОБА_1 не є учасником правовідносин між сторонами, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що свідчить про відсутність правового зв`язку між заявником апеляційної скарги і сторонами у справі.

Оскільки ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №907/155/25 не вирішено питання про права, інтереси та обов`язки скаржника стосовно сторін у справі, в апеляційній скарзі не наведено очевидного та безумовного (чи навіть імовірного) зв`язку оскаржуваного рішення з правами, інтересами та/або обов`язками скаржника, безпідставними є доводи апелянта, які з урахуванням викладеного в апеляційній скарзі, зводяться до того, що суд вирішив питання про його права, інтереси та обов`язки.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається встановлення судом наявності правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що апелянтом не доведено вирішення оскаржуваним рішенням питання про права, інтереси та / або обов`язки ОСОБА_1 .

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, якщо встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (ч.2 ст.264 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, відсутність правового зв`язку між предметом спору у справі №907/155/25 та правами ОСОБА_1 , а питання про права, інтереси та обов`язки скаржника стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалося, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №907/155/25.

Керуючись статтями 234, 264 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження у справі №907/155/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №907/155/25 закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст ухвали підписано 20.02.2026.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко