ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2026 р. Справа№ 910/8338/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

представників сторін:

від позивача: Котов С.О.

від відповідача: Старжинський В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва 23.10.2025, повний текст якого складений 03.11.2025,

у справі № 910/8338/25 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструктив ВТВ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС Україна»

про визнання договору розірваним та стягнення збитків

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Конструктив ВТВ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІС Україна" (далі - відповідач) про визнання розірваним з 9 квітня 2025 року укладеного між сторонами договору про надання комплексних логістичних послуг від 1 квітня 2023 року № ТУ-ЗС та стягнення з відповідача збитків за неповернутий і пошкоджений товар у загальному розмірі 524 477,58 грн.

11 вересня 2025 року (до початку призначеного засідання) через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява від 10 вересня 2025 року про збільшення та уточнення позовних вимог, у якій останній просив суд визнати розірваним з 27 квітня 2025 року укладений між сторонами договір про надання комплексних логістичних послуг від 1 квітня 2023 року № ТУ-ЗС та стягнути з відповідача на користь Товариства збитки за неповернутий і пошкоджений товар у загальному розмірі 524 477,58 грн., яка прийнята судом до розгляду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва 23.10.2025 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІС Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Конструктив ВТВ" 88 198,54 грн збитків за пошкоджений товар, 297 912,95 грн вартості неповернутого товару та 4 633,34 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача збитків, завданих останнім у зв`язку з пошкодженням товару на суму 88 198,54 грн, а також втратою продукції на суму 297 912,95 грн, під час її зберігання за спірним договором. Позивачем належними і допустимими доказами доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вищевказаних розмірах. Водночас, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 138 366,09 грн збитків за втрачений товар відмовлено в зв`язку з їх необґрунтованістю.

При цьому, суд відхилив посилання відповідача на факт погодження між сторонами в акті від 26 квітня 2025 року № 1/25 грошової суми, яку відповідач повинен сплатити на користь позивача у зв`язку з пошкодженням та втратою товару під час його зберігання за вказаним договором у розмірі 106 453,50 грн, оскільки відповідачем не доведено у визначеному законом порядку належними та допустимими доказами факту погодження між сторонами сплати на користь позивача суми в розмірі 106 453,50 грн.

Крім того, суд зазначив, що відповідно до пунктів 10.1., 10.2. договору строк дії останнього було встановлено до 1 квітня 2024 року. Якщо за 60 календарних днів до закінчення зазначеного терміну жодна зі сторін письмово не заявить про його припинення, дія договору вважається продовженою на один рік. Враховуючи відсутність у матеріалах даної справи доказів повідомлення сторін у порядку пункту 10.2. договору про припинення останнього, строк дії цього правочину закінчився 1 квітня 2025 року.

Водночас, судом встановлено, що автоматичну щорічну подальшу пролонгацію спірного правочину положення даного договору не містять.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що, оскільки позивач просив розірвати спірний договір (з урахуванням заяви від 10 вересня 2025 року) з 27 квітня 2025 року, коли строк дії спірного правочину вже закінчився, тому це є самостійною додатковою підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги позивача про розірвання договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС Україна» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2025 у справі №910/8338/25 в частині задоволення позовних вимог про стягнення 88 198,54 грн збитків за пошкоджений товар, 297 912,95 грн вартості неповернутого товару та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Виключити з мотивувальної частини рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2025 у справі №910/8338/25 висновок про те, що строк дії договору про надання комплексних логістичних послуг від 01.04.2023 №ТУ-3С закінчився 01 квітня 2025 року. В іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно визнано встановленим факт погодження сторонами договору єдиного можливого способу обміну документами, листами, здійснення переписки для узгодження істотних питань співпраці виключно на електронні адреси відповідача sklad2@maer.сom.ua та - позивача, та/або системою електронного документообігу «M.E.DOC» в електронному вигляді з ЕЦП. При цьому, адреса електронної пошти , не є офіційним реквізитом Товариства (позивача) та/або контактною електронною поштою, оскільки відомості про неї відсутні в ЄДРПОУ.

Водночас, апелянт вказує, що протягом всього строку дії договору, особою, яка взаємодіяла із відповідачем була, зокрема, Мілевська Яна, і яка, як вбачається із наданої до матеріалів справи електронної переписки директора ТОВ «ТІС Україна» з вказаною особою, є Головою виконавчого офісу позивача. ЇЇ електронна адреса: з доменом konstruktyv.ua відповідає назві ТОВ «Конструктив ВТВ». Мілевська Яна мала достатній обсяг повноважень на вирішення питань, що виникали в ході виконання умов договору, стану розрахунків та інших питань, що виникали з договору, чого позивачем не спростовано належними, допустимими доказами, які в матеріалах такі відсутні. Таким чином, на думку апелянта, сторони взаємно визнавали зазначену особу як уповноваженого представника, в розумінні, зокрема, п.п.3.1.1 договору, проте судом, без будь-якого обґрунтування, в супереч визнанню сторонами вказаних обставин, відхилені вказані докази.

Отже, апелянт вважає, що сторони мали право за взаємною згодою визначити розмір відшкодування збитків, який є меншим від їх фактичної величини. Так, як вбачається зі змісту акту №1/25 до договору №ТУ - 3С про надання комплексних логістичних послуг від 01.04.2023, який судом першої інстанції відхилено як доказ, погоджено сторонами розмір збитків, що підлягає відшкодуванню відповідачем та який містить складові такого розрахунку згідно із наведеною у ньому інформацією, та визначено остаточну суму, яка в подальшому була погоджена представниками сторін (в тому числі адвокатами) шляхом обміну листами на електронні адреси, та месенджери. Відповідно до електронної переписки - електронний лист Monday, 19 May 2025 at 15:52 (понеділок, 19 травня 2023 о 15:52) уповноваженим представником позивача Мілевською Я. «за результатами проведення «спілкування юристів», визначено/запропоновано до погодження зведену ціну - 106 453,50 грн за вказаною у акті №1/25 інформацією. Зазначена пропозиція погоджена (акцептована) уповноваженим представником відповідача - директором Серіковим І.С. електронним листом від « 22 May 2025 at 13:58:09» (22 травня о 13:58:09) із темою: «Інформація за актом 1/25 від 26 квітня 2025 року». Апелянт вважає, що відсутність підписаного акту №1/25 26.04.2025 не спростовує факту досягнення сторонами зазначених вище домовленостей, оскільки погоджене сторонами зменшення розміру збитків можливе за відсутності такого акта взагалі.

Також скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не враховано та не наведеного жодного обґрунтування щодо неврахування показів свідка - директора ТОВ «ТІС Україна», викладених у заяві свідка в порядку ст. 90 ГПК України, якими, на думку апелянта, підтверджено вчинення сторонами договору дій та досягнення домовленостей щодо погодження суми відшкодування за втрачений та пошкоджений товар, переданий відповідачу на зберігання на підставі договору.

Апелянт вказує, у даній справі судом першої інстанції з власної ініціативи фактично здійснено тлумачення п.10.2 договору, всупереч його фактичному змісту та волі сторін, за відсутності у сторін спору щодо тлумачення умов договору та щодо факту продовження строку дії договору після 1 квітня 2025 року.

При цьому, апелянт зауважує, що позивач неодноразово під час розгляду справи у суді першої інстанції, змінював позовні вимоги в частині дати розірвання договору. Апелянт вважає, що власне тлумачення позивачем умов договору при визначенні ним дати розірвання договору (та/або 07.04.2025, та/або 09.04.2025, та/або 27.04.2025, що зазначені у заявах) безумовно свідчить та підтверджує те, що позивач не визнає припинення спірного договору станом на 01.04.2025.

Разом з тим, апелянт зауважує, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було надано оцінку вказаним обставинам та доказам у справі, які в сукупності підтверджують спільне та єдине тлумачення положень договору його сторонами, як такого, що продовжений ще на один рік. Водночас, на думку апелянта, позовна вимога не стосувалася визнання договору припиненим, позивач не вживав жодних дій щодо того аби припинити договір, не наводив жодних аргументів щодо припинення договору, такі аргументи навів виключно суд при розгляді справи.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 16.12.2025, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Позивач вважає, що відповідачем в особі керівника Серікова І.С. відповідно до заяви свідка від 10.09.2025 було фактично визнано безспірність позовних вимог позивача в частини узгоджених та підписаних сторонами Інвентаризації №15 від 06.03.2025, акту дефектів №2 від 06.03.2025, Інвентаризації №17 від 07.03.2025, Інвентаризації №19 від 07.03.2025, Інвентаризації від №22 07.03.2025, Акту дефектів №3 від 07.03.2025, Інвентаризації №28 від 14.03.2025, Інвентаризації №30 від 14.03.2025, Інвентаризації №31 від 14.03.2025, доданих по позовної заяви на загальну суму 386 111,49 грн. Тому, з огляду на те, що відповідачем безспірно визнано факти: укладення договору №ТУ-3С 01.04.2023 в редакції Протоколу 01.04.2023; перебування майна позивача на відповідальному зберіганні у відповідача; наявність та розмір завданого збитку позивачу неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань відповідачем щодо зберігання зазначеного майна шляхом підписання акту дефектів №2 від 06.03.2025, акту дефектів №3 від 07.03.2025, Інвентаризації №15 від 06.03.2025, Інвентаризації №17 від 07.03.2025, Інвентаризації №19 від 07.03.2025, Інвентаризації №22 від 07.03.2025, Інвентаризації №28 від 14.03.2025, Інвентаризації №30 від 14.03.2025, Інвентаризації №31 від 14.03.2025 на загальну суму 386 111,49 грн, позивач вважає, що системність викладеного доводить обґрунтованість та вмотивованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення 88 198,54 грн та 297 912,95 грн, оскільки саме за наслідками беззаперечного підписання відповідачем вказаних актів дефектів та Інвентаризацій, і не доведення відсутності відповідачем вини у заподіянні шкоди позивачу, ТОВ «ТІС Україна» погодилось компенсувати зазначені суми збитків за пошкоджений товар та вартість неповернутого товару.

Позивач також зауважує, що відповідачем не було належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами підтверджено документальне узгодження з позивачем зменшеної суми у розмірі 106 453,50 грн у порівнянні із ціною позову, обґрунтовано складові цієї суми для розуміння яких саме товарів це стосується, що має слугувати підставами для визнання обґрунтованими висновків суду першої інстанції щодо відхилення посилань відповідача на факт погодження між сторонами проекту акту №1/25 26.04.2025.

Крім того, позивач вважає, що твердження відповідача зводяться виключно до бажаного очікування дії договору №ТУ-3С від 01.04.2023 в редакції Протоколу від 01.04.2023, поза межами 01.04.2025, з метою створення для позивача несприятливих умов для подальшого безпідставного стягнення вартості послуг, які реально не надаються і приймаються позивачем, окремо, звертаючи увагу на те, що положення пунктів 10.2 та 10.3 договору №ТУ-3С від 01.04.2023 в редакції Протоколу 01.04.2023, визначають останнім днем його дії - 01.04.2025, а реалізація позивачем дій щодо розірвання вказаного правочину була обмежена саме строком його дії, оскільки між сторонами не укладалось жодних додаткових угод з метою продовженні чинності договору №ТУ-3С 01.04.2023 в редакції Протоколу від 01.04.2023 поза 01.04.2025. Тому позивач вважає, що зазначене свідчить про наявність у нього однозначної правової позиції, яка по суті зводиться до визнання припиненим договору №ТУ-3С від 01.04.2023 в редакції Протоколу від 01.04.2023 з 02.04.2025, і жодним чином не підміняється датами - 16.12.2025, 07.04.2025, 09.04.2025, 27.04.2025, які, на його думку, відповідач намагається використати з метою виправдання дії правочину поза фактом його припинення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС Україна» на рішення Господарського суду міста Києва 23.10.2025 у справі № 910/8338/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8338/25.

24.11.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/8338/25.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2024, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. у відрядженні, справу № 910/8338/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС Україна» на рішення Господарського суду міста Києва 23.10.2025 у справі № 910/8338/25 та призначено справу до розгляду на 26.01.2025.

У судовому засіданні 26.01.2026 колегією суддів протокольною ухвалою продовжено строк розгляду справи відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та оголошено перерву у розгляді справи до 09.02.2026.

Позиції учасників справи

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 09.02.2026 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення 88 198,54 грн збитків за пошкоджений товар, 297 912,95 грн вартості неповернутого товару скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Виключити з мотивувальної частини рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2025 у справі №910/8338/25 висновок про те, що строк дії договору про надання комплексних логістичних послуг від 01.04.2023 №ТУ-3С закінчився 01 квітня 2025 року. В іншій частині рішення залишити без змін.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 09.02.2026 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01 квітня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Конструктив ВТВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІС Україна» було укладено договір про надання комплексних логістичних послуг № ТУ-3С, за умовами якого останнє зобов`язалось за дорученням позивача надати комплекс логістичних послуг, зокрема, але не виключно: відповідального зберігання, навантажувально-розвантажувальні робіт, послуг з комплектації замовлень, маркування товарів, пакування та перепакування, перевезення вантажів, організації перевезень вантажів, а Товариство - прийняти й оплатити ці послуги.

Вказаний правочин з протоколом розбіжностей до нього підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.

Послуги відповідального зберігання за цим договором надаються за адресою: Київська область, село Білогородка, вулиця Компресорна, будинок 3 (пункт 1 розділу "Терміни, що застосовуються в договорі" вказаного правочину).

Відповідно до пунктів 1.3. та 1.4. договору предмет останнього також включає надання ТОВ «ТІС Україна» палетомісць у складському приміщенні для зберігання товарів ТОВ «Конструктив ВТВ». ТОВ «ТІС Україна» відповідає за збереження товарів на цих палетомісцях в обсязі й у порядку, визначеному цим договором. Мінімальна кількість палетомісць, які гарантовано надаються позивачу на час дії цього договору - 520. Замовник сплачує вартість послуги з надання палетомісць згідно узгоджених тарифів (пункт 7 додатку № 2 до договору), незалежно від факту їх фактичного використання замовником. Сторони погодили, що надання обумовлених послуг починається з 17 квітня 2023 року.

Порядок надання послуг визначається згідно з погодженими сторонами стандартними умовами сервісу (додаток № 1). Підставою для надання послуг є розпорядження замовника (додатки №№ 3, 4), надіслане за допомогою пошти, електронної пошти, або за допомогою електронного обміну даними через особистий обліковий запис замовника на FTP сервері виконавця. Кожна операція оформлюється відповідними документами встановленого зразку згідно стандартних умов сервісу, що фіксують та підтверджують її виконання (пункти 2.1. та 2.2. вказаного правочину).

За умовами пунктів 3.1.4.-3.1.7. договору ТОВ «Конструктив ВТВ» зобов`язалось: своєчасно, відповідно до стандартних умов сервісу, подавати розпорядження на здійснення операцій з вантажем. Розпорядження має надаватися електронною поштою на адресу: sklad2@maer.сom.uа, з електронної адреси замовника: , або за допомогою електронного обміну даними через особистий обліковий запис замовника на FTP сервері ТОВ «ТІС Україна»; передавати товар з маркуванням, що дозволяє його ідентифікувати. Якщо маркування не належне й не дозволяє ідентифікувати товар, то ТОВ «ТІС Україна» зобов`язане повідомити про це замовника в момент приймання товару на зберігання; своєчасно та в повному обсязі сплачувати послуги виконавця на умовах цієї угоди; своєчасно оформлювати всі необхідні документи згідно погоджених сторонами стандартних умов сервісу.

При цьому, ТОВ «Конструктив ВТВ» згідно з пунктами 3.2.1 та 3.2.2. вказаного правочину має право відвідувати склад протягом усього часу зберігання його товару та проводити позачергову інвентаризацію своїх вантажів за попереднього повідомлення ТОВ «ТІС Україна» на електронну адресу: , - не пізніше ніж за 2 дні до її проведення.

У свою чергу, ТОВ «ТІС Україна» зобов`язане: вживати усіх необхідних заходів для збереження товару під час надання обумовлених послуг; повідомляти ТОВ «Конструктив ВТВ» про будь-які розбіжності між кількістю фактично отриманого товару та кількістю, зазначеною в документах на товар, а також про будь-які дефекти товару (його упаковки), виявлені під час його прийому, про що складається відповідний акт. При виявленні недоліків, пошкоджень товару після його прийому, які не могли бути виявлені зовнішнім оглядом у момент прийняття товару - негайно, але не пізніше однієї робочої доби з моменту виявлення недоліків, повідомити ТОВ «Конструктив ВТВ» та надати фотографії; нести повну матеріальну відповідальність за втрату, нестачу або пошкодження, у тому числі псування товару, якщо такі обставини сталися під час надання комплексу логістичних послуг за цим правочином. ТОВ «ТІС Україна» не несе відповідальність у випадках, коли причиною пошкодження чи псування товару стали недоліки товару, його пакування, або таке пошкодження чи псування товару відбулося через дії чи бездіяльність замовника; вести облік руху товарів на складі, надавати Товариству відомості та звіти щодо обліку, наявності та стану товару (пункти 4.1.1.-4.1.3., 4.1.6. договору).

Відповідно до пунктів 6.1., 6.3. вказаного правочину сторони несуть взаємну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за договором відповідно до його умов, а у випадках, не врегульованих цим договором - чинним законодавством України. Розмір відповідальності ТОВ «ТІС Україна» за незбереження товару під час надання комплексу логістичних послуг визначається згідно інвойсної (закупівельної) вартості товару замовника.

За умовами пункту 7.0. договору обмін документами (розрахункові документи, рахунки-фактури, акти, податкові накладні тощо) може також здійснюватися системою електронного документообігу "M.E.DOC" в електронному вигляді з електронно-цифровим підписом. Підписуючи документи в системі електронного документообігу, покупець підтверджує правильність оформлення документів та відображає в обліку підприємства.

Додатки до цього договору є його невід`ємною частиною й мають юридичну силу в разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами й скріплені їх печатками. Положення цього договору мають переважну силу перед додатками (пункт 11.4. вказаного правочину).

Відповідно до пункту 11.5. договору електронні та/або факсимільні копії документів, вказані в цьому договорі, мають юридичну силу за умови підтвердження їх іншою стороною та до моменту обміну оригінальними примірниками вказаних документів.

Сторона несе повну відповідальність за достовірність вказаних нею у цьому договорі реквізитів та зобов`язується своєчасно у письмовій формі протягом 5-ти банківських днів з дати зміни повідомляти про це іншу сторону (пункт 11.6. вказаного правочину).

За пунктами 10.1., 10.2. договору останній набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін і діє до 1 квітня 2024 року включно. Якщо за 60 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не заявить про його припинення, дія цього правочину вважається продовженою на один рік.

ТОВ «Конструктив ВТВ» або ТОВ «ТІС Україна» в будь-який час мають право ініціювати розірвання цього договору, для чого не менш ніж за 60 календарних днів до дати розірвання направляють на адресу іншої сторони відповідне повідомлення із зазначенням дати розірвання договору. До дати розірвання цієї угоди сторони повинні провести всі розрахунки в повному обсязі. Сторони погодили та цим підтверджують, що за вказаних умов договір буде розірвано з дати, зазначеної у відповідному повідомленні. При цьому, сторони зобов`язані в повному обсязі виконати свої зобов`язання, що виникли до дати розірвання договору (пункт 10.3. договору).

У додатку № 1 до договору "Стандартні умови сервісу" (далі - Умови сервісу) сторони погодили, що: прийом товару на складі виконавця здійснюється за фактичною кількістю та якістю відповідно до даних попереднього приходу по кожному автомобілю. Після прийому товару складається акт прийому товару встановленого зразка. У разі виявлення розходження (пошкодження, надлишок, нестача), складається акт розходження за формою додатку № 6 (пункт 4.6. Умов сервісу); підставою для надання послуг є розпорядження, надане замовником з використанням електронної пошти чи факсимільного зв`язку на електронну пошту виконавця: ; (пункти 5.2., 5.5. Умов сервісу); з метою перевірки фактичної наявності переданого Товариством товару, його кількості, стану зберігання, стану ведення складського обліку, сторонами здійснюється інвентаризація. Проведення інвентаризації здійснюється інвентаризаційною комісією, що складається з представників обох сторін та оформлюється складанням акта інвентаризації, який підписується членами інвентаризаційної комісії. Для проведення планової або позапланової інвентаризації необхідне дотримання наступних умов: участь представників обох сторін; повідомлення виконавця про прибуття представників за 5 робочих днів до початку інвентаризації; припинення інформаційного та фізичного руху товару на складі (пункти 6.1., 6.2. та 6.5. Умов сервісу).

Як зазначав позивач у своєму позові та заяві від 10 вересня 2025 року, 7 лютого 2025 року уповноваженою особою Товариства через застосунок "Telegram" було надіслано на особистий номер керівника відповідача Серікова І.С. лист від 1 лютого 2025 року № 01-02/2025-01 про розірвання вказаного договору шляхом складання та підписання сторонами додаткової угоди в електронній формі (копія вказаного листа наявна в матеріалах справи). Вказаний лист також був надісланий відповідачу 26 лютого 2025 року через сервіс "M.E.DOC", про що свідчать відповідні відмітки про доставку такого документа контрагенту.

У матеріалах справи наявні копії підписаних через сервіс "M.E.DOC" кваліфікованими електронними підписами (далі - КЕП) уповноважених представників сторін через сервіс "M.E.DOC": актів про повернення товарно-матеріальних цінностей, що були передані на зберігання: від 3 березня 2025 року № 1 щодо повернення 27 407 позицій товару, від 6 березня 2025 року № 2 щодо повернення 928 позицій товару, від 7 березня 2025 року № 3 щодо повернення 2 203 позицій товару, від 14 березня 2025 року № 6 щодо повернення 1 045 позицій товару; актів інвентаризації товарів на складі: від 6 березня 2025 року № 15 (сума товарів за обліком - 285 540,29 грн, фактична сума товарів - 273 831,77 грн), від 7 березня 2025 року: № 17 (сума товарів за обліком - 56 531,14 грн, фактична сума товарів - 42 968,84 грн), № 19 (сума товарів за обліком - 13 370,41 грн, фактична сума товарів - 11 944,58 грн), № 22 (сума товарів за обліком - 45 786,22 грн, фактична сума товарів - 40 731,76 грн), від 14 березня 2025 року: № 28 (сума товарів за обліком - 454 022,81 грн, фактична сума товарів - 270 907,06 грн), № 30 (сума товарів за обліком - 4 298,93 грн, фактична сума товарів - 0 грн (відсутні), № 31 (сума товарів за обліком - 78 747,16 грн, фактична сума товарів - 0 грн (відсутні); актів про виявлення дефектів у товарах, що перебувають на відповідальному зберіганні: від 6 березня 2025 року № 2 на загальну суму компенсації від відповідача за пошкоджений товару в розмірі 44 767,66 грн; від 7 березня 2025 року № 3 на загальну суму компенсації від відповідача за пошкоджений товару в розмірі 43 430,88 грн. Вказані акти заперечень та зауважень сторін щодо зазначених у них відомостей про товар не містять. Факт підписання вказаних документів КЕП уповноважених представників обох сторін представниками позивача та відповідача в судовому засіданні не заперечувався.

У своїх заявах по суті справи та заяві від 10 вересня 2025 року Товариство зазначало, що 14 березня 2025 року, 26 березня 2025 року, 28 березня 2025 року та 9 квітня 2025 року на узгодження відповідачу були направлені також: інвентаризаційні акти: від 13 березня 2025 року № 26, від 17 березня 2025 року №№ 32-34, 37, 38, 41, 42, 44, від 22 березня 2025 року №№ 49-53, від 24 березня 2025 року № 54, від 25 березня 2025 року №№ 59-62, 64, 66-70, від 8 квітня 2025 року № 75; акти про повернення товарно-матеріальних цінностей, що були передані на зберігання: від 17 березня 2025 року № 19, від 18 березня 2025 року № 20, від 20 березня 2025 року № 11, від 24 березня 2025 року № 22, від 25 березня 2025 року № 23, від 26 березня 2025 року №№ 16, 17, від 28 березня 2025 року № 18, від 8 квітня 2025 року № 18. Копії вказаних документів наявні в матеріалах справи. З цих актів вбачається, що останні були підписані лише КЕП уповноваженої особи позивача. Будь-які докази на підтвердження узгодження вказаних актів у визначеному договором порядку з боку відповідача відсутні й позивачем подані не були.

Листом від 14 березня 2025 року № 14/03/2025-1 та вимогою від 9 травня 2025 року № 09/05/2025-1 (копії цих документів наявні в матеріалах справи) ТОВ «ТІС Україна» повідомило ТОВ «Конструктив ВТВ» про погодження розірвання договору з 26 квітня 2025 року (по факту спливу 60-ти календарних днів з моменту отримання відповідної пропозиції позивача (26 лютого 2025 року) та про необхідність сплати останнім за надані відповідачем послуги на загальну суму 262 424,45 грн. Факт отримання вказаного листа та вимоги відповідача позивач у своїх заявах по суті справи не заперечував.

Оскільки, на думку позивача (з урахуванням заяви від 10 вересня 2025 року), ним було реалізоване передбачене пунктом 10.3. договору право на розірвання спірного правочину, останній слід вважати розірваним саме з 27 квітня 2025 року. Крім того, оскільки загальна вартість неповернутого (втраченого) і пошкодженого товару складає 524 477,58 грн, а відповідач не відшкодував позивачу вказану суму збитків у визначеному договору порядку, Товариство звернулося до суду з цим позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Пунктом 2 статті 11 Цивільного кодексу України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двохстороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно із статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

За умовами частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі (частина 1 статі 942 ЦК України).

За частиною 1 статті 953 ЦК України зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Положеннями частин 1-3 статі 950 ЦК України встановлено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), який був чинний на час виникнення спірних правовідносин сторін, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості (стаття 951 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин сторін, передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин сторін, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність не настає.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Таким чином, при пред`явленні вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. У свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 6 квітня 2021 року в справі № 910/16067/19.

Згідно з частиною 2 статті 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

У своєму позові позивач зазначав про те, що загальний розмір збитків, завданих відповідачем внаслідок пошкодження та втрати майна, переданого на зберігання, складає 524 477,58 грн, з яких: 436 279,04 грн - вартість неповернутого товару; 88 198,54 грн - збитки за пошкоджений товар.

З наявних у матеріалах справи копій актів про виявлення дефектів у товарах, що перебувають на відповідальному зберіганні від 6 березня 2025 року № 2 та від 7 березня 2025 року № 3 вбачається, що відповідач визначав факт пошкодження переданого йому на зберігання товару позивача на загальну суму 88 198,54 грн та зобов`язався відшкодувати позивачу вказану суму збитків. Цей факт також не заперечувався представником відповідача.

Докази звернення відповідача до позивача з приводу факту виявлення ним пошкодження товару під час прийняття його на зберігання у порядку пунктів 4.1.2. договору та 4.6. Умов сервісу, у матеріалах справи відсутні й відповідачем подані не були.

У свою чергу, з підписаних у визначеному договором порядку обома сторонами інвентаризаційних актів вбачається, що в результаті проведеної у порядку пункту 6.2. Умов сервісу інвентаризації було зафіксовано факт нестачі спірного товару позивача лише на суму 297 912,95 грн.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Натомість, належні докази нестачі (втрати) товару позивача на суму 138 366,09 грн у матеріалах справи відсутні.

Зокрема, за пунктом 6.2. Умов сервісу за результатами проведення інвентаризації складається акт, який підписується членами інвентаризаційної комісії з представників обох сторін.

Відповідно до пункту 11.5. договору електронні та факсимільні копії документів мають юридичну силу виключно за умови підтвердження їх іншою стороною.

У свою чергу, суд першої інстанції вірно встановив, що додані до позовної заяви інвентаризаційні акти: від 13 березня 2025 року № 26, від 17 березня 2025 року №№ 32-34, 37, 38, 41, 42, 44, від 22 березня 2025 року №№ 49-53, від 24 березня 2025 року № 54, від 25 березня 2025 року №№ 59-62, 64, 66-70, від 8 квітня 2025 року № 75, - на які посилався позивач у підтвердження вищевказаної суми втраченого товару, не відповідають зазначеним положенням укладеного між сторонами договору, оскільки не містять підпису уповноваженої особи відповідача.

При цьому, спірний договір не містить жодних застережень щодо можливості автоматичного погодження Підприємством складених позивачем в односторонньому порядку відповідних актів, а також не містить положень про обов`язок відповідача відшкодовувати вартість товару за такими актами у разі відсутності мотивованих заперечень відповідача щодо їх підписання.

Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження передачі позивачем товару на вказану суму відповідачу на зберігання за відповідним правочином. Передбачені умовами пунктів 2.2 та 2.1.4 договору розпорядження позивача на надання відповідних послуг зі зберігання товару на суму 138 366,09 грн, а також визначені пунктом 4.6. Умов сервісу акти приймання товару на відповідну суму, позивачем до суду подані не були.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача збитків, завданих останнім у зв`язку з пошкодженням товару на суму 88 198,54 грн, а також втратою продукції на суму 297 912,95 грн, під час її зберігання за спірним договором. Позивачем належними і допустимими доказами доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вищевказаних розмірах. Водночас, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 138 366,09 грн збитків за втрачений товар слід відмовити в зв`язку з їх необґрунтованістю.

При цьому, суд першої інстанції вірно відхилив посилання відповідача на факт погодження між сторонами в акті від 26 квітня 2025 року № 1/25 грошової суми, яку відповідач повинен сплатити на користь позивача у зв`язку з пошкодженням та втратою товару під час його зберігання за вказаним договором у розмірі 106 453,50 грн, з огляду на таке.

З наявної у матеріалах справи копії вищевказаного акта вбачається, що останній в установленому законом порядку не був підписаний уповноваженими представниками сторін.

У свою чергу, подана відповідачем роздруківка електронного листування не дозволяє належним чином ідентифікувати його учасників саме як повноважних представників позивача та відповідача.

У пунктах 3.1.4.,7.0. договору сторони чітко передбачили, що електронний обмін даних та документів здійснюється між сторонами: електронною поштою (електронна адреса Підприємства: sklad2@maer.сom.ua, електронна адреса Товариства: ), або за допомогою електронного обміну даними через особистий обліковий запис замовника на FTP сервері Підприємства, або шляхом обміну підписаних КЕП документами за допомогою сервісу "M.E.DOC".

Спірне електронне листування здійснювалося від імені Товариства фізичною особою Яною Мілевською з електронної адреси: ІНФОРМАЦІЯ_1 Докази повідомлення в порядку пункту 11.6. договору про зміну реквізитів Товариства та його контактної електронної пошти в матеріалах справи відсутні, як і докази підтвердження наявності у зазначеної фізичної особи повноважень на вчинення відповідних дій від імені позивача.

З огляду на вищезазначене, відповідачем не доведено у визначеному законом порядку належними та допустимими доказами факту погодження між сторонами сплати на користь позивача суми в розмірі 106 453,50 грн. Факт погодження між сторонами цієї суми також заперечувався позивачем у його заявах по суті справи, додаткових поясненнях та повноважним представником Товариства в судових засіданнях.

Крім того, позивач просив (з урахуванням заяви від 10 вересня 2025 року) розірвати спірний договір з 27 квітня 2025 року. Зокрема, позивач вказав, що на підставі пункту 10.3. договору він направив відповідачу 26 лютого 2025 року у визначеному вказаним правочином порядку повідомлення про розірвання цього правочину.

За частинами 1, 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона (частини 1 та 2 статті 652 ЦК України).

Зміна договору в зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина 4 статті 652 ЦК України).

Отже, розірвання договору в судовому порядку можливе виключно в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

За відсутності істотної зміни обставин, зокрема за незначної їх зміни або за виникнення труднощів у виконанні договору, які сторони могли розумно передбачити, на підставі статті 652 ЦК України договір не можна змінити ні за згодою сторін, ні за рішенням суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 17 січня 2024 року у cправі № 916/1592/22.

Разом із цим, позивач не зазначив жодної обставини, з яким чинне законодавство пов`язує можливість розірвання спірного договору в судовому порядку. Наявність таких обставин судом також встановлена не була.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 653 ЦК України в разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відтак, задоволення вимог Товариства про розірвання договору в судовому порядку з 27 квітня 2025 року суперечить вищевказаним нормам чинного законодавства.

У свою чергу, норма ГК України, якою передбачена можливість розірвання договору з дня набрання законної сили рішенням суду або з іншої визначеної у рішенні дати (стаття 188 ГК України), на час вирішення даної справи судом втратила чинність.

Разом із цим, відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм, розірваним може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та ухвалення відповідного судового рішення) договір.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 7 серпня 2018 року в справі № 910/7981/17, від 18 листопада 2019 року в справі № 910/16750/18.

Відповідно до пунктів 10.1., 10.2. договору строк дії останнього було встановлено до 1 квітня 2024 року. Якщо за 60 календарних днів до закінчення зазначеного терміну жодна зі сторін письмово не заявить про його припинення, дія договору вважається продовженою на один рік.

Враховуючи відсутність у матеріалах даної справи доказів повідомлення сторін у порядку пункту 10.2. договору про припинення останнього, строк дії цього правочину закінчився 1 квітня 2025 року.

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що автоматичну щорічну подальшу пролонгацію спірного правочину положення даного договору не містять.

Відтак, позивач просив суд розірвати спірний договір (з урахуванням заяви від 27 квітня 2025 року) з 27 квітня 2025 року, тобто на момент, коли строк дії спірного правочину вже закінчився, що є самостійною додатковою підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги позивача про розірвання договору.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Інші доводи та докази, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

Питання обсягу дослідження доводів учасників даної справи позиція суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному розумінні, а зроблені в процесі розгляду даного господарського спору заяви не спростовували обставин, які встановлені на підставі наявних у справі доказів.

На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС Україна» на рішення Господарського суду міста Києва 23.10.2025 у справі № 910/8338/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва 23.10.2025 у справі № 910/8338/25 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС Україна» на рішення Господарського суду міста Києва 23.10.2025 у справі № 910/8338/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва 23.10.2025 у справі № 910/8338/25 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/8338/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.02.2026.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім