ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2026 р. Справа №914/2854/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.,

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Шатан Т.О.,

представники сторін:

позивача: Репецький В.В.,

відповідача: Кубай Ю.І.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Львівської міської ради б/н від 23.12.2025 (вх. суду від 24.12.2025 № 01-05/3816/25)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.12.2025 (повну ухвалу складено 15.12.2025, суддя Козак І.Б.)

у справі № 914/2854/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «БІНП ЛТД», м. Львів

до відповідача: Львівської міської ради, м. Львів

про: визнання укладеним договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІНП ЛТД» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської міської ради про визнання укладеним договору оренди землі.

В обґрунтування позову, позивач вказав, що відповідачем порушено право ТзОВ «БІНП ЛТД», як добросовісного користувача земельної ділянки, що належним чином виконував свої обов`язки на підставі договору оренди землі від 20.07.2011 р. за №Г-1038, що, зокрема, підтверджується листом ГУ ДПС у Львівській області від 10.09.2025 р. за №35292/6/13-01-04-09, з якого вбачається здійснення нарахувань суми орендної плати та надходження до бюджету в повному обсязі, а також відсутність заборгованості по орендній платі за землю за вказаним договором.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.09.2025 відкрито провадження у справі № 914/2854/25 за правилами загального позовного провадження.

01.12.2025 (зареєстровано судом 02.12.2025 № 32088/25) позивач подав суду першої інстанції клопотання про призначення судової експертизи у цій справі. На вирішення судовому експерту позивач запропонував поставити таке питання:

1. Чи споруда збірно-розбірного павільйону у м. Львові по вул. Шпитальній, 2 розміщена в межах орендованої земельної ділянки площею 0,0183 га (кадастровий №:03:001:0018)? Якщо дана споруда (її частина) розміщена поза межами вищевказаної ділянки, вказати яка площа (частина)даної споруди виходить поза межі земельної ділянки з кадастровим №:03:001:0018 та на які земельні ділянки накладається?

Обґрунтовуючи подане клопотання, позивач вказав, що міська рада у цій справі посилається на те, що під час обстеження встановлено, що ТзОВ БІНП ЛТД" самовільно зайняті та фактично використовуються земельні ділянки площею 0,00008 га (0,8 кв.м) (№ 1.1 на схемі) тa 0,00018 га (1,8 кв.м) (№1.2 на схемі) для обслуговування іншої частини триповерхової споруди збірно-розбірного павільйону громадського харчування, розташованої за межами відведеної земельної ділянки (кадастровий номер :03:001:0018), за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання цієї земельної ділянки в користування (оренду, суперфіцій) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.

Вказаний акт обстеження, на думку відповідача, підтверджує не лише те, що позивач збудував споруду збірно-розбірного павільйону громадського харчування на орендованій земельній ділянці на вул. Шпитальній, 2 у м. Львові в межах червоних ліній вулиці (що суперечить нормам законодавства та робочому проекту збірно-розбірного павільйону), а й поза межами земельної ділянки, яку він орендував.

З огляду на те, що підтвердження чи спростування стверджуваних відповідачем обставин (недобросовісності позивача як орендаря, зокрема, розміщення збірно-розбірного павільйону поза межами орендованої земельної ділянки частково на двох суміжних ділянках), належить до предмету доказування у справі № 914/2854/25 та потребує спеціальних експертних знань, позивач просив суд призначити у справі судову експертизу.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.12.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «БІНП ЛТД» про призначення судової експертизи (вх.№32088/25 від 02.12.2025) задоволено. Призначено у справі № 914/2854/25 судову експертизу. На розгляд судового експерта постановлено питання: « 1. Чи споруда збірно-розбірного павільйону у м. Львові по вул. Шпитальній, 2 розміщена в межах орендованої земельної ділянки площею 0,0183 га (кадастровий №:03:001:0018)? Якщо дана споруда (її частина) розміщена поза межами вищевказаної ділянки, вказати яка площа (частина) даної споруди виходить поза межі земельної ділянки з кадастровим №:03:001:0018 та на які земельні ділянки накладається?».

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що суд враховує зауваження позивача щодо суперечності доказів, які подані відповідачам. Зокрема, в Паспорті №172-2024-Г відкритого літнього майданчика на орендованій земельній ділянці встановлено, що споруда збірно-розбірного павільйону позивача знаходиться в межах орендованої земельної ділянки (Паспорт датований 12.04.2024). Тоді як відомості в Акті обстеження від 23.10.2025 (про розміщення спірної будівлі за межами орендованої ділянки) позивач вважає такими, що суперечать Витягу з ДЗК про земельну ділянку від 01.07.2025 №025.

З метою з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме: для встановлення реального розміщення на земельній ділянці триповерхової споруди збірно розбірного павільйону громадського харчування на вул. Шпитальній, 2 у м. Львові, в якій функціонує кафе Фабрика їжі біля Магнуса, суд попередньої інстанції вважав за необхідне призначити судову експертизу в цій справі.

Не погодившись з ухвалою, Львівська міська рада звернулась до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.12.2025 року у справі № 914/2854/25 за позовом ТзОВ БІНП ЛТД" до Львівської міської ради про визнання укладеним договору оренди землі та передати справу для продовження розгляду до Господарського суду Львівської області.

Скаржник стверджує, що оскаржуваною ухвалою суду призначено експертизу для встановлення обставин розміщення споруди павільйону в межах або за межами орендованої земельної ділянки всупереч тому, що вказана обставина не була підставою для прийняття Львівською міською радою рішення про відмову в укладенні договору оренди землі на новий строк.

Апелянт вважає, що наявні в справі належні, достовірні та допустимі докази підтверджують розміщення споруди павільйону також за межами сформованої земельної ділянки, тому немає доцільності в додатковому дослідженні експертом питання, чи знаходиться споруда павільйону за межами земельної ділянки, яку позивач орендував.

Також скаржник зазначає, що позивач не був обмежений у праві на подання власного висновку експерта чи доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень іншими належними та допустимими доказами, однак, позивач таким правом не скористався.

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІНП ЛТД» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просило залишити апеляційну скаргу Львівської міської ради без задоволення, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.12.2025 у справі № 914/2854/25 залишити без змін.

Позивач вважає, що ухвала Господарського суду Львівської області про призначення експертизи відповідає процесуальним нормам ГПК України, позаяк у матеріалах справи наявні суперечливі докази, які мають безпосереднє значення для предмета доказування (розміщення споруди та добросовісності орендаря).

На думку позивача, оскаржувана ухвала про призначення земельно-технічної експертизи постановлена з метою встановлення фактичних обставин, які неможливо встановити без спеціальних знань.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2025 справу № 914/2854/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М. та Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 у справі № 914/2/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівської міської ради б/н від 23.12.2025 (вх. суду від 24.12.2025 № 01-05/3816/25) на ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.12.2025 у справі № 914/2854/25.

Ухвалою суду від 20.01.2026 призначено справу № 914/2854/25 до розгляду у судовому засіданні на 10.02.2026.

Скаржник у судовому засіданні 10.02.2026 підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, сторони надали суду пояснення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала до скасування з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, з огляду на таке.

Предметом апеляційного перегляду у даній справі є ухвала суду першої інстанції про призначення судової земельно-технічної експертизи.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таке право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано нормами статей 227, 228 ГПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі, в тому числі, у випадку призначення судом експертизи.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Частиною першою ст. 99 ГПК України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

З огляду на наведені норми, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто, у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Водночас призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, таке вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи, із з`ясуванням правової позиції сторін щодо експерта чи експертної установи та формулювання питань, поставлених на розгляд експерта.

Як слідує з матеріалів справи, 20.07.2011 між Львівською міською радою (Орендодавець) та ТзОВ «БІНП ЛТД» (Орендар) було укладено Договір оренди землі зареєстрований за № Г-1038, за яким в строкове платне користування на умовах оренди останньому передається земельна ділянка загальною площею 0,0183 га (кадастровий номер :03:001:0018), яка знаходиться у м. Львові на вул. Шпитальній, 2 для обслуговування павільйону.

Позивач зазначив, що 07.08.2025 проведено пленарне засідання 42-ї сесії Львівської міської ради. На цьому пленарному засіданні було прийнято ухвалу № 6821 «Про відмову ТзОВ «БІНП ЛТД» в укладенні на новий строк договору оренди землі на вул. Шпитальній, 2», а також додаткове питання: «Про укладення з ТзОВ «БІНП ЛТД» на новий строк договору оренди землі на вул. Шпитальній, 2» проєкт ухвали відхилено.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про визнання укладеного договору оренди землі між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІНП ЛТД» та Львівською міською радою.

Судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі поставлено на розгляд експерта питання: «Чи споруда збірно-розбірного павільйону у м. Львові по вул. Шпитальній, 2 розміщена в межах орендованої земельної ділянки площею 0,0183 га (кадастровий №:03:001:0018)? Якщо дана споруда (її частина) розміщена поза межами вищевказаної ділянки, вказати яка площа (частина)даної споруди виходить поза межі земельної ділянки з кадастровим №:03:001:0018 та на які земельні ділянки накладається?».

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ухвала Львівської міської ради від 07.08.2025 № 6821 «Про відмову ТзОВ "БІНП ЛТД" в укладенні на новий строк договору оренди землі на вул. Шпитальній, 2» міська рада прийняла у зв`язку з тим, що:

1. Товариством з обмеженою відповідальністю "БІНП ЛТД" всупереч рішенню виконавчого комітету від 19.09.2008 № 978 "Про проектування і встановлення ТзОВ "БіНП Лтд" тимчасового збірно-розбірного павільйону (закладу громадського харчування) на вул. Шпитальній, 2 без права капітального будівництва та без оформлення права власності на павільйон" та генеральному плану м. Львова, затвердженому ухвалою міської ради від 30.09.2010 № 3924 "Про затвердження містобудівної документації "Корегування генерального плану м. Львова" ІІ-стадія. Генеральний план" зареєстровано право власності на будівлю торгівельного павільйону загальною площею 296,5 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1), яке скасоване на підставі постанови Вищого господарського суду України від 15.04.2013 у справі № 5015/2932/11 15/254 (2010);

2. Відповідно до графічних матеріалів від 2025 року частина тимчасового збірно- розбірного павільйону (закладу громадського харчування) на вул. Шпитальній, 2 розміщена у межах червоних ліній вулиці, що суперечить робочому проекту, на підставі якого виконавчим комітетом прийнято рішення, вказане у пункті 1 цієї ухвали, і встановлене постановою Вищого господарського суду України від 08.04.2014 у справі № 5015/2932/11.

Таким чином, як і вказує відповідач, розміщення споруди павільйону за межами орендованої земельної ділянки не було підставою для прийняття міською радою рішення про відмову в укладенні договору оренди на новий строк.

Звертаючись з клопотанням про призначення експертизи, позивач посилався на наявні у матеріалах справи суперечливі докази щодо розміщення споруди павільйону, а саме Акт обстеження від 23.10.2025 № 182 та Паспорт відкритого літнього майданчика від 12.04.2024 року № 172-2024-Г.

Водночас паспорт відкритого літнього майданчика документ, виданий та погоджений відповідними структурними підрозділами міської ради, який містить архітектурно-художні вимоги та схему прив`язки відкритого літнього майданчика, відповідно визначає лише межі та параметри розміщення відкритого літнього майданчика на вул. Шпитальній,2.

Більше того, як слідує з матеріалів справи, і сам ж відповідач стверджує, що Паспорт відкритого літнього майданчика від 12.04.2024 року № 172- 2024-Г не є документом, який підтверджує чи спростовує факт знаходження споруди павільйону в межах раніше орендованої позивачем земельної ділянки.

Апеляційний суд наголошує на тому, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмета доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто, у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, або коли наявні у справі докази є взаємно суперечливими.

Колегія суддів також зауважує, що позивач, як підставу проведення експертизи, у цій справі, зазначає про наявність суперечливих доказів, які були надані виключно відповідачем у цій справі.

При цьому, позивач, який звернувся до суду за захистом свого порушеного чи оспорюваного права, не позбавлений права надати суду докази, що підтверджують вказані ним обставини та підстави позову чи подати суду власний висновок експерта.

Відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 06.09.2022 у справі № 924/898/21 зазначив, що вирішуючи питання про призначення у справі судової експертизи, суд враховує, що тягар доведення наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються заперечення, лежить на стороні, яка на них посилається, а судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування; якщо наявні в матеріалах справи докази є взаємно суперечливими.

Водночас неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення (зазначена правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 910/9394/17).

Колегія суддів вважає, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, не є необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право та суд самостійно може надати оцінку зібраним у справі доказам.

Аналізуючи питання зупинення провадження у господарській справі, суд виходить також з того, що цей правовий інструмент процесуального законодавства зумовлює тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20, вказав, що: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості.

Таким чином колегія суддів наголошує, що зупинення провадження у справі є процесуальною дією, яка має бути виправданою.

Натомість, у цій справі, судом першої інстанції поставлено на вирішення експерта питання поза межами предмета доказування.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що відмову у призначені судової експертизи не слід розцінювати як обмеження для сторін щодо реалізації принципу змагальності, адже сторони також вправі надати суду на підтвердження своїх доводів висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.

З огляду на те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника знайшли своє підтвердження та слугують підставою для скасування ухвали суду першої інстанції

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез?ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Львівської міської ради підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Львівської області від 10.12.2025 у справі № 914/2854/25 скасуванню.

З урахуванням положень ст.129 ГПК України, апеляційний суд не вирішує питання щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позивачем апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, оскільки не вирішує спір по суті. Такий (судовий збір) підлягає розподілу за наслідками вирішення спору Господарським судом Львівської області.

Керуючись ст. ст. 86, 236, 255, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Львівської міської ради б/н від 23.12.2025 (вх. суду від 24.12.2025 № 01-05/3816/25) задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.12.2025 у справі № 914/2854/25 скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «БІНП ЛТД» про призначення судової експертизи (вх.№32088/25 від 02.12.2025) у справі № 914/2854/25 відмовити.

3. Матеріали справи № 914/2854/25 направити для продовження розгляду до Господарського суду Львівської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець