ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2026 р.м. ХарківСправа № 922/2523/22 (922/4166/25)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "ТОПСТАР"
до Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод"
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод"
за участю сторін:

пр-к позивача - Носик Б.М.

пр-к відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Топстар" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод", в якій просить суд стягнути заборгованість за Договором №100823/4 від 10.08.2023 у загальному розмірі 1063740,47 грн, з яких: 840225,24 грн - основного боргу, 22404,05 грн - 3% річних, 66322,55 грн - втрат від інфляції, 134 788,63 грн - пені та судові витрати у розмірі 15187,29 грн.

Крім того, позивач просить суд відповідно до вимог частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України зазначити в рішенні по справі про нарахування 3% річних на суму боргу до моменту виконання рішення відповідачем.

В провадженні Господарського суду Харківської області у складі судді Міньковського С.В. перебуває справа про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод".

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.11.2025 позовна заява в межах справи про банкрутство (вхідний номер 4166/25 від 24.11.2025) передана на розгляд судді Міньковському С.В.

Ухвалою суду від 28.11.2025 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "Топстар" до розгляду та відкрито провадження за №922/4166/25 в межах справи №922/2523/22, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 18.12.2025.

В судовому засіданні 18.12.2025 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 27.01.2026.

27.01.2026 судове засідання не відбулось, в зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

У судовому засіданні 17.02.2026 представник позивача підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 17.02.2026 не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, своїм правом на подання відзиву у справі не скористався.

Враховуючи, що відповідач не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що 10.08.2023 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Топстар" (Продавець) та Приватним акціонерним товариством "Харківський підшипниковий завод" (Покупець) був укладений Договір №100823/4 (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого, Продавець зобов`язується продати (передати у власність Покупця) товар, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах і в строки, передбачені цим Договором.

Відповідно до пунктів 1.2., 2.1. вказаного Договору передбачено, що найменування, кількість, відпускна ціна товару вказуються в узгоджених Сторонами рахунках-фактурах, що є невід`ємною частиною цього Договору. Ціна на товар, що постачається, за даним Договором встановлюється відповідно до рахунку-фактури.

Відповідно до пункту 2.2. загальна сума Договору складає: 1000000 грн, ПДВ 20% - 200000 грн, разом разом з ПДВ 1200000 грн.

Пунктом 2.3. передбачено, що покупець здійснює 100% попередню оплату за товар на розрахунковий рахунок Продавця згідно з рахунком-фактурою.

Згідно з пунктом 3.1. Договору, поставка товару здійснюється Сторонами на підставі заявок Покупця згідно з термінами, узгодженими Сторонами письмово або усно, на умовах самовивозу.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що відвантаження товару Продавцем проводиться тільки після здійснення Покупцем попередньої оплати вартості заявленої партії товару протягом терміну, зазначеного в рахунку-фактурі, але не пізніше 30 календарних днів з дати зарахування суми передоплати на поточний рахунок Покупця. При несвоєчасній оплаті вартості товару Продавець має право призупинити виконання свого зобов`язання на період прострочення платежу.

Як стверджує позивач, на виконання вказаного договору, протягом листопада 2024 р. - березня 2025 р. ТОВ "Науково-виробнича фірма "Топстар" на підставі заявок Покупця передало, а ПрАТ "Харківський підшипниковий завод" прийнято товар на загальну суму 863148,68 грн, що підтверджується видатковими накладними, які підписані сторонами та скріплена печаткам підприємств.

На підтвердження викладених обставин, позивачем до позовної заяви надані:

Як зазначає позивач, ПАТ "Харківський підшипниковий завод" за отриманий товар розрахувалось частково на суму 22 923,44 грн, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 840 225,24 грн, а саме:

- 01.11.2024 продавець здійснив поставку товару вартістю 100 292,40 грн з ПДВ згідно з видатковою накладною від 04.11.2024 №РН-0005148, поставка сплачена частково у розмірі 16972,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1427 від 20.05.2025 року, у зв`язку з чим залишок заборгованості складає 83 320,40 грн;

- 07.11.2024 продавець здійснив поставку товару вартістю 31332,24 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 12.11.2024 №РН-0005271;

- 14.11.2024 продавець здійснив поставку товару вартістю 53687,82 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 14.11.2024 №РН-0005317;

- 21.11.2024 продавець здійснив поставку товару вартістю 76855,42 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 21.11.2024 №РН-0005317;

- 29.11.2024 продавець здійснив поставку товару вартістю 88890,00 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 02.12.2024 №РН-0005650;

- 12.12.2024 продавець здійснив поставку товару вартістю 34621,20 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 12.12.2024 №РН-0005880;

- 17.12.2024 продавець здійснив поставку товару вартістю 116217,60 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 17.12.2024 №РН-0005965;

- 23.12.2024 продавець здійснив поставку товару вартістю 35113,92 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 23.12.2024 №РН-0006036;

- 25.12.2024 продавець здійснив поставку товару вартістю 86563,92 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 25.12.2024 №РН-0006090;

- 15.01.2025 продавець здійснив поставку товару вартістю 5848,32 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 15.01.2025 №РН-0000192;

- 17.01.2025 продавець здійснив поставку товару вартістю 6016,80 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 17.01.2025 №РН-0000216;

- 17.01.2025 продавець здійснив поставку товару вартістю 7654,03 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 17.01.2025 №РН-0000217;

- 11.02.2025 продавець здійснив поставку товару вартістю 40844,76 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 11.02.2025 №РН-0000724, поставка відповідачем сплачена частково у розмірі 5951,44 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1214 від 25.04.2025 року, у зв`язку з чим залишок заборгованості складає 34 893,32 грн;

- 19.02.2025 продавець здійснив поставку товару вартістю 17797,63 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 19.02.2025 №РН-0000877;

- 06.03.2025 продавець здійснив поставку товару вартістю 34691,40 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 06.03.2025 №РН-0001153;

- 11.03.2025 продавець здійснив поставку товару вартістю 19024,80 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 12.03.2025 №РН-0001249;

- 11.03.2025 продавець здійснив поставку товару вартістю 8322,98 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 12.03.2025 №РН-0001279;

- 21.03.2025 продавець здійснив поставку товару вартістю 48032,40 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 21.03.2025 №РН-0001488;

- 14.04.2025 продавець здійснив поставку товару вартістю 5980,08 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 14.04.2025 №РН-0001938;

- 16.04.2025 продавець здійснив поставку товару вартістю 29914,32 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 16.04.2025 №РН-0001987;

- 21.05.2025 продавець здійснив поставку товару вартістю 15446,64 грн з ПДВ згідно з видаткової накладної від 21.05.2025 №РН-0002698.

Загальна вартість товарів згідно з вказаних видаткових накладних становить 840225,24 грн з ПДВ.

Так, за твердженнями позивача, на дату звернення до суду, неоплаченим залишається товар на суму 840225,24 грн.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На виконання умов договору позивач свої зобов`язання по поставці товару виконав у повному обсязі згідно з умовами договору, поставив відповідачу товар, що підтверджується матеріалами справи.

Повернень товару або претензій щодо кількості та якості товару від відповідача не надходило.

Отже відповідач прийняв відповідний товар, що підтверджується його підписом на видаткових накладних, проте оплату за отриманий товар в повному обсязі не здійснив.

Враховуючи те, що відповідач зобов`язання щодо оплати поставленого товару не виконав, на час розгляду справи відповідачем не надано доказів сплати вартості отриманого товару, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 840225,24 грн основного боргу підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню.

Щодо інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши періоди нарахування та відповідні розрахунки 3% річних та інфляційних, суд дійшов висновку про їх арифметичну вірність та відповідність вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 22404,05 грн та 'інфляційних втрат у розмірі 66 322,55 грн є правомірними та підлягають задоволенню.

Щодо пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.2.1. Договору передбачено, що за порушення термінів оплати вартості товару, встановлених п. 2.3. Договору, Покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Перевіривши періоди нарахування та відповідні розрахунки пені, суд дійшов висновку про їх арифметичну вірність та відповідність вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 134788,63 грн пені, є правомірними та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач заявив вимогу про необхідність зазначення в рішенні суду вказівки щодо нарахування 3% річних, передбачені ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, на суму боргу до моменту виконання рішення відповідачем.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Правовий аналіз наведених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що остання передбачає право, а не обов`язок суду зазначити про нарахування відсотків або пені у рішенні про стягнення боргу, і таке право надано суду для нарахування відсотків, або для нарахування пені, тобто за вибором позивача один з видів відповідальності.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що зазначення про нарахування відсотків є правом суду, а не обов`язком, враховуючи відсутність доказів ухилення відповідача від виконання рішення, суд не вбачає підстав для застосування частини десятої статті 238 ГПК України.

Водночас, у разі невиконання рішення у даній справі, позивач не позбавлений права звернутися до суду з окремим позовом про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за період, який не був предметом розгляду цього спору.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та правомірними, підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, отже, підлягають повному задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 15187,29 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (адреса: 61089, м.Харків, проспект Індустріальний, б. 3, м. Харків, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої фірми "ТОПСТАР" (адреса: 49006, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Юрія Савченка, будинок 47А, ) 840225,24 грн - основного боргу, 22404,05 грн - 3% річних, 66322,55 грн - втрат від інфляції, 134 788,63 грн - пені та 15187,29 грн судового збору. Всього: 1078927,76 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В частині вимоги нарахування 3% річних до моменту виконання рішення відповідачем - відмовити.

5. Рішення направити позивачу, відповідачу, розпоряднику майна Кошовському С.В.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "20" лютого 2026 р.

СуддяС.В. Міньковський