УХВАЛА

12 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 911/698/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Рогач Л. І., Мачульського Г. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "ВК Система" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 (колегія суддів: Гаврилюк О. М., Ткаченко Б. О., Майданевич А. Г.) та рішення Господарського суду Київської області від 17.07.2025 (суддя Сокуренко Л .В.) у справі

за позовом фізичної особи-підприємця Клепець Тетяни Сергіївни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "ВК Система", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: фізичної особи-підприємця Кухарука Юрія Анатолійовича про стягнення 581 534, 46 грн, та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "ВК Система" до фізичної особи-підприємця Клепець Тетяни Сергіївни про стягнення 420 490, 28 грн,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Клепець Тетяна Сергіївна (далі - ФОП Клепець Т. С.) звернулася з первісним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "ВК Система" (далі - ТОВ "НВК "ВК Система") про стягнення 581 534, 46 грн.

В свою чергу, ТОВ "НВК "ВК Система" звернулося із зустрічним позовом до ФОП Клепець Т. С. про стягнення 420 490, 28 грн.

17.07.2025 Господарський суд Київської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2025, повний текст якої складений 26.01.2026, про задоволення первісного позову та про відмову у зустрічному позові.

06.02.2026 ТОВ "НВК "ВК Система" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, зі змісту якої вбачається, що скаржник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у первісному позові та задовольнити зустрічний позов.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2026 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Краснова Є. В. - головуючого, Рогач Л. І., Мачульського Г. М.

09.02.2026 від ТОВ "НВК "ВК Система" до Верховного Суду надійшла заява про зупинення дії судових рішень судів попередніх інстанцій.

10.02.2026 від ФОП Клепець Т. С. до Верховного Суду надійшли заперечення проти відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "НВК "ВК Система", які мотивовані тим, що скаржник не довів, що дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Також на думку заявника, скаржник не належно обґрунтував підстави касаційного оскарження судових рішень.

Перевіривши матеріали касаційної скарги з урахуванням заперечення проти відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, зважаючи на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідною з частиною сьомою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2025 у розмірі 3 028,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Первісний позов та зустрічний позов у цій справі подано у 2025 році. Предметом первісного позову є стягнення 581 534, 46 грн, тоді як предметом зустрічного позову є стягнення 420 490, 28 грн, що становить менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 500 = 1 514 000,00 грн), станом на 01.01.2025.

Отже, з огляду на наведене судові рішення судів попередніх інстанцій у цій справі не підлягають касаційному оскарженню як такі, що ухвалені у справі з ціною позовів, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, вказаних у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Як зазначено вище, у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК України унормовано випадки, за яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути предметом касаційного оскарження.

Визначені підпунктами "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Водночас тягар доказування наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

У поданій касаційній скарзі заявник посилається на наявність підстави оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій, передбаченої підпунктом "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, зазначає, що ця касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування Верховним Судом єдиної правозастосовчої практики з питання застосування статті 933 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо розмежування прав, обов`язків та відповідальності замовника та експедитора, як виконавця, у правовідносинах виконання договору транспортного експедирування щодо забезпечення інформації та документів, необхідних для його транспортування майна.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, буде впливати на значну кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему та стосується питання права, вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати певні ознаки, зокрема існування кількісних або якісних критеріїв, таких як:

- немає усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному;

- невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права;

- встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому.

При цьому, скаржник не наводить належних аргументів, які б свідчили про неоднозначність правозастосовчої практики у питанні застосування норм, зазначених ним у касаційній скарзі.

Зокрема, посилаючись на необхідність формування єдиної практики застосування статті 933 ЦК України в контексті розмежування обов`язків клієнта та експедитора, скаржник фактично намагається перекласти на Верховний Суд функцію переоцінки умов укладеного між сторонами договору від 08.07.2024 № 0807 та обставин його виконання. Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, виходили з буквального тлумачення умов договору (пунктів 3.2, 3.4), якими сторони на власний розсуд врегулювали порядок дій та імперативно поклали обов`язок забезпечення дозвільними документами саме на замовника. При цьому сама лише незгода скаржника з тим, як суди інтерпретували умови договору, не є доказом існування виключної правової проблеми чи невизначеності у застосуванні норм права.

Аргументи скаржника про те, що експедитор, як професійний учасник ринку, мав самостійно виявити відсутність дозволу на транзит товарів подвійного призначення та зупинити надання послуг (відповідно до частин другої, третьої статті 933 ЦК України), зводяться до заперечення встановлених судами фактичних обставин справи, а саме - факту ненадання клієнтом повної інформації про специфічні властивості вантажу (військове призначення) у заявці на перевезення. Тобто, питання зводиться до встановлення факту обізнаності експедитора та оцінки доказів (листування у Вайбері, змісту заявки), а не до вирішення виключної правової проблеми, яка б мала значення для невизначеного кола осіб.

Отже, скаржник не довів, що ця справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тоді як доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди з судовим рішенням щодо застосування норм законодавства, що є прерогативою судів попередніх інстанцій під час розгляду справи по суті, а тому не містить випадку, передбаченого підпунктом "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Судова колегія зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила, й необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду щодо розгляду скарг, чим покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Фактично скаржник веде до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, й в цілому до заперечення результату розгляду справи. Однак в контексті повноважень суду касаційної інстанції як "суду права", а не "суду фактів" та положень статті 300 ГПК України й враховуючи предмет та підстави позову даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені доводи є необґрунтованими, а тому відсутні підстави для відкриття провадження у справі.

Зважаючи на обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "НВК "ВК Система" на підставі пункту 1 частини першої статті 293 цього ж Кодексу, оскільки її подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на те, що суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "НВК "ВК Система", заява про зупинення дії судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій Верховним Судом не розглядається.

Керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 911/698/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "ВК Система" на постанову Північного апеляційного господарського Суду від 11.11.2025 та рішення Господарського суду Київської області від 17.07.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Л. І. Рогач

Суддя Г. М. Мачульський