ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/3904/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.

секретар судового засідання Шаповал А.В.

за участю представників сторін у справі:

Від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» - адвокат Білецький О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія»

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпеченні позову, суддя суду першої інстанції Петренко Н.Д., повний текст ухвали складено та підписано 26.09.2025

по справі №916/3904/25

за позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія»

до відповідача: Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області

про скасування підпункту розпорядження та визнання договору укладеним, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Надія» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. №4007/25 від 24.09.2025/, в якій позивач просив:

- Скасувати підпункт 2.3. розпорядження Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області №1464 від 01.09.2025 Про припинення дії договору оренди землі з СТОВ «Надія» у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.

- Визнати укладеним договір оренди земельних ділянок з кадастровим номером :05:001:0032 площею 55,8143 га, з кадастровим номером :05:001:0030 площею 18,2422 га, з кадастровим номером :05:001:0031 площею 6,7545 га, між Великоолександрівською селищною військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Надія» у редакції, викладеній в позовні заяві.

Разом з позовною заявою на адресу Господарського суду Одеської області надійшло клопотання позивача про забезпечення позову /вх. № 2-1507/25 від 24.09.2025/ у справі № 916/3904/25, в якій позивач просив:

- Зупинити дію розпорядження Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області №1464 від 01.09.2025.

- Заборонити Великоолександрівській селищній військовій адміністрації Бериславського району Херсонської області вчиняти будь-які дії (крім укладення угод із Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія») та приймати рішення щодо розпорядження (в тому числі, але не виключно: про включення до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення для продажу права на них на земельних торгах, про здійснення поділу земельних ділянок, про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, про передачу у власність, про передачу в оренду чи постійне користування, про продаж прав на земельних торгах (аукціонах), про зміну їх конфігурацій, про зміну цільового призначення, про зміну складу угідь, про зміну кадастрових номерів) земельними ділянками з наступними кадастровими номерами: :05:001:0032 площею 55,8143 га; :05:001:0030 площею 18,2422 га; :05:001:0031 площею 6,7545 га (крім рішень, які стосуються Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія»).

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 в задоволенні заяви позивача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» про забезпечення позову /вх. № 2-1507/25 від 24.09.2025/ у справі № 916/3904/25 відмовлено.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, заборонено, та з огляду на пряму заборону застосування забезпечення позову шляхом припинення, відкладення, зупинення чи іншого втручання у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру, яка передбачена частиною 12 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, відсутні підстави для задоволення заяви позивача та вжиття заходів забезпечення позову.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпеченні позову по справі №916/3904/25.

Позивач вказує, що відповідач має намір передати право оренди земельних ділянок, договір оренди яких є предметом даного спору, іншим особам за результатами аукціону після спливу строку дії договору 01.11.2025, при тому, що для укладення договору із СТОВ «Надія», яке має переважне право на його укладення, проведення аукціону не є необхідним.

Апелянт зазначає, що рішення суду на користь СТОВ «Надія», у разі не вжиття заходів забезпечення позову, не сприятиме відновленню порушеного права, а навпаки створить ситуацію, коли СТОВ «Надія» потребуватиме додаткового захисту своїх прав надалі, визнаючи недійсними результати земельних торгів, чи то визнаючи недійсним договір оренди з третьою особою чи іншими способами відновлювати можливість користуватись земельними ділянками виникне необхідність ініціювати додатково інші спори задля остаточного поновлення порушених прав, що об`єктивно свідчить про можливі труднощі у виконанні потенційного рішення на користь СТОВ «Надія» у разі задоволення позову, а то і неможливість його виконання. Тож, невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк СТОВ «Надія» не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду

Апелянт також вказує, що застосування заходів забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів СТОВ «Надія», і такі заходи є розумними, обґрунтованими, адекватними, забезпечують збалансованість інтересів обох сторін та, головне, спроможні забезпечити фактичне виконання рішення господарського суду у разі задоволення позову СТОВ «Надія» та спрямовані на збереження стану, який існував на дату подачі позову до суду.

Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 26 вересня 2025 року по справі №916/3904/25 в частині відмови в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення та прийняти нове рішення, яким заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити, вжити заходи забезпечення позову, а саме:

- заборонити Великоолександрівській селищній військовій адміністрації Бериславського району Херсонської області вчиняти будь-які дії (крім укладення угод із Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія») та приймати рішення щодо розпорядження (в тому числі, але не виключно: про включення до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення для продажу права на них на земельних торгах, про здійснення поділу земельних ділянок, про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, про передачу у власність, про передачу в оренду чи постійне користування, про продаж прав на земельних торгах (аукціонах), про зміну їх конфігурацій, про зміну цільового призначення, про зміну складу угідь, про зміну кадастрових номерів) земельними ділянками з наступними кадастровими номерами: :05:001:0032 площею 55,8143 га; :05:001:0030 площею 18,2422 га; :05:001:0031 площею 6,7545 га (крім рішень, які стосуються Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія»).

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області надійшов відзив на апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпеченні позову по справі №916/3904/25.

Відповідач вказав, що саме по собі існування передбачених діючим законодавством повноважень на вчинення Великоолександрівською селищною військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області певних дії щодо розпорядження земельними ділянками комунальної власності не може ототожнюватися із недобросовісністю намірів завадити реалізації права на судовий захист позивача.

Відповідач зазначає, що позивачем не доведено дійсного наміру орендодавця ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів орендаря.

Крім того, відповідач вказав, що вжиття заборони Великоолександрівській селищній військовій адміністрації Бериславського району Херсонської області вчиняти будь-які дії (крім укладення угоди із СТОВ «Надія») на земельні ділянки з кадастровими номерами :05:001:0032 площею 55,8143 га, :05:001:0030 площею 18,2422 га, :05:001:0031 площею 6,7545 після закінчення строку дії договору до моменту набрання законної сили рішенням у справі № 916/3904/25 штучно пролонгує право оренди позивача на земельні ділянки, що фактично спричинить продовження користування позивачем земельними ділянками та є рівнозначним задоволенню позовних вимог щодо визнання договору укладеним.

Керуючись викладеним вище, відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги СТОВ «Надія», а ухвалу Господарського суду Одеської області від 26 вересня 2025 року залишити без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/3904/25 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Савицький Я.Ф., судді Діброва Г.І., Ярош А.І., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2025.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 у справі № 916/3904/25; призначено справу № 916/3904/25 до розгляду на 10 грудня 2025 року о 12:30 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 оголошено перерву у судовому засіданні до 28 січня 2026 року о 12:30 год.

Розпорядженням керівника апарату Південно-західного апеляційного господарського суду № 2 від 08.01.2026, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Савицького Я.Ф. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/3904/25.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2026 справу №916/3904/25 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Богатиря К.В., суддів: Діброва Г.І., Ярош А.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 прийнято справу №916/3904/25 за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпеченні позову до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді: Діброва Г.І., Ярош А.І.; призначено справу №916/3904/25 до розгляду на 09.02.2026 о 15:00; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.

09.02.2026 у судовому засіданні прийняв участь представник Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» - адвокат Білецький О.В.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.01.2026, якою призначено справу №916/3904/25 до розгляду на 09.02.2026 о 15:00, була отримана в електронному кабінеті відповідачем 12.01.2026.

Крім того, до Південно-західного апеляційного господарського суду від Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 09.02.2026, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову по справі №916/3904/25, до суду не повідомлялося.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпеченні позову по справі №916/3904/25 по суті, не дивлячись на відсутність представника відповідача, повідомленого про судове засідання належним чином. Відсутність зазначеного представника у даному випадку не повинно заважати здійсненню правосуддя.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Надія» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. №4007/25 від 24.09.2025/, в якій позивач просив:

- Скасувати підпункт 2.3. розпорядження Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області №1464 від 01.09.2025 Про припинення дії договору оренди землі з СТОВ «Надія» у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.

- Визнати укладеним договір оренди земельних ділянок з кадастровим номером :05:001:0032 площею 55,8143 га, з кадастровим номером :05:001:0030 площею 18,2422 га, з кадастровим номером :05:001:0031 площею 6,7545 га, між Великоолександрівською селищною військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Надія» у редакції, викладеній в позовні заяві.

Позов пред`явлено на підставі ст. 134, пп. 1 п. 27 Перехідних положень Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі».

Разом з позовною заявою на адресу Господарського суду Одеської області надійшло клопотання позивача про забезпечення позову /вх. № 2-1507/25 від 24.09.2025/ у справі № 916/3904/25, в якій позивач просив:

- Зупинити дію розпорядження Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області №1464 від 01.09.2025.

- Заборонити Великоолександрівській селищній військовій адміністрації Бериславського району Херсонської області вчиняти будь-які дії (крім укладення угод із Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія») та приймати рішення щодо розпорядження (в тому числі, але не виключно: про включення до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення для продажу права на них на земельних торгах, про здійснення поділу земельних ділянок, про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, про передачу у власність, про передачу в оренду чи постійне користування, про продаж прав на земельних торгах (аукціонах), про зміну їх конфігурацій, про зміну цільового призначення, про зміну складу угідь, про зміну кадастрових номерів) земельними ділянками з наступними кадастровими номерами: :05:001:0032 площею 55,8143 га; :05:001:0030 площею 18,2422 га; :05:001:0031 площею 6,7545 га (крім рішень, які стосуються Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія»).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що СТОВ «Надія» подано позовну заяву про скасування підпункту розпорядження Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області №1464 від 01.09.2025, відповідно до якого визначено підготувати земельні ділянки для передачі права їх оренди на торгах, а також визнання укладеним договору оренди земельних ділянок. Правомірність заявлених вимог на даному етапі не розглядається і доведенню не підлягає. У разі задоволення позовних вимог СТОВ «Надія», підпункт розпорядження військової адміністрації про підготовку для передачі на торгах права оренди земельних ділянок, орендованих наразі СТОВ «Надія», буде скасований та визнано укладеним договір оренди землі між СТОВ «Надія» та Великоолександрівською селищною військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області на новий строк на рік з 01.11.2025. Однак, якщо наразі не вжити заходів забезпечення позову, є всі підстави вважати, що виконання рішення по цій справі буде ускладненим з огляду на таке. Великоолександрівська селищна військова адміністрація Бериславського району Херсонської області, розпорядилась передати право оренди спірних земельних ділянок третім особам, що ускладнить виконання рішення за позовом СТОВ «Надія» у разі задоволення позовних вимог, адже за час розгляду справи, земельними ділянками можуть почати користуватися треті особи. Про наявність таких обставин свідчить те, що в листі №2758 від 02.09.2025 військова адміністрація повідомила СТОВ «Надія», що, після закінчення терміну дії договору оренди із СТОВ «Надія», право оренди на ці земельні ділянки буде передаватись на конкурентних засадах. Натомість, пп. 2.3 розпорядження №1464 від 01.09.2025 не містить вказівки на підготовку передачі права оренди земельних ділянок на торгах після закінчення строку дії договору, що може тлумачитись як негайна підготовка до проведення торгів та їх проведення, адже поки будуть проведені торги, підійде до завершення строк дії поточного договору оренди, і одразу по його закінченню відповідач може передати земельні ділянки в оренду іншим особам.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову. (Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 905/491/19).

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зі змісту наведеної норми випливає, що вжиття судом заходів забезпечення позову можливе, зокрема, у разі наявності загрози для реалізації особою своїх прав та інтересів або неможливості їх захисту (відновлення) у подальшому.

В силу приписів ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача.

Водночас забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Згідно із ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Згідно зі ст. 73, 74, 77, 79 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість заподіяння шкоди позивачу без наведення відповідного обґрунтування ухилення відповідної особи від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 року у справі №916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарським процесуальним кодексом України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При цьому, суд зазначає, що підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, не може бути належною підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі Дорани проти Ірландії, було зазначено що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

До того ж, заявник самостійно обирає конкретний вид забезпечення позову, а суд дає тільки оцінку його співмірності заявленим позовним вимогам.

Суд зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).

Так, предметом позовних вимог у даній справі є скасування підпункту 2.3. розпорядження Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області №1464 від 01.09.2025 Про припинення дії договору оренди землі з СТОВ Надія у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено, а також визнання укладеним договору оренди земельних ділянок з кадастровим номером :05:001:0032 площею 55,8143 га, з кадастровим номером :05:001:0030 площею 18,2422 га, з кадастровим номером :05:001:0031 площею 6,7545 га, між Великоолександрівською селищною військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Надія у викладеній в позовній заяві редакції.

Відповідно до ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Таким чином, вимога забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області №1464 від 01.09.2025, фактично дублює зміст заявлених позовних вимог

Під час вирішення питання про забезпечення позову судом справа по суті не розглядається, отже не вирішується питання щодо законності/незаконності розпорядження №1464 від 01.09.2025, такі обставини будуть встановлені за результатом розгляду справи по суті, з огляду на що вимога про зупинення дії такого розпорядження №1464 від 01.09.2025 не відповідає вимогам адекватності, розумності та співмірності.

Колегія суддів зазначає, що згідно із частиною 12 статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

У вказаній нормі встановлюється обмеження для суду вживати заходи забезпечення позову, які полягають або мають наслідком, зокрема, зупинення конкурсу, аукціону, торгів, що проводяться від імені держави або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.11.2021 у справі № 910/11552/20).

Однак, ключовим у даному випадку є те, що в заяві про забезпечення позову позивачем не доведено того, що відповідачем вживаються заходи по розпорядженню спірним нерухомим майном, зокрема, але не виключно: про включення до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення для продажу права на них на земельних торгах, про здійснення поділу земельних ділянок, про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, про передачу у власність, про передачу в оренду чи постійне користування, про продаж прав на земельних торгах (аукціонах), про зміну їх конфігурацій, про зміну цільового призначення, про зміну складу угідь, про зміну кадастрових номерів) земельними ділянками з наступними кадастровими номерами: :05:001:0032 площею 55,8143 га; :05:001:0030 площею 18,2422 га; :05:001:0031 площею 6,7545 га (крім рішень, які стосуються Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія»).

Окремої уваги заслуговує той факт, що на момент звернення з заявою про забезпечення позову у даній справі та винесення оскаржуваної ухвали, строк дії договору оренди спірних земельних ділянок, укладеного між Великоолександрівською селищною військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Надія», не закінчився.

Тобто звертаючись з заявою про забезпечення позову, позивач виступав орендатором земельних ділянок з кадастровим номером :05:001:0032 площею 55,8143 га, з кадастровим номером :05:001:0030 площею 18,2422 га, з кадастровим номером :05:001:0031 площею 6,7545 га.

Крім того, в заяві про забезпечення позову позивачем не наведено обставин, які б свідчили про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання рішення, вчинення ним підготовчих дій щодо проведення земельних торгів з метою відчуження спірних земельних діялнок або про об`єктивні обставини, що можуть унеможливити виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з посиланням суду першої інстанції на те, що викладені позивачем в позовній заяві обставини потребують доведення в ході судового розгляду справи, тому не можна розглядати твердження позивача, як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення позову.

На підставі викладеного, проаналізувавши встановлені обставини, враховуючи, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, а також з огляду на пряму заборону застосування забезпечення позову шляхом припинення, відкладення, зупинення чи іншого втручання у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру, яка передбачена частиною 12 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача та вжиття заходів забезпечення позову, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпеченні позову по справі №916/3904/25, за результатами її апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржувана ухвала Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпеченні позову по справі №916/3904/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову по справі №916/3904/25 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову по справі №916/3904/25 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, не підлягає оскарженню до Верховного Суду відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 255 та п. 2 ч. 1 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.02.2026.

Головуючий суддя К.В. Богатир

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош