СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Харків Справа № 905/876/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Мартюхіна Н.О.,

розглянувши в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження (без виклику учасників справи) апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"(вх. №2634 Д/2)

на рішення Господарського суду Донецької області від 21.11.2025, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Хабаровою М.В., в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (повне рішення складено 21.11.2025) у справі №905/876/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС Транс", м. Дніпро,

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Лиман, Донецька обл.,

про стягнення 30 903,91 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СКС Транс" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення інфляційних втрат у розмірі 25682,89 грн та 3% річних у розмірі 5221,02 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем рішення Господарського суду Донецької області від 10.02.2020 у справі №905/2313/19 в частині своєчасної сплати присуджених до стягнення коштів, у зв`язку з чим просить суд захистити порушене право шляхом стягнення на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) інфляційних втрат та 3% річних, які нараховані на присуджені до стягнення за вказаним рішенням грошові кошти за період з 05.03.2020 по 28.11.2024.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 21.11.2025 у справі №905/876/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС Транс" 3% річних у розмірі 5221,02 грн, інфляційні втрати в розмірі 25682,89 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд вказує, що заборгованість відповідача перед ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля", яка підтверджена рішенням Господарського суду Донецької області від 10.02.2020 у справі №905/2313/19 у сумі 36754,99 грн погашена не була, а відтак станом на дату проведення 11.09.2023 електронного аукціону з продажу прав вимоги дебіторської заборгованості по 25 боржникам та відповідно станом на дату укладення 19.09.2023 договору про відступлення прав вимоги і акту, спірне право вимоги існувало та відповідно воно могло бути відчужене на користь ТОВ "СКС Транс". Таким чином, на думку суду, ТОВ "СКС Транс", як правонаступник ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля", набув право пред`явлення вимоги до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства Українська залізниця у справі № 905/2313/19. Оскільки наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, місцевий господарський суд вказує про відсутність звільнення боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за час прострочення. Також, враховуючи положення законодавства щодо продовження та зупинення строків позовної давності, оскільки період, який заявлений позивачем, відповідає вимогам законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про застосування позовної давності. Оскільки у цій справі відсотки річних розраховані за встановленою у статті 625 Цивільного кодексу України ставкою у розмірі 3% (які відповідно суд не може зменшити), місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних втрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 10.12.2025 через підсистему "Електронний суд" до Східного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшла апеляційна скарга, в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 21.11.2025 у справі №905/876/25 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі; у випадку повного або часткового задоволення позовних вимог, повторно розглянути заяву відповідача про застосування позовної давності.

Одночасно апелянт просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3633,60 грн.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог вказує про таке:

- нормами спеціального законодавства, в тому числі і транспортного, врегульовано питання відповідальності залізниці (зокрема, ст. 114 Статуту залізниць України), а саме встановлено обмежену матеріальну відповідальність перевізника в разі втрати або нестачі вантажу, яка обмежується розміром дійсної вартості втраченого або частково втраченого вантажу. Оскільки у ч.2 ст. 9 Цивільного кодексу України визначено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання, то за наявності норм спеціального законодавства, яким врегульовані майнові відносини відповідальності по договору перевезення, на думку скаржника, норми загального права, в тому числі ст. 625 ЦК України, не застосовуються. Відтак, стягнення з відповідача, як з перевізника, інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з неналежним виконанням умов договору перевезення (не забезпечення збереження ввіреного йому вантажу) суперечить вимогам законодавства, а саме приписам ч. 5 ст. 307 ГК України, ч. 2 ст. 908, ст. 920 ЦК України, ст. 105 Статуту залізниць України.

- відповідно до ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так як відповідно до законодавства первісному кредитору права щодо стягнення з залізниці коштів за ст. 625 ЦК України не належали, позивач як новий кредитор їх не набув. За таких обставин, на думку скаржника, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення ст. 625 ЦК України та безпідставно задовольнив позовні вимоги в повному обсязі;

- оскільки до додаткової вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних мають застосовуватися строки позовної давності, визначені для основної вимоги, при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд мав застосувати положення ст. 315 Господарського кодексу України та ст. 136 Статуту залізниць України при обчисленні строку позовної давності за договором перевезення. В залежності від змісту позовних вимог та пред`явлення (не пред`явлення) претензії до перевізника максимальний строк звернення з позовом до суду не може перевищувати 15 місяців з моменту порушення права заявника 6 місяців на заявлення претензії + 3 місяця на її розгляд + 6 місяців на звернення до суду. З урахуванням скороченого строку позовної давності щодо основної вимоги за договором перевезення (стягнення вартості втраченого вантажу - вугілля), строк позовної давності за додатковою вимогою (стягнення інфляційних втрат та 3% річних) також не може перевищувати скорочений строк позовної давності. Тому строк стягнення інфляційних втрат та 3% річних не може перевищувати 15 місяців, які передували подачі позовної заяви. В даному випадку з 28.08.2023 по 28.11.2024 (з урахуванням повної оплати 29.11.2024).

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Мартюхіна Н.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вх. №2634 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 21.11.2025 у справі № 905/876/25; визначено розглянути апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Донецької області від 21.11.2025 у справі № 905/876/25 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження); встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали; витребувано у Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/876/25.

Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Ухвала суду про відкриття апеляційного провадження була направлена учасникам справи через підсистему "Електронний суд" до електронного кабінету користувачів і доставлена учасникам справи 03.01.2026 (з урахуванням положень ч. 6 ст. 242 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції було вчинено всі належні та допустимі заходи, направленні на повідомлення учасників справи про відкриття апеляційного провадження у даній справі і її розгляд у порядку письмового провадження (без виклику учасників справи в судове засідання), а також створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

18.12.2025 матеріали справи № 905/876/25 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

08.01.2026 через підсистему "Електронний суд" до Східного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС Транс" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 301), в якому позивач просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Донецької області від 21.11.2025 у справі № 905/876/25 залишити без задоволення; рішення Господарського суду Донецької області від 21.11.2025 у справі № 905/876/25 залишити без змін; стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (код за , адреса реєстрації: вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, м.Київ, 03150) в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (код за , адреса реєстрації: вул. Привокзальна, буд. 22, м. Лиман, Донецька область, 84400) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС Транс" (код за , адреса: вул. Володі Дубініна, б. 8, оф. 13, м. Дніпро, 49010) судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування своєї позиції у справі вказує про таке:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "СКС Транс" отримало право вимоги, яке раніше належало Товариству з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля", що надає статус правонаступника в межах зобов`язання між ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця". Тобто, всі права та обов`язки, які були у ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" як кредитора щодо Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", переходять до ТОВ "СКС Транс", зокрема відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України;

- у даній справі договірні правовідносини між сторонами після порушення відповідачем своїх обов`язків трансформувалися в правовідносини, пов`язані зі стягненням грошових коштів на підставі судового рішення. У випадку невиконання або прострочення виконання як договірного зобов`язання, так і обов`язку, закріпленого у судовому рішенні, позивач має право звернутися з вимогами, передбаченими статтею 625 ЦК України, про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Товариством з обмеженою відповідальністю "СКС Транс" заявлено позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення грошових зобов`язаних у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання перед позивачем, як правонаступника ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля", що підтверджується рішенням Господарського суду Донецької області від 10.02.2020 у справі №905/2313/19, яке набрало законної сили (свою позицію скаржник, зокрема обґрунтовує з посиланням на правову позицію Верховного Суду в постановах від 23.04.2025 у справі №161/13011/23, від 31.07.2024 у справі №161/11703/22).

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиві на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції встановила таке.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 10.02.2020 у справі №905/2313/19 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" до відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 36754,99 грн задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" 36 754,99грн збитків у вигляді нестачі, 1 921,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 08.12.2021 відкрито провадження у справі №905/1977/21 про банкрутство ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля".

11.09.2023 відбувся електронний аукціон з продажу права вимоги дебіторської заборгованості по 25 боржникам на суму 1325208,72грн, яка підтверджується даними бухгалтерського обліку, в тому числі і продаж заборгованості Регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця", що стягнута на підставі рішення Господарського суду Донецької області від 10.02.2020 у справі №905/2313/19.

Згідно з протоколом про проведення аукціону №BRD001-UA-029 від 11.09.2023 переможцем аукціону визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "СКС Транс".

19.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СКС Транс" (покупець) було підписано Акт про придбання майна на аукціоні, відповідно до п.1 якого продавцем передано, а покупцем прийнято майно, що є предметом продажу на аукціоні BRD001-UA-029 по Лоту 2, який відбувся 11 вересня 2023 року, а саме: право вимоги дебіторської заборгованості по 25 боржникам на суму 1 325 208,72 грн, яка підтверджена даними бухгалтерського обліку (деталізація у додатку №2 до протоколу №3 від 17.07.2023 комітету кредиторів ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля").

Згідно з п. 2 Акту на момент підписання цього Акту покупець сплатив продавцю ціну продажу майна, а саме 7 951,25 грн.

Відповідно до п. 6 Акту сторони не мають одна до одної ніяких претензій, покупцю передані майно, а також всі документи.

Акт про придбання майна на аукціоні підписаний сторонами.

19.09.2023 між ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" у особі ліквідатора Курбанова Назіма Вахід-Огли (продавець, первісний кредитор) та ТОВ "СКС Транс" (покупець, новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги (договір), за умовами п. 1.1 якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором та чинним в Україні законодавством, первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги дебіторської заборгованості по 25 боржникам на суму 1325 208,72 грн, яка підтверджена даними бухгалтерського обліку (деталізація у додатку №2 до протоколу №3 від 17.07.2023 комітету кредиторів ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля") (далі основне зобов`язання), в результату чого новий кредитор стає кредитором за основним зобов`язанням на всю суму заборгованості за основним зобов`язанням.

Первісний кредитор засвідчує, що до початку електронного аукціону №BRD001-UA-029 від 11.09.2023 основне зобов`язання боржниками виконане не було (п. 3.4 договору).

18.09.2023 на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" здійснено платіж на суму 7 951,25 грн з призначенням платежу: "Перерахування гарантійного внеску учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС Транс", , BRD001-UA-029", підтвердженням чого є наявне в матеріалах справи інформаційне повідомлення про зарахування коштів №18/09/202311573 від 18.09.2023.

19.09.2023 між сторонами підписаний акт про придбання майна, згідно якого продавцем передано, а покупцем прийнято майно, що є предметом продажу на аукціоні №BRD001-UA-029 від 11.09.2023 по лоту 2, який відбувся 11.09.2023, а саме право вимоги дебіторської заборгованості по 25 боржникам на суму 1 325 208,72 грн, яка підтверджена даними бухгалтерського обліку (деталізація у додатку №2 до протоколу №3 від 17.07.2023 комітету кредиторів ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля").

Згідно наявного в матеріалах справи додатка № 2 до протоколу від 17.07.2023 №3 комітету кредиторів ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" загальногосподарська заборгованість по 25 боржникам на суму 1 325 208,72 грн складається з вимог у тому числі й до контрагента Регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця", , на суму 325 249,81 грн (№ п/п 2).

З інформації, що міститься в додатку "Лот 2 загальногосподарська дебіторська заборгованість по 25 боржникам" до складу права вимоги до Регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" увійшли вимоги, що виникли, в тому числі, з рішення Господарського суду Донецької області у справі № 905/2313/19.

Оскільки відповідачем було несвоєчасно виконано рішення суду про стягнення заборгованості, ТОВ "СКС Транс" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення інфляційних втрат у сумі 25 682,89 грн та 3% річних у сумі 5 221,02 грн, нарахованих на заборгованість, що стягнута рішенням Господарського суду Донецької області від 10.02.2020 у справі №905/2313/19.

21.11.2025 ухвалено оскаржуване судове рішення з підстав, викладених вище.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом спору у цій справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму боргу, стягнуту судовим рішенням.

Оскільки відповідач не виконав грошове зобов`язання, підтверджене (визначене) судовими рішеннями, позивач вважає, що має право нарахувати інфляційні втрати та 3% річних на наведену вище суму за період прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з положеннями частини 2 статті 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з статтею 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Рішенням Господарського суду Донецької області від 10.02.2020 у справі №905/2313/19 стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" 36754,99грн збитків у вигляді нестачі, 1 921,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Положеннями частини 4 статті 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/3055/18).

Суд враховує, що рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", яке є в силу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" джерелом права, визначено, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів ("Брумареску проти Румунії", § 61)".

Відтак, факт завдання Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" збитків Товариству з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" у загальній сумі 36754,99 грн встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому не підлягають доказуванню відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей. Основною з цих властивостей є обов`язковість сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя.

Водночас, з набранням чинності рішення суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди.

Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то в цьому випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, адже одна сторона зобов`язана сплатити певну визначену грошову суму стягувачу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Воно відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Колегія суддів зазначає, що частиною 1 ст. 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (стаття 515 ЦК України). При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором.

Колегія суддів акцентує увагу, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів. Тому внаслідок відступлення права вимоги, за відсутності в імперативній нормі приватного права заборони на відступлення (купівлю-продаж, міну, дарування майнових прав) права вимоги, не відбувається будь-якого порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу боржника, що є необхідним для застосування конструкції оспорювання правочину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, в якому виникло таке зобов`язання.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до ч. 3 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.

Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права та може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни.

Так, згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 87 Кодексу України з питань банкрутства придбане на аукціоні майно, майнове право передається, а право вимоги відступається покупцю після повної сплати запропонованої ним ціни. Про передачу майна складається акт про придбання майна на аукціоні.

Як вже було зазначено вище, 19.09.2023 між ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" у особі ліквідатора Курбанова Назіма Вахід-Огли та ТОВ "СКС Транс" було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами п. 1.1 якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором та чинним в Україні законодавством, первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги дебіторської заборгованості по 25 боржникам на суму 1 325 208,72 грн, яка підтверджена даними бухгалтерського обліку (деталізація у додатку №2 до протоколу №3 від 17.07.2023 комітету кредиторів ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля"), в результату чого новий кредитор стає кредитором за основним зобов`язанням на всю суму заборгованості за основним зобов`язанням.

Відповідно до п. 1.2 за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань за основним зобов`язанням.

Згідно з п.1.3 договору новий кредитор має право замість первісного кредитора звертатися в досудовому, позасудовому та судовому порядку з вимогою виконання боржниками вищезазначеного грошового зобов`язання та інші права, які відповідно до законодавства України належать кредитору у зобов`язанні за основним зобов`язанням.

Відповідно до пункту 3 статті 82 Кодексу України з процедур банкрутства первісний кредитор засвідчує, що новим кредитором здійснено повну оплату права вимоги дебіторської заборгованості по 25 боржникам на суму 1 325 208,72 грн, яка підтверджена даними бухгалтерського обліку, згідно п.2.2. цього договору (п. 2.1. договору).

Новий кредитор підтверджує, що в момент підписання цього договору первісний кредитор передає, а новий кредитор отримує документи на підтвердження права вимоги (п.3.1 договору).

У пункті 3.2 договору сторони погодили, що з моменту підписання сторонами цього договору до нового кредитора переходить право вимоги первісного кредитора за основним зобов`язанням в повному обсязі, а первісний кредитор втрачає зазначені права вимоги повністю. Моментом переходу права вимоги первісного кредитора за основним зобов`язанням до нового кредитора є момент підписання цього договору.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 5.1 договору).

Договір про відступлення права вимоги підписаний сторонами та скріплений печаткою з боку ліквідатора.

Заборгованість відповідача перед ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля", яка підтверджена рішенням Господарського суду Донецької області від 10.02.2020 у справі №905/2313/19 у сумі 36 754,99 грн погашена не була, а відтак станом на дату проведення 11.09.2023 електронного аукціону з продажу прав вимоги дебіторської заборгованості по 25 боржникам та відповідно станом на дату укладення 19.09.2023 договору про відступлення прав вимоги і акту, спірне право вимоги існувало та відповідно воно могло бути відчужене на користь ТОВ "СКС Транс".

В свою чергу чинне законодавство та Закон України "Про залізничний транспорт" не містить заборон відступлення права вимоги у заборгованостях за договорами перевезення вантажу.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вказаний договір про відступлення права вимоги від 19.09.2023, укладений між ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" у особі ліквідатора Курбанова Назіма Вахід-Огли та ТОВ "СКС Транс", в судовому порядку недійсним визнано не було.

Таким чином, ТОВ "СКС Транс" доведено належними та допустимими доказами щодо заміни сторони в зобов`язанні, визначеному рішенням Господарського суду Донецької області від 10.02.2020 у справі №905/2313/19. Зокрема, за умовами договору про відступлення прав вимоги від 19.09.2023 ТОВ "СКС Транс" набуло прав, які відповідно до законодавства України належали кредитору за основним зобов`язанням - пред`явлення вимоги до ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення інфляційних втрат та 3% річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахованих на суму боргу за основним зобов`язанням, встановлену судовим рішенням.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 та 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Тому приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Окрім того, в постанові від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №686/7081/21).

Отже, у разі неналежного виконання (прострочення) боржником підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи частини другої статті 625 ЦК України.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 у справі №420/2411/19.

Судова колегія звертає увагу, що положення Закону України "Про залізничний транспорт" та Статуту залізниць України, які передбачають відповідальність за незбереження вантажу, регулюють правовідносини між перевізником та відправником в ході таких правовідносин.

У даній справі договірні правовідносини після порушення відповідачем своїх обов`язків щодо перевезення вантажу трансформувалися в правовідносини, пов`язані з відповідальністю боржника за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, встановленого судовим рішенням.

В свою чергу, у статті 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовні лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21.

Судова колегія наголошує на тому, що у разі порушення строку виконання судового рішення про стягнення на користь кредитора коштів стаття 625 ЦК України встановлює ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з боржника 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.

Зокрема, право на стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника, а також 3% річних є мінімальною гарантією, що надає кредитору можливість захистити майнові інтереси, а позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору кошти, які через інфляційні процеси матимуть іншу цінність порівняно з моментом, коли виникло грошове зобов`язання боржника.

Відтак, правомірними є заявлені позивачем вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України, за визначений період.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо спливу строків позовної давності у даній справі судова колегія зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач подав до Господарського суду Донецької області заяву про застосування позовної давності до позовних вимог, про застосування якої також зазначає у апеляційній скарзі, та стверджував, що додаткові нарахування, а саме нарахування інфляційних втрат та 3% річних мають поділяти долю основного зобов`язання.

З урахуванням того, що позовна давність для позовів до залізниць встановлена, зокрема, статтею 136 Статуту залізниць України, якою передбачено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, відповідач дійшов висновку, що строк позовної давності за додатковою вимогою також не може перевищувати скорочений строк позовної давності. Тому строк стягнення інфляційних втрат та 3% річних не може перевищувати 15 місяців, які передували подачі позовної заяви.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, вказуючи наступне.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Позовна давність, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина 1 статті 258 Цивільного кодексу України).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц).

Стосовно доводів відповідача про те, що в даній справі має застосовуватись скорочений строк позовної давності в 6 місяців, то колегія суддів зазначає, що предметом даного спору не є вимога до залізниці як до перевізника, предметом спору є вимога про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання щодо сплати збитків за втрату вантажу, які стягнуті рішенням суду.

Суд зазначає, що в даному випадку вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, оскільки правова природа обов`язку сплатити відповідачем вказані суми пов`язана з виключно відповідальністю за порушення строків грошового зобов`язання із прийняттям рішення суду у справі № 905/2313/19, а тому скорочений строк позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Перевіряючи правильність обрахунку розміру інфляційних втрат та 3% річних в частині визначення дати (події) з якої необхідно здійснювати ці нарахування, судова колегія враховує, що рішення Господарського суду Донецької області від 10.02.2020 у справі №905/2313/19 набрало законної сили 04.03.2020. Відтак нарахування 3% річних та інфляційних втрат позивач правомірно почав здійснювати з 05.03.2020.

29.11.2024 АТ "Українська залізниця" було здійснено погашення заборгованості у справі №905/2313/19 на загальну суму 38675,99 грн, на підтвердження чого долучено платіжну інструкцію №895626 від 29.11.2024. Таким чином, кінцевим строком для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є 28.11.2024.

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом № 540-IX.

Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022.

Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився.

Пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025.

Апеляційний суд звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, де вказано, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився до 04.09.2025.

Отже, оскільки в цій справі станом на 02.04.2020 позовна давність в три роки щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних не сплила, то з урахуванням вищевикладеного позивач не пропустив строк позовної давності щодо звернення з даним позовом до суду.

Враховуючи встановлене судом першої інстанції прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, нараховані позивачем до стягнення інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми заборгованості відповідають вимогам чинного законодавства та заявлені правомірно.

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, з урахуванням встановлених обставин справи та наявних у матеріалах справи доказів, господарським судом першої інстанції прийнято правильне та обґрунтоване рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У цій справі апелянтові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судова колегія зауважує, що суд має проаналізувати та оцінити доречні та важливі (а не абсолютно всі) аргументи сторін у судовому рішенні. При цьому зазначені апелянтом підстави у контексті приписів ст.277 ГПК України не є підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог у порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 21.11.2025 у справі №905/876/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачено ст.ст.287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 16.02.2026.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя Н.О. Мартюхіна