РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.02.2026Справа № 910/10243/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/10243/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська монолітно-будівельна компанія»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбуд інвест»

про стягнення 870592,05 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська монолітно-будівельна компанія» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбуд інвест» (далі - відповідач) про стягнення 870592,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором субпідряду №1835/1 від 11.05.2021 не у повному обсязі розрахувався за виконані роботи, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основний борг у розмірі 474038,38 грн, 3% річних у розмірі 42386,45 грн, пеню у розмірі 200583,40 грн та інфляційні втрати у розмірі 153583,82 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2025 відкрито провадження у справі №910/10243/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами та встановлено сторонам строки на подачу заяв по суті спору.

30.10.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від позивача надійшла заява про понесення витрат на професійну правничу допомогу.

21.11.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення, яких просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29.06.2023, який набрав чинності 21.07.2023 та введений в дію 18.10.2023, внесено зміни до ряду статей Господарського процесуального кодексу України.

Так, частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Як вбачається з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрбуд інвест» має зареєстрований «Електронний кабінет» в підсистемі «Електронний суд» в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Частиною 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З урахуванням зазначеного, ухвала Господарського суду міста Києва від 27.08.2025 про відкриття провадження у справі була надіслана відповідачу до Електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» в ЄСІТС.

З наявного в матеріалах справи повідомлення про доставку електронного листа, яке отримано з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що документ в електронному вигляді «cт.176 Ухвала про відкриття провадження у справі (без виклику сторін)» від 27.08.2025 по справі №910/10243/25 (суддя Васильченко Т.В.) було надіслано одержувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрбуд інвест» в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 27.08.2025 о 12:37 год.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім відповідач, у визначений судом строк, не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська монолітно-будівельна компанія» (далі - субпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбуд інвест» (далі - генпідрядник) було укладено договір субпідряду №1835/1 на виконання робіт по будівництву комплексу житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення на вул. Бориспільській, 18-26 у Дарницькому районі м. Києва (коригування). Житловий будинок №5, ІІІ черга будівництва (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого генпідрядник доручає, а субпідрядник бере на себе зобов`язання власними та/або залученими (за погодженням з генпідрядником) силами та засобами якісно, у встановлені даним договором строки та порядку, виконати комплекс робіт влаштування дослідних кущів з буроін`єкційних паль та проведення статичних випробувань паль на об`єкті, згідно виданої генпідрядником проектної документації, договірної ціни та додатків до договору. Субпідрядник зобов`язується виконати роботи за даним договором якісно та в погоджені терміни і здати виконані роботи генпідряднику, своєчасно і в повному обсязі, згідно проектної відмітки.

За визначенням термінів, які використовуються в договорі, роботи - влаштування дослідних кущів з буроін`єкційних паль та проведення статичних випробувань паль та всі види робіт, виконані згідно з умовами даного договору, проектної документації, договірними об`ємами робіт, завдань генпідрядника, державних будівельних норм і правил, що діють в Україні.

Згідно пункту 2.1 договору загальні строки виконання робіт за договором: початок робіт - травень 2021 року; закінчення робіт - липень 2021 року.

Датою закінчення робіт вважається дата їх прийняття генпідрядником на умовах цього договору (пункт 2.3 договору).

За умовами пункту 2.5 договору після закінчення виконання робіт субпідрядник зобов`язаний повідомити генпідрядника про готовність результату робіт до здачі і скласти остаточний акт прийому-передачі повного комплексу виконаних робіт.

У пункті 3.2.2 договору сторони узгодили обов`язок генпідрядника прийняти і оплатити субпідряднику належним чином виконані роботи, в порядку і на умовах, передбачених цим договором, при умові надходження коштів від замовника.

Пунктом 3.3.1 договору узгоджено право субпідрядника вимагати оплати виконаних належним чином робіт за договором у порядку та строки, встановлені договором та п. 5.4.

Відповідно до пункту 4.1 договору вартість робіт за даним договором (договірна ціна) визначається сторонами відповідно до вимог нормативних документів у сфері ціноутворення у будівництві, чинного законодавства України, розрахунку договірної ціни: влаштування 1 м3 буроін`єкційних паль становить 1320,00 грн. в т. ч. ПДВ 20%; виготовлення 1 т армокаркасів - 3400,00 грн. в т. ч. ПДВ 20% з доставкою; доставка великогабаритної техніки (1 к-т) - 65000,00 грн. в т. ч. ПДВ 20%; проведення статичних випробувань 1 шт. - 35000,00 грн. в т. ч. ПДВ 20%. Загальна ціна договору визначається, у підписаних сторонами, скріплених печатками сторін додатках до цього договору. Договірна ціна або договірні ціни (якщо такі будуть) до цього Договору складені з урахуванням матеріалів субпідрядника/ генпідрядника/замовника.

У пункті 5.1 договору визначено, що після підписання даного договору генпідрядник сплачує субпідряднику авансовий платіж у розмірі, визначеному Генпідрядником.

Згідно пункту 5.2 договору розрахунки за фактично якісно виконані роботи здійснюються у наступному порядку: оплата генпідрядником здійснюється у розмірі 95 (дев`яносто п`ять) відсотків від суми кожного оформленого акту КБ-2в та довідки КБ-3 з урахуванням наданих авансових платежів згідно з п. 5.1. даного договору до 20-го числа кожного наступного за звітним місяцем, в якому субпідрядником виконувались роботи згідно даного договору. Накопичені за період будівництва 5 (п`ять) відсотків відкладеного платежу (як гарантія виконання зобов`язань субпідрядника за договором) сплачуються генпідрядником в термін до 120 (сто двадцять) робочих днів після закінчення робіт та передачі виконавчої документації в повному обсязі генпідряднику. Розмір відкладеного платежу та чергових платежів зменшується генпідрядником (шляхом утримання коштів) у беззаперечному порядку на суму витрат, пов`язаними з: понесеними генпідрядником витрат та штрафних санкцій, пов`язаних з усуненням своїми силами або залученими особами недоліків в роботах субпідрядника, відступів від договору; відшкодування шкоди, нанесеної Субпідрядником або залученими ним третіми особами замовнику, генпідряднику будь-яким іншим особам; відшкодування штрафних санкцій, передбачених договором та чинним законодавством з вини субпідрядника; інших випадках, передбачених договором. Зменшення відкладеного платежу та чергових платежів здійснюється генпідрядником на підставі письмового повідомлення з відповідним обґрунтуванням та підтвердженням понесених збитків, витрат і т.п., направленого субпідряднику.

Відповідно до пункту 6.1.1 договору приймання виконаних проміжних робіт здійснюється щомісячно, або по факту виконання етапу робіт. Роботи приймаються за Актом виконаних робіт ф. КБ-2в (далі - акт КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт ф. КБ-3 (далі - довідка КБ-3). Субпідрядник належним чином складає Акт КБ-2в та довідку КБ-3 у чотирьох примірниках, погоджує зміст з представником служби технічного нагляду замовника після чого передає генпідряднику до 20-го числа місяця, що є звітним. Генпідрядник протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати одержання від Субпідрядника Акту КБ-2в та Довідки КБ-3 за звітний місяць, перевіряє обсяг та якість виконаних Робіт та при відсутності заперечень, підписує вказані документи і передає їх в двох примірниках субпідрядинку.

У разі не підписання актів виконаних робіт за формою КБ-2в та довідок про вартість виконаних робіт за формою КБ-3 при відсутності мотивованої відмови протягом 7 (семи) банківських днів з дати отримання відповідальними працівниками генпідрядника зазначених документів, такі роботи вважаються здані субпідрядником та прийняті генпідрядником (пункт 6.1.2 договору).

Пунктом 8.8 договору передбачено, що за несвоєчасну оплату виконаних якісно робіт в строки визначені договором, генпідрядник зобов`язаний сплатити субпідряднику неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від заборгованості за кожен день прострочення, за умови якщо субпідрядником не порушено жодної з умов даного договору.

Відповідно до пункту 12.12 договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх договірних зобов`язань, у тому числі дотримання гарантійних зобов`язань щодо якості результатів робіт. Будь-які зміни, доповнення до договору здійснюються шляхом укладання додаткової угоди, які підписуються керівниками та скріплюється печатками сторін.

Додатковою угодою № 1 від 25.06.2021 (далі - додаткова угода №1) сторони узгодили змінити назву договору та викласти її в наступній редакції: «Договір субпідряду №1835/1 на виконання робіт по будівництву комплексу житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення на вул. Бориспільській, 18-26 у Дарницькому районі м. Києва. ІІІ черга будівництва. Житловий будинок №5 по ГП».

Додатковою угодою №2 від 20.09.2021 (далі - додаткова угода №2) сторони дійшли згоди змінити строки виконання робіт та викласти п. 2.1 у наступній редакції: « 2.1. Загальні строки виконання робіт за договором: початок робіт - травень 2021 року; закінчення робіт - жовтень 2021 року.»

Додатковою угодою №3 від 01.11.2021 (далі - додаткова угода №3) сторони у зв`язку зі збільшенням об`ємів робіт, дійшли згоди пункт 5 у розділі «Визначення термінів» та пункт 1.1. договору викласти у наступних редакціях: « 5 «Роботи» - влаштування дослідних кущів з буроін`єкційних паль та проведення статичних випробувань паль, влаштування буроін`єкційних паль під житловий будинок та під фундамент крану на об`єкті, та всі види робіт, виконані згідно з умовами даного договору, проектної документації, договірними об`ємами робіт, завдань генпідрядника, державних будівельних норм і правил, що діють в Україні»; « 1.1. У порядку та на умовах, визначених даним договором генпідрядник доручає, а субпідрядник бере на себе зобов`язання власними та/або залученими (за погодженням з генпідрядником) силами та засобами якісно, у встановлені даним договором строки та порядку, виконати комплекс робіт по влаштуванню дослідних кущів з буроін`єкційних паль та проведення статичних випробувань паль, влаштуванню буроін`єкційних паль під житловий будинок та під фундамент крану на об`єкті, згідно виданої генпідрядником проектної документації, договірної ціни та додатків до договору. Субпідрядник зобов`язується виконати роботи за даним договором якісно та в погоджені терміни і здати виконані роботи генпідряднику, своєчасно і в повному обсязі, згідно проектної відмітки».

Також, додатковою угодою №3 сторони вирішили змінити строки виконання робіт та викласти пункт 2.1 у новій редакції: « 2.1. Загальні строки виконання робіт за договором: початок робіт - травень 2021 року; закінчення робіт - грудень 2022 року»; змінити вартість робіт та пункт 4.1. викласти у наступній редакції: « 4.1. Вартість робіт за даним договором (договірна ціна) визначається сторонами відповідно до вимог нормативних документів у сфері ціноутворення у будівництві, чинного законодавства України, розрахунку договірної ціни: влаштування 1 мі буроін`єкційних паль становить 1320,00 грн. в т. ч. ПДВ 20%; виготовлення 1 т армокаркасів 3400,00 грн. в т. ч. ПДВ 20% з доставкою (по роботам по влаштуванню дослідних кущів з буроін`єкційних паль); виготовлення 1 т армокаркасів 4500,00 грн. в т. ч. ПДВ 20% з доставкою (по роботам по влаштуванню буроін`єкційних паль під житловий будинок та влаштуванню буроін`єкційних паль під фундамент крану); доставка великогабаритної техніки (1 к.-т) - 65000,00 грн. в т. ч. ПДВ 20%; проведення статичних випробувань 1 шт. - 35000,00 грн. в т. ч. ПДВ 20%. Загальна ціна Договору визначається, у підписаних сторонами, скріплених печатками сторін додатках до цього договору. Договірна ціна або договірні ціни (якщо такі будуть) до цього договору складені з урахуванням матеріалів субпідрядника/генпідрядника/замовника».

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного договору, позивач виконав будівельні роботи у грудні 2021 року та червні 2022 року, а відповідач прийняв їх без зауважень на загальну суму 2574038,38 грн, що підтверджується актом КБ-2в та довідкою КБ-3 від 31.12.2021 за грудень 2021 на суму 221062,84 грн та актом КБ-2в та довідкою КБ-3 від 15.06.2022 за червень 2022 на суму 2352975,54 грн, які підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплені печатками сторін.

Втім, після прийняття виконаних робіт за грудень 2021 року та червень 2022 року відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором, оплату виконаних позивачем робіт здійснив не в повному обсязі, сплативши лише 2100000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №27549 від 09.12.2021 на суму 300000,00 грн, №27710 від 16.12.2021 на суму 300000,00 грн, №27803 від 22.12.2021 на суму 300000,00 грн, №28037 від 29.12.2021 на суму 300000,00 грн, №28261 від 17.01.2022 на суму 600000,00 грн та №28504 від 27.01.2022 на суму 300000,00 грн.

Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач у повному обсязі не виконав взяті на себе зобов`язання в частині повної та своєчасної сплати вартості виконаних робіт, утворився борг в сумі 474038,38 грн, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором субпідряду.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку (ч. 2 ст. 838 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно пункту 5.2 договору розрахунки за фактично якісно виконані роботи здійснюються у наступному порядку: оплата генпідрядником здійснюється у розмірі 95 (дев`яносто п`ять) відсотків від суми кожного оформленого акту КБ-2в та довідки КБ-3 з урахуванням наданих авансових платежів згідно з п. 5.1. даного договору до 20-го числа кожного наступного за звітним місяцем, в якому субпідрядником виконувались роботи згідно даного договору. Накопичені за період будівництва 5 (п`ять) відсотків відкладеного платежу (як гарантія виконання зобов`язань субпідрядника за договором) сплачуються генпідрядником в термін до 120 (сто двадцять) робочих днів після закінчення робіт та передачі виконавчої документації в повному обсязі генпідряднику. Розмір відкладеного платежу та чергових платежів зменшується генпідрядником (шляхом утримання коштів) у беззаперечному порядку на суму витрат, пов`язаними з: понесеними генпідрядником витрат та штрафних санкцій, пов`язаних з усуненням своїми силами або залученими особами недоліків в роботах субпідрядника, відступів від договору; відшкодування шкоди, нанесеної субпідрядником або залученими ним третіми особами замовнику, генпідряднику будь-яким іншим особам; - відшкодування штрафних санкцій, передбачених договором та чинним законодавством з вини субпідрядника; інших випадках, передбачених договором. Зменшення відкладеного платежу та чергових платежів здійснюється генпідрядником на підставі письмового повідомлення з відповідним обґрунтуванням та підтвердженням понесених збитків, витрат і т.п., направленого субпідряднику.

Таким чином, після підписання первинних документів, що підтверджують виконання та прийняття виконаних робіт, генпідрядник зобов`язаний до 20-го числа кожного наступного за звітним місяцем, в якому субпідрядником виконувались роботи згідно даного договору, оплатити виконані роботи в розмірі 95% від їх фактичної вартості, за вирахуванням авансових платежів та послуг генпідрядника, а накопичені за період будівництва 5 відсотків відкладеного платежу (як гарантія виконання зобов`язань субпідрядника за договором) сплатити в термін до 120 робочих днів після закінчення робіт та передачі виконавчої документації в повному обсязі генпідряднику.

Матеріали справи не містять доказів неналежного виконання позивачем умов укладеного договору в частині виконаних робіт та передачі виконавчої документації.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та пункту 5.2 договору, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати виконаних робіт, в тому числі і накопичених 5% відкладеного платежу, як гарантії виконання зобов`язань субпідрядника за договором, на момент розгляду справи настав. Доказів зворотного матеріали справи не містять і відповідачем не надано суду.

Втім, свої зобов`язання щодо оплати виконаних позивачем робіт, відповідач належним чином не виконав, сплативши лише 2100000,00 грн, у зв`язку з чим виник борг у розмірі 474038,38 грн.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт виконання робіт за актами КБ-2в та довідками КБ-3 за грудень 2021 року та за червень 2022 року, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 474038,38 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 Господарського кодексу України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пеня, за визначенням ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 1 статті 547 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності, в тому числі пені.

Пунктом 8.8 договору передбачено, що за несвоєчасну оплату виконаних якісно робіт в строки визначені договором, генпідрядник зобов`язаний сплатити субпідряднику неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від заборгованості за кожен день прострочення, за умови якщо субпідрядником не порушено жодної з умов даного договору.

Докази порушення субпідрядником будь-яких умов договору матеріали справи не містять і відповідачем не надано.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати виконаних позивачем робіт за договором, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пункту 8.8 договору, позивачем нараховано і заявлено до стягнення пеню у розмірі 200583,40 грн, за періоди: з 21.07.2022 по 30.11.2022 на суму 345336,46 грн (неоплачена частина 95% від суми акту КБ-2в та довідки КБ-3 за червень 2022) та з 01.12.2022 по 30.06.2023 на суму 474038,38 (неоплачена частина 100% від суми актів КБ-2в та довідок КБ-3 за грудень 2021 та червень 2022).

Відповідно до частин 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 ГК України).

Чинний на момент виникнення спірних правовідносин ГК України не розкривав окремо визначення понять "неустойка", "штраф", "пеня". Натомість правове визначення таких понять містять, зокрема, положення статті 549 ЦК України.

Згідно із частиною 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга, третя статті 549 ЦК України).

Текстуальне тлумачення положень статті 549 ЦК України свідчить, що законодавець у цій нормі пов`язує визначення пені як виду неустойки з такими кваліфікуючими ознаками як її обчислення: 1) за кожен день прострочення виконання; 2) у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання.

У схожій формі вжите поняття пені та здійснюється її обчислення в абзаці третьому частини другої статті 231 ГК України, яким визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Системний аналіз наведених норм дозволяє стверджувати, що незалежно від того, які правовідносини урегульовано конкретними нормами права, наразі в законодавстві сформований єдиний підхід до застосування пені як виду неустойки (штрафної санкції), конститутивною ознакою якої є її нарахування за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Отже, поденне нарахування пені є ознакою, яка вирізняє її серед інших видів неустойки (штрафних санкцій) та визначає механізм обчислення (визначення розміру) пені.

Тобто вжитий у цьому випадку займенник "кожний (кожен)" пояснює формулу обчислення пені, за якою загальна сума пені визначається шляхом множення ставки пені на кількість днів прострочення.

Натомість порядок застосування штрафних санкцій закріплено в нормах статті 232 ГК України, частина шоста якої визначає правило щодо періоду (строку) та порядку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені).

За загальним правилом, визначеним частиною 6 статі 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Однак таке правило застосовується до правовідносин, лише у разі, якщо інше не встановлено законом або договором, адже словосполучення "якщо інше не встановлено законом або договором" допускає існування іншої норми закону, що регулює відповідні правовідносини, або іншого положення договору, який регулює конкретні договірні відносини сторін, що виконує функцію спеціальної норми по відношенню до загальної норми.

При цьому сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України), а й право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 виснувала, що застосування в тексті господарського договору формулювання "за кожен день прострочення" не можна вважати установленням іншого, ніж визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені). Таке формулювання лише повторює вирізняльну характеристику пені (поденне її нарахування) та характеризує механізм її визначення (розрахунку), однак жодним чином не впливає на можливість зменшення або збільшення строку нарахування пені, визначеного законом чи договором.

Інше тлумачення (розуміння) наведеного формулювання (ототожнення його зі строком нарахування) фактично унеможливлює застосування положень частини шостої статті 232 ГК України щодо шестимісячного строку нарахування штрафних санкцій, оскільки на практиці сторони під час визначення в умовах договору відповідальності у вигляді пені майже завжди використовують формулювання щодо її нарахування "за кожен день прострочення", тим самим відтворюють визначення пені, закріплене в частині третій статті 549 ЦК України.

У той же час, пунктом 7 «Прикінцеві Положення» Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, встановлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався до 30 червня 2023 року включно.

Приймаючи до уваги вищевикладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за порушення строків оплати виконаних робіт, з урахуванням приписів статті 232 ГК України та пункту 7 «Прикінцеві Положення» Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Окрім цього, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 42386,45 грн та інфляційні втрати у розмірі 153583,82 грн: за період з 21.07.2022 по 30.11.2022 на суму 345336,46 грн (неоплачена частина 95% від суми акту КБ-2в та довідки КБ-3 за червень 2022), за період з 01.12.2022 по 18.08.2025 на суму 474038,38 грн (неоплачена частина 100% від суми актів КБ-2в та довідок КБ-3 за грудень 2021 та червень 2022).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд №910/12604/18 від 01.10.2019).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що він є арифметично вірним, обґрунтованим та здійсненим у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які спростовували б заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість за виконані роботи, як і не скористався своїм правом на подання відзиву.

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська монолітно-будівельна компанія».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в сумі 10447,10 грн.

Так, позовну заяву подано в електронній формі з використанням системи «Електронний суд» у зв`язку з чим має бути застосований понижуючий коефіцієнт у розмірі 0,8, визначений частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, при цьому, позивач в частині надмірно сплаченого судового збору не позбавлений права звернутися до суду з відповідним клопотанням про його повернення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №916/228/22.

Разом з тим, позивач просить суд покласти на відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн.

Згідно частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №1/25 від 30.07.2025 (далі - договір про надання правничої допомоги), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська монолітно-будівельна компанія», як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням «Дрекс», як адвокатським об`єднанням, додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №1/25 від 30.07.2025, рахунку-фактури №1 від 19.11.2025, акту №1 від 19.11.2025 приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги №1/25 від 30.07.2025, платіжної інструкції №8252-Е8СН-6В3Н-1Р16 від 04.08.2025 на суму 10000,00 грн та ордеру на надання правничої допомоги, серії ВХ №1103584 від 13.08.2025.

Згідно пункту 1.1 договору про надання правничої допомоги адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правничу допомогу на умовах і в порядку, визначених цим договором, а клієнт зобов`язується сплатити Адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар) за її надання та компенсувати фактичні витрати, необхідні для виконання доручення.

Відповідно до пункту 1.2 договору про надання правничої допомоги, правнича допомога, яка надається адвокатським об`єднанням, полягає у наступному: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності клієнта; здійснення захисту прав та законних інтересів клієнта, його працівників; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального судочинства, в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях, а також перед фізичними та юридичними особами.

Пунктом 2.1 договору про надання правничої допомоги визначено, що під час надання правничої допомоги адвокатське об`єднання має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом та правилами адвокатської етики, необхідні для належного надання правничої допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); представляти і захищати права, свободи та інтереси клієнта у судах усіх юрисдикцій та інстанцій, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань; ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для надання правничої допомоги документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом; складати заяви, скарги (у т.ч. апеляційні та касаційні), клопотання, інші правові документи, підписувати та подавати їх у встановленому законом порядку; доповідати клопотання та скарги на прийомі в посадових і службових осіб та відповідно до закону одержувати від них письмові мотивовані відповіді на ці клопотання і скарги; бути присутнім під час розгляду своїх клопотань і скарг на засіданнях колегіальних органів та давати пояснення щодо суті клопотань і скарг; збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою; застосовувати технічні засоби, у тому числі для копіювання матеріалів справи, в якій адвокат / адвокати адвокатського об`єднання, здійснює захист, представництво або надає інші види правничої допомоги, фіксувати процесуальні дії, в яких адвокатське об`єднання приймає участь, а також хід судового засідання в порядку, передбаченому законом; посвідчувати копії документів у справах, які адвокат / адвокати адвокатського об`єднання, супроводжує, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів; одержувати письмові висновки фахівців, експертів з питань, що потребують спеціальних знань; залучати до надання правничої допомоги (виконання адвокатським об`єднанням умов цього договору) інших адвокатів, які не здійснюють свою діяльність у складі адвокатського об`єднання; користуватися іншими правами, передбаченими законом.

Під час надання правничої допомоги адвокатське об`єднання має право представляти інтереси клієнта як позивача, відповідача або третьої особи під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального судочинства в місцевих та апеляційних судах загальної юрисдикції, Касаційному господарському суді, Касаційному цивільному суді, Касаційному кримінальному суді та Касаційному адміністративному суді у складі Верховного суду з правом збільшити або зменшити розмір позовних вимог, повністю або частково відмовитися від позову, визнати позов повністю або частково, змінити предмет або підставу позову, пред`явити зустрічний позов, укласти мирову угоду (досягнути примирення), оскаржити рішення суду в апеляційному, касаційному порядку, а також всіма іншими правами, передбаченими процесуальними кодексами України (пункт 2.2 договору про надання правничої допомоги).

За умовами пункту 2.3 договору про надання правничої допомоги для здійснення належного представництва інтересів клієнта у судах адвокатське об`єднання має такі права: складати та подавати до суду позовні заяви, заперечення, заяви, клопотання, пояснення, апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень, а також всіх інших документів, які необхідні для виконання своїх обов`язків; приймати участь в судових засіданнях; давати усні та письмові пояснення, наводити доводи та заперечення, висловлювати міркування стосовно питань, які виникають під час розгляду справи; заявляти клопотання та відводи; подавати заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб; задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам; подавати докази, брати участь у дослідженні доказів; знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги (виписки), знімати копії з документів, долучених до справи; знайомитись з журналом та технічним записом судового засідання, знімати з них копії, подавати письмові зауваження щодо їх ведення; одержувати повістки, копії судових рішень, виконавчі документи; оскаржувати судові рішення; сплачувати державні мита, судові збори, будь-які інші платежі від імені клієнта; отримувати будь-які грошові кошти від імені та в інтересах клієнта, в т.ч., але не виключно повернення судових зборів.

Відповідно до пункту 3.1 договору про надання правничої допомоги клієнт зобов`язаний: сплатити гонорар в розмірі та на умовах, визначених договором; компенсувати фактичні витрати на надання правничої договори в порядку, передбаченому договором; оплатити судовий збір, якщо виникне така потреба під час виконання договору; своєчасно надати повну та достовірну інформацію, наявні документи та матеріали, що мають значення для переданої у супровід справи та/або необхідні для виконання окремих доручень; створити належні умови необхідні і достатні для виконання умов цього договору; дотримуватись рекомендацій та роз`яснень адвоката / адвокатів адвокатського об`єднання, у переданій у супровід справі; не вимагати виконання дій, що виходять за межі професійних прав і обов`язків адвоката.

Умовами пунктів 4.1, 4.2 договору про надання правничої допомоги визначено, що гонорар є формою винагороди адвокатського об`єднання за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Узгоджений сторонами розмір гонорару зазначається у додатках до договору. Остаточний розмір гонорару, який підлягає сплаті клієнтом, вказується також в актах про надання правничої допомоги та/або рахунках на оплату.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 7.1 договору про надання правничої допомоги).

Пунктом 1 додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №1/25 від 30.07.2025 встановлено, що адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правничу допомогу з метою захисту прав та законних інтересів клієнта, а саме проаналізувати судову практику, підготувати та подати до Господарського суду м. Києва позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбуд інвест» про стягнення заборгованості (у т.ч. пені, інфляційних втрат та 3% річних, штрафів, тощо), яка виникла у зв`язку із невиконанням умов договору субпідряду № 1835/1 на виконання робіт по будівництву комплексу житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення на вул. Бориспільській, 18-26 у Дарницькому районі м. Києва (коригування). Житловий будинок № 5, IIІ черга будівництва від 11.05.2021 р., а також представляти інтереси клієнта у Господарському суді м. Києва у справі за вказаним позовом з підготовкою усіх необхідних процесуальних документів, у т.ч. адвокатських запитів.

Відповідно до пункту 2 додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №1/25 від 30.07.2025 попередньо узгоджений сторонами розмір гонорару, який підлягає сплаті клієнтом адвокатському об`єднанню за надання правничої допомоги вказаної у п. 1 цього додатку складає 25000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.), які сплачуються в наступному порядку: 10000,00 грн протягом 5 днів з моменту підписання цієї додаткової угоди; 10000,00 грн протягом 5 днів з моменту подання позову до суду; 5000,00 грн протягом 5 днів з моменту ухвалення рішення у справі.

За умовами пункту 3 додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №1/25 від 30.07.2025 сторони погодили, що понесені адвокатським об`єднанням фактичні витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги вказаної у п. 1 цього додатку (транспортні та поштові витрати), покладаються на клієнта. Такі витрати включаються сторонами до акту про надання правничої допомоги.

Остаточний розмір гонорару, який підлягає сплаті клієнтом, вказується в актах про надання правничої допомоги. Гонорар оплачується клієнтом на банківський рахунок адвокатського об`єднання не пізніше 5 (п`яти) календарних днів з дня отримання відповідного рахунку (пункти 4, 5 додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №1/25 від 30.07.2025).

19.11.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська монолітно-будівельна компанія» та Адвокатським об`єднанням «Дрекс» було підписано акт №1 приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги №1/25 від 30.07.2025, за умовами якого адвокатським об`єднанням було надано клієнту послуги з: аналізу законодавства та судової практики щодо стягнення заборгованості (у т.ч. пені, 3% річних та інфляційних втрат), яка виникла у зв`язку із невиконанням умов договору субпідряду на виконання будівельних робіт; підготовка та подання до Господарського суду м. Києва позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбуд інвест» про стягнення заборгованості (у т.ч. пені, інфляційних втрат та 3% річних, штрафів, тощо), яка виникла у зв`язку із невиконанням умов договору субпідряду №1835/1 від 11.05.2021 р. на виконання робіт по будівництву комплексу житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення на вул. Бориспільській, 18-26 у Дарницькому районі м. Києва (коригування). Житловий будинок № 5, III черга будівництва; підготовка усіх необхідних процесуальних документів для представництва інтересів клієнта у Господарському суді м. Києва у справі № 910/10243/25. Загальна вартість послуг склала 25000,00 грн.

На виконання умов договору про надання правничої допомоги №1/25 від 30.07.2025 року та додатку № 1 від 30.07.2025 року було сплачено на користь адвокатського об`єднання 10000,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції №8252-Е8СН-6В3Н-1Р16 від 04.08.2025.

Судом встановлено, що Луценко Роман Олександрович є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру; - погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" як "форма винагороди адвоката", але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

У той же час, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 наголошено на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необгрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.

При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2022 у справі №910/429/21 та від 11.11.2022 у справі №909/50/22.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited" проти України»).

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норми права викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №922/2666/21.

В той же час, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг (п. 2 ч. 5 ст. 129 ГПК України).

Судом враховано, що даний спір відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням договорів регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а предмет доказування у справі охоплює незначну кількість обставин та фактів, які підлягають дослідженню.

При цьому, суд враховує те, що адвокатським об`єднанням було визначено, що позивачу було надано послугу з аналізу законодавства та судової практики щодо стягнення заборгованості, однак такий вид послуг охоплюється послугою з підготовки та подання позовної заяви, при цьому, суд відмічає, що у позові не було здійснено жодного посилання на подібну справу з подібними правовідносинами та/або висновками Верховного Суду з подібних питань.

Разом з цим, у даному випадку, необґрунтованим є включення до відшкодування витрат на правову допомогу такої послуги як підготовка усіх необхідних процесуальних документів для представництва інтересів клієнта, зважаючи на те, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачем відзиву на позовну заяву не подавалося, а подана до суду заява про долучення доказів понесених судових витрат не може вважатися окремим видом правничої допомоги, відповідно до правової позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.

За таких обставин, виходячи з критеріїв складності справи, ціни позову, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, користуючись певною можливістю розсуду при розподілі витрат на правничу допомогу, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для обмеження такого розміру з огляду на розумну необхідність судових витрат в даній справі та необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у загальному розмірі 13000,00 грн.

Керуючись статтями 13, 14, 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська монолітно-будівельна компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбуд інвест» про стягнення 870592,05 грн задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбуд інвест» (01104, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 14а, офіс 42; ідентифікаційний код 39534785) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська монолітно-будівельна компанія» (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 21; ідентифікаційний код 35646495) основний борг у розмірі 474038 (чотириста сімдесят чотири тисячі тридцять вісім) грн 38 коп., пеню у розмірі 200583 (двісті тисяч п`ятсот вісімдесят три) грн 40 коп., 3% річних у розмірі 42386 (сорок дві тисячі триста вісімдесят шість) грн 45 коп., інфляційні втрати у розмірі 153583 (сто п`ятдесят три тисячі п`ятсот вісімдесят три) грн 82 коп., судовий збір у розмірі 10447 (десять тисяч чотириста сорок сім) грн 10 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 (тринадцять тисяч) грн 00 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 20.02.2026.

СуддяТ.В. Васильченко