СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Харків Справа № 922/4365/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.,

за участю секретаря судового засідання Довгань А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області (вх.№ 2816 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.12.2025 у справі №922/4365/25 (повна ухвала складена 16.12.2025, суддя Добреля Н.С.)

за позовом Слобідської окружної прокуратури міста, м. Харків,

до відповідачів:

1. Харківської міської ради, м. Харків,

2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків,

3. ОСОБА_1 , м. Харків,

про визнання недійсним договору та повернення майна,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.12.2025 в задоволенні заяви Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області відмовлено з тих підстав, що, на думку суду, передбачені частиною другою статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) підстави для вжиття заходів забезпечення позову наразі відсутні. Прокурором не доведено те, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів прокурора, за захистом яких він звернувся.

Слобідська окружна прокуратура міста Харкова Харківської області не погодилась з ухвалою Господарського суду Харківської області та 25.12.2025 через підсистему "Електронний суд" звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.12.2025 у справі №922/4365/25 та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі; здійснити перерозподіл судових витрат; судовий збір за подання апеляційної скарги стягнути з відповідачів за таким реквізитами: отримувач Харківська обласна прокуратура, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код банку 820172, рахунок IBAN: UA0007171, код класифікації видатків бюджету 2800, призначення платежу: повернення судових витрат у справі №922/4365/25; справу розглянути за участі представника Харківської обласної прокуратури; про дату, час та результати розгляду апеляційної скарги повідомити сторони та Харківську обласну прокуратуру (вул. Богдана Хмельницького, 4, м. Харків, 61001, тел./факс (0, e-mail: , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС за кодом 02910108).

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог вказує про таке:

- спірне майно вибуло з власності територіальної громади внаслідок активних протиправних дій відповідача, яким всупереч передбаченої процедури подано заяву про надання дозволу на приватизацію, достеменно знаючи, що відповідні правові підстави для набуття комунального майна у спрощеному порядку відсутні. Така недобросовісність свідчить про те, що відповідач вже переступив законодавчі обмеження та може повторно, будучи обізнаним про наявність спору, здійснювати свої права недобросовісно, на шкоду інтересам територіальної громади;

- подальше ймовірне відчуження майна на користь інших осіб, передача нерухомого майна в оренду, зміна його призначення (з нежитлового на житлове тощо), поділ, виділ чи об`єднання ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

- вчинення будь-яких реєстраційних дій з нерухомим майном до закінчення судового розгляду, у разі задоволення позову призведе до необхідності зміни позовних вимог або вирішення спорів з іншими позовними вимогами та з іншими особами, яким це майно може бути передане в оренду або іншим чином відчужено.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2025, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Східного апеляційного господарського суду без матеріалів справи ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.12.2025 відповідно до п.17.10 Перехідних положень ГПК України витребувано матеріали справи у суду першої інстанції та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою І розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

07.01.2025 матеріали справи № 922/4365/25 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області (вх.№ 2816 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.12.2025 у справі №922/4365/25; призначено справу до розгляду на "12" лютого 2026 р. о 12:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 105; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали.

До початку розгляду апеляційної скарги учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Харківська міська рада, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради в судове засідання Східного апеляційного господарського суду уповноважених представників не направили, про причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного та завчасного повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представників 1-го та 2-го відповідачів.

В судовому засіданні 12.02.2026 прокурор повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив суд їх задовольнити.

Представник ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги; просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржувану ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.12.2025 у справі №922/4365/25.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Слобідська окружна прокуратура міста Харкова Харківської області звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Платонової О.М., в якій просить суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 07.09.2012 №4900-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ФОП Платоновою О.М., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємельяновою І.Г. і зареєстрований в реєстрі за №6394;

- зобов`язати Платонову О.М. повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 38036767 нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-:-3 в житловому будинку літ. "А-9", загальною площею 45,8 кв. м, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Вокзальна, 10, а Харківську міську раду - прийняти у власність зазначені приміщення.

Підставою для звернення прокурора з даним позовом стало те, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації комунального майна шляхом його викупу орендарем без здійснення невід`ємних поліпшень, без проведення аукціону чи конкурсу, тому договір купівлі-продажу суперечить вимогам законодавства та має бути визнаний недійсним, а об`єкт нерухомого майна - повернутий Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради.

15.12.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області до Господарського суду Харківської області надійшла заява про забезпечення позову (вх. №29192/25), в якій просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Міністерству юстиції України, усім його структурним підрозділам та відділам, а також будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам, нотаріусам тощо, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-:-3 в житловому будинку літ. "А-9", загальною площею 45,8 кв. м (реєстраційний номер 38036767), які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Вокзальна, 10.

На переконання прокурора, наявність у ОСОБА_1 правомочностей власника майна вказує на можливість у будь-який момент, в тому числі під час розгляду справи судом, але до прийняття ним остаточного рішення у справі, розпорядитись спірним майном на користь третіх осіб. До того ж, ОСОБА_1 , знаючи про наявність судового спору, з метою утруднення у майбутньому виконання судового рішення, свідомо може здійснювати дії щодо розпорядження спірним майном та як власник може ініціювати питання щодо зміни призначення та виду його функціонального використання, що у подальшому призведе до необхідності скасування відповідних рішень, шляхом звернення до суду з іншими позовними заявами.

Відтак, на думку прокурора, з метою запобігання зміни права власності на спірне нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, його можливого відчуження, передачі в оренду тощо, що може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, відповідно до статей 136, 137 ГПК України, вбачаються підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому, прокурор звертає увагу суду на те, що заборона вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна є тимчасовою, не порушує права власника та інших осіб, в тому числі тих, які не є учасниками судового процесу тощо.

16.12.2025 постановлено оскаржувану ухвалу суду з підстав, викладених вище.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Положеннями частини 1 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною 1 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Тобто, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів заявника, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1), забороною відповідачу вчиняти певні дії (пункт 2), забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (пункт 4).

Виходячи з положень ст. ст. 136, 137 ГПК України, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, ймовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17.

Заходи щодо забезпечення позову також повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Саме на необхідності оцінки цих обставин неодноразово акцентував Верховний Суд в постановах від 23.03.2020 у справі №910/7338/19, від 24.06.2020 у справі №902/1051/19, від 11.08.2020 у справі №911/3136/19, від 26.08.2020 у справі №907/73/19, від 19.10.2020 у справі №915/373/20, від 14.07.2021 у справі №910/17014/20, від 28.07.2021 у справі №910/3704/21, від 12.10.2021 у справі №908/1487/21 (908/1624/21), від 19.05.2022 у справі №913/2239/21.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Така правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 15.01.2019 у справі №915/870/18, від 31.08.2020 у справі №917/1274/19.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у частині другій статті 136 ГПК України.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 при застосуванні заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Водночас, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18).

Суд зауважує, що в даному випадку досліджуватися повинна така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Поряд з цим необхідно розрізняти види (способи) забезпечення позову, які можуть застосовуватись до позовів майнового характеру, а які - для забезпечення немайнових позовних вимог, тобто фактично заходи забезпечення позову можна поділити на майнові та немайнові.

Майнові заходи забезпечення мають застосовуватись для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога виражена саме в грошовій формі в ціні позову в розумінні статті 163 Господарського процесуального кодексу України. Заходи забезпечення немайнового характеру спрямовані на покладення на відповідача чи інших осіб обов`язку вчинити активні дії чи утриматись від їх вчинення, не пов`язаних з передачею грошових сум чи майна.

Такі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №907/269/22, від 04.04.2023 у справі №907/268/22, від 04.04.2023 у справі №915/577/22.

Як вже було зазначено судом апеляційної інстанції, предметом позову у даній справі визначено визнання недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі та зобов`язання ОСОБА_1 повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради об`єкт нерухомого майна.

Отже, предметом спору у цій справі, окрім визнання недійсним правочину, є майнові вимоги прокурора в інтересах держави в особі територіальної громади міста Харкова про зобов`язання 3-го відповідача повернути спірне нерухоме майно.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення

Аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верхового Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі №917/805/23.

Досліджені судом матеріали свідчать, що право власності на спірні об`єкти нерухомості за договором купівлі-продажу, який просить визнати недійсним прокурор, зареєстроване за 3-м відповідачем ОСОБА_1 та внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З урахуванням приписів ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власник має право за своєю волею визначати фактичну та юридичну долю речі. Одним із видів визначення такої фактичної та юридичної долі речі є відчуження свого майна, тобто обставина, яка припиняє право власності у конкретного суб`єкта (власника) на об`єкт права власності.

За змістом ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється, зокрема, у випадку відчуження власником свого майна.

При цьому можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Подібні висновки викладені у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

Судова колегія не погоджується з висновками місцевого суду про те, що прокурором як підстави для задоволення поданої заяви про забезпечення позову не наведено обставин, які б свідчили про ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, а також не надано доказів, які б свідчили про наявність у 3-го відповідача наміру або вчинення ним дій, спрямованих на відчуження спірного об`єкту нерухомості.

В даному випадку апеляційний господарський суд виходить з того, що подання доказів, які б свідчили про ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, не є визначальною умовою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки до ухвалення рішення і набуття ним чинності ОСОБА_1 може у будь-який момент безперешкодно відчужити своє майно (нежитлові приміщення), зокрема шляхом укладення договорів купівлі-продажу з третіми особами. При цьому до укладання таких договорів вона може і не здійснювати жодних дій, які б могли прямо чи опосередковано свідчити про намір вчинити відчуження об`єктів нерухомості, як-то наприклад подання оголошень про їх продаж чи укладення попередніх договорів про намір продажу тощо.

Водночас у разі невжиття судом запропонованих прокурором заходів забезпечення позову, відповідач має необмежену законом можливість розпорядитись у будь-який час належним йому нерухомим майном та відчужити його на корить третіх осіб за прямим договором за відсутності будь-яких доказів наміру або фактичного вчинення таких дій, що надає суду обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист порушених прав позивача.

Судова колегія погоджується з позицією прокурора про те, що у разі відчуження відповідачем спірних об`єктів нерухомого майна до ухвалення судового рішення у цій справі, такі обставини вочевидь значною мірою ускладнять або взагалі унеможливлять захист законних інтересів територіальної громади міста Харкова, оскільки позивач буде вимушений звертатися до суду з новим позовом до іншого власника, у тому числі можливого добросовісного набувача, що взагалі може позбавити позивача ефективного способу захисту своїх прав у майбутньому.

Відтак, у цій справі існує прямий та логічний зв`язок між обраними прокурором заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, водночас обрані прокурором заходи забезпечення позову на період розгляду спору судом не позбавляють власника прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, а лише тимчасово обмежують право розпоряджатися майном, зокрема, його відчуження.

Аналогічний за змістом висновок викладено Верховним Судом у постанові від 05.09.2025 у справі №922/3220/24 у подібних правовідносинах щодо приватизації комунального майна.

З метою обмеження можливості відчуження ОСОБА_1 спірних об`єктів нерухомості колегія суддів апеляційної інстанції вважає за можливе вжити заходи забезпечення позову за відсутності доведеності обставин, які б безпосередньо вказували на наявність у відповідача наміру чи вчинення ним безпосередньо дій, спрямованих на відчуження спірного нежитлового приміщення, адже можливі негативні наслідки від відчуження нерухомого майна відповідачем перевищують негативний вплив запроваджених обмежень.

Такі заходи забезпечення позову сприяють та забезпечують виключно збереження та сталість реєстраційних даних на це майно. Крім того, такі заходи жодним чином не впливають на висновки суду при розгляді справи та винесенні остаточного рішення по суті спору.

Європейський суд з прав людини у справі Горнсбі проти Греції наголошує, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

У пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 Конституційний Суд України також наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заявлені прокурором заходи забезпечення позову є пов`язаними із наявністю реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а також направлені на забезпечення ефективного захисту порушених прав позивача у випадку задоволення позовних вимог, пов`язані із предметом розгляду цього спору, є співмірними та адекватними по відношенню до заявлених позовних вимог, такими, що не порушують рівності та збалансованості інтересів сторін, оскільки мають тимчасовий характер, та, навпаки, спрямовані на збереження існуючого наразі стану речей, що може слугувати додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позовних вимог, буде реально виконане.

З урахуванням викладеного, колегія суддів з метою ефективного захисту порушених прав територіальної громади міста Харкова, за захистом яких позивач звернувся до суду, вважає доцільним задовольнити заяву про вжиття заявлених прокурором заходів забезпечення позову (вх.№29192 від 15.12.2025).

Водночас апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 143 ГПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим, а згідно ч. 1 ст. 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Таким чином, 3-й відповідач не позбавлений права та можливості звернутися до суду з відповідним клопотанням, підтвердивши належними доказами та довівши суду наявність обставин, з якими пов`язується можливість заміни заходу забезпечення позову іншим або взагалі відсутність підстав чи подальшої потреби у їх застосуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Оскільки в даному випадку справа не вирішується по суті, то відповідно до положень ст. 129 ГПК України суд апеляційної інстанції не здійснює розподіл судового збору. Понесені прокуратурою судові витрати за розгляд заяви та апеляційної скарги слід врахувати при розподілі судових витрат за результатами розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Слобідської окружної прокуратури міста Харкова задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.12.2025 у справі №922/4365/25 скасувати.

Заяву Слобідської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову (вх.№29192 від 15.12.2025) задовольнити.

Заборонити Міністерству юстиції України, усім його структурним підрозділам та відділам, а також будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам, нотаріусам тощо, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-:-3 в житловому будинку літ. "А-9", загальною площею 45,8 кв. м (реєстраційний номер 38036767), які розташовані за адресою: м.Харків, вул. Вокзальна, 10.

Стягувач: Слобідська окружна прокуратура міста Харкова (61191, м. Харків, вул.Тепловозна, 8, код ЄДРПОУ ).

Боржник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Дана постанова є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців із наступного дня після набрання нею законної сили.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 286-289 ГПК України.

Повна постанова складена 23.02.2026.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя І.В. Тарасова