ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 910/13088/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Руда Г. В.,

за участю представників:

позивача - Мазуренко Т. С. (адвоката),

відповідача-1 - Тетерятник О. В. (самопредставництво),

відповідача-2 - Тетерятник О. В. (самопредставництво),

третьої особи -1 - Єрко Н. П. (самопредставництво),

третьої особи-2 - Скачка А. А. (самопредставництво),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації та Київської міської ради

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 (колегія суддів: Тарасенко К. В. - головуюча, Коробенко Г. П., Кравчук Г. А. ) у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Національна академія управління"

до: 1) Київської міської ради, 2) Постійної комісії Київської міської ради з питань власності та регуляторної політики,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 1) Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, 2) Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації,

про визнання недійсним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Приватне акціонерне товариство "Вищий навчальний заклад "Національна академія управління" (далі - ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради і Постійної комісії Київської міської ради з питань власності та регуляторної політики (далі - Постійна комісія КМР з питань власності та регуляторної політики), в якому просило визнати незаконним і скасувати рішення Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики від 04.06.2024, оформлене протоколом засідання від 04.06.2024 (далі - рішення Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики від 04.06.2024), в частині скасування пункту 105 рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020 № 2/188 (пункт 41).

1.2. Позовні вимоги ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" обґрунтовані тим, що відповідно до рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020 № 2/188 (пункт 105) було продовжено строк дії договору № 606 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, укладеного 08.11.2016 між Управлінням освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (підприємство-балансоутримувач), ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" (орендар) і Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець) (далі - договір оренди від 08.11.2016 № 606). Водночас рішенням Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики від 04.06.2024 скасовано пункт 105 рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020 № 2/188. Позивач зазначав, що оспорюване ним рішення Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики від 04.06.2024 є незаконним, порушує права позивача та підлягає скасуванню, оскільки правових підстав для прийняття рішення про припинення договору оренди не було.

Крім того, на думку позивача, орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями скасовувати свої рішення, крім випадку, коли такі рішення були виконані. За твердженням позивача, Постійна комісія КМР з питань власності та регуляторної політики незаконно скасувала своє попереднє рішення щодо продовження строку дії договору оренди нерухомого майна. Це рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020 № 2/188 вже було виконане, відповідно до нього виникли правовідносини за договором оренди від 08.11.2016 № 606, тому виконане рішення не може бути скасовано, оскільки вичерпало свою дію фактом його виконання.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2025 (суддя Шкурдова Л. М.) у справі № 910/13088/24 відмовлено у задоволенні позовних вимог ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління".

2.2. Відмовляючи в задоволенні позову ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління", суд першої інстанції виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання незаконним та скасування рішення Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики від 04.06.2024 є неефективним і не призведе до відновлення порушеного права позивача, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020, оформлене протоколом № 2/188 (пункт 105), виконане, а договір оренди від 08.11.2016 № 606 - продовжений. Суд першої інстанції зазначив, що відсутні докази, які би свідчили про те, що рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію фактом його виконання.

За висновком суду першої інстанції, належним способом захисту прав позивача є визнання укладеним договору про продовження строку дії договору оренди, однак ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" не зверталося до суду з такою позовною вимогою. Тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" та зазначив, що обрання ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" неефективного способу захисту своїх прав виключає необхідність надання судом оцінки будь-яким іншим доводам учасників судового процесу.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі № 910/13088/24 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2025 у справі № 910/13088/24.

Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики від 04.06.2024, оформлене протоколом засідання від 04.06.2024 № 17/132, в частині скасування пункту 105 рішення Постійної комісії КМР з питань власності, оформленого протоколом засідання від 21.01.2020 № 2/188 (пункт 41).

2.4. Задовольняючи позовні вимоги ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління", суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 у справі № 910/13789/22, за позовом Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації до ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" про стягнення 653 247,84 грн збитків, завданих ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" за період із листопада 2019 року до квітня 2021 року через несплату комунальних послуг, встановлено, що договір оренди від 08.11.2016 № 606 було продовжено на підставі рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020 на 9 років 364 дні. Ці обставини, як зазначив суд апеляційної інстанції, відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України є преюдиційними. Тому суд апеляційної інстанції визнав помилковим висновок місцевого господарського суду щодо відсутності підстав стверджувати про те, що рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020 виконане / невиконане, а договір продовжений / закінчив свою дію.

Апеляційний господарський суд проаналізував умови договору оренди від 08.11.2016 № 606 (пункти 4.2, 9.2, 9.3, 9.7) та зазначив, що ці умови договору корелюються з положеннями частин 1, 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції, чинній станом на час існування орендних відносин. Відповідно до зазначених норм, за висновком суду, термін договору оренди визначається за погодженням сторін; у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Однак, як установив суд апеляційної інстанції, матеріали справи не містять заяв сторін про припинення або зміну умов договору оренди від 08.11.2016 № 606 протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору (із 07.11.2019 до 06.12.2019).

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що 03.08.2022 позивач звернувся до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації з проханням виконати рішення Постійної комісії КМР з питань власності та оформити продовження строку дії договору оренди від 08.11.2016 № 606 на 9 років 364 дні шляхом підписання між сторонами відповідного договору. Доказів звернення орендодавця щодо нотаріального посвідчення договору оренди від 08.11.2016 № 606 не надано. Більше того, як зазначив суд, у матеріалах справи немає відповіді на лист позивача від 03.08.2022 № 06-22/12.

Відтак суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020 виконане, а договір оренди від 08.11.2016 № 606 продовжив свою дію на 9 років 364 дні на підставі рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020.

Крім того, суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими доводи позивача про суперечливість і необґрунтованість прийнятого відповідачем оспорюваного рішення. Суд апеляційної інстанції установив, що під час прийняття цього рішення порушено регламент, процедуру та принципи діяльності Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що прийняттю оспорюваного рішення вже передувало рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 29.11.2023, оформлене протоколом засідання № 37/110 від 29.11.2023, відповідно до якого було відмовлено у скасуванні рішення від 20.01.2020 № 2/188, оскільки в орендованих позивачем на підставі договору оренди від 08.11.2016 № 606 приміщеннях відбувається навчальний процес. За висновком апеляційного господарського суду, рішення державного органу чи органу місцевого самоврядування, з якого виникають права та обов`язки у конкретної особи, повинно бути мотивованим, а самі процедури органів державної влади та місцевого самоврядування повинні бути прозорі та зрозумілі. В іншому випадку рішення органів влади не може вважатися правомірним.

Суд апеляційної інстанції також визнав слушним аргумент позивача про те, що підстав для прийняття рішення про припинення договору оренди від 08.11.2016 № 606 у зв`язку із порушенням орендарем вимог статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" немає. Суд також зауважив, що відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" строк дії договору не може бути закінченим.

3. Короткий зміст касаційних скарг та заперечень на них

3.1. Не погодившись із висновками суду апеляційної інстанції, Солом`янська районна у місті Києві державна адміністрація та Київська міська рада звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами, в яких просять скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2025 у справі № 910/13088/24 залишити в силі.

3.2. Солом`янська районна у місті Києві державна адміністрація та Київська міська рада, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначають про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржники посилаються на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Солом`янська районна у місті Києві державна адміністрація зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13.05.2020 у справі № 815/1788/15, від 21.12.2022 у справі № 488/3349/17 (щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень).

Скаржник також посилається на висновки, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 та від 29.05.2013 № 11.

3.4. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Київська міська рада зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції висновків:

- викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (про те, що обрання позивачем неналежного чи неефективного способу захисту зумовлює відмову в задоволенні позову);

- викладених у постановах Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.01.2021 у справі № 915/646/18 (щодо стандартів доказування);

- викладених у постановах Верховного Суду від 19.09.2024 у справі № 120/10413/22, від 23.07.2024 у справі № 280/3308/23, від 4.07.2024 у справі № 580/7744/23 (щодо дії закону в часі).

Київська міська рада також посилається на висновки, викладені в постанові Вищого господарського суду України від 22.08.2013 у справі № 9/76/5022-1070/2012, постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9.

3.5. Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації у відзиві на касаційні скарги Київської міської ради та Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2025 у справі № 910/13088/24 залишити в силі. Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації зауважує про обґрунтованість доводів, наведених у касаційних скаргах, та про законність рішення місцевого господарського суду.

3.6. ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" у відзиві на касаційні скарги Київської міської ради та Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації зазначає про їх необґрунтованість і вважає такими, що не підлягають задоволенню. ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" наголошує, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що оспорюване рішення Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики від 04.06.2024, оформлене протоколом №17/132, було прийняте з порушенням процедурних норм і з неправильним застосуванням норм матеріального права. Тому позивач просить відмовити в задоволенні касаційних скарг Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та Київської міської ради і залишити без змін постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі № 910/13088.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди встановили, що 08.11.2016 між Управлінням освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (підприємство-балансоутримувач), ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" (орендар) і Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець) укладено договір оренди № 606, відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 22.09.2016 № 25/1029 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення) другого, третього поверхів та підвалу 3-поверхової будівлі вечірньої (змінної) школи № 3, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (об`єкт), яке знаходиться за адресою: 03151, м. Київ, вул. Ушинського, буд. 15 (В(З)Ш № 3), для розміщення приватного навчального закладу.

4.2. Об`єктом оренди є нежитлові приміщення другого, третього поверху та підвалу 3-поверхової будівлі вечірньої (змінної) школи № 3 загальною площею 2115,2 м2 (пункт 2.1 договору оренди від 08.11.2016 № 606).

4.3. Згідно з пунктом 2.4 договору оренди від 08.11.2016 № 606 орендар вступає у строкове платне користування об`єктом в термін, вказаний у цьому договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації цього договору) та акта приймання-передачі об`єкта.

4.4. Передача об`єкта в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на цей об`єкт; власником об`єкта залишається територіальна громада міста Києва, а орендар користується ним протягом строку оренди (пункт 2.5 договору оренди від 08.11.2016 № 606).

4.5. Відповідно до пункту 4.2 договору оренди від 08.11.2016 № 606 орендар зобов`язаний здійснити нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію цього договору (якщо це передбачено законодавством) за рахунок своїх коштів.

4.6. Договір оренди є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 08.11.2016 до 06.11.2019. У разі якщо законом передбачене нотаріальне посвідчення і державна реєстрація, договір оренди є укладеним з моменту державної реєстрації (пункт 9.1 договору оренди від 08.11.2016 № 606).

4.7. 08.11.2016 сторони підписали акт приймання-передачі нерухомого майна, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв в користування за договором оренди від 08.11.2016 № 606 нерухоме майно (нежитлові приміщення).

4.8. Як установили суди попередніх інстанцій, на засіданні Постійної комісії КМР з питань власності 21.01.2020 (протокол № 2/188) розглянуто звернення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.10.2019 № 108-13675 (вх. № 08/23647 від 15.10.2019) щодо продовження ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" строку дії договору оренди від 08.11.2016 № 606.

4.9. Рішенням Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020, оформленим протоколом засідання № 2/188 (пункт 105), погоджено продовження строку дії договору оренди від 08.11.2016 № 606 на 9 років 364 дні.

4.10. Надалі на засіданні Постійної комісії КМР з питань власності 29.11.2023 (протокол № 37/110) розглянуто звернення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.11.2023 № 108-14198 (вх. № 08/36798 від 20.11.2023) щодо скасування пункту 105 рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020, оформленого протоколом засідання № 2/188, про продовження ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" строку дії договору оренди від 08.11.2016 № 606.

Рішення про скасування пункту 105 рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020, оформленого протоколом засідання № 2/188, не було прийнято.

4.11. На засіданні Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики 04.06.2024 (протокол № 17/132) розглянуто звернення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.06.2024 № 108-6899 (вх. № 08/21569 від 04.06.2024) щодо скасування пункту 105 рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020, оформленого протоколом засідання № 2/188, про продовження ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" строку дії договору оренди від 08.11.2016 № 606.

4.12. Рішенням Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики від 04.06.2024, оформленим протоколом засідання № 17/132 (пункт 41), скасовано пункт 105 рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020, оформленого протоколом засідання № 2/188, про продовження ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" строку дії договору оренди від 08.11.2016 № 606.

4.13. 09.10.2024 Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації звернулося до ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" з листом, в якому просило підписати акт про повернення з оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, та сплатити загальний борг за договором оренди від 08.11.2016 № 606 у розмірі 1 388 593,24 грн.

4.14. Позивач, вважаючи, що рішення Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики від 04.06.2024, оформлене протоколом засідання № 17/132 (пункт 41), є незаконним, звернувся до суду з позовом про визнання цього рішення недійсним та скасування.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені в касаційній скарзі та відзиві доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

5.3. Предметом позову в цій справі є позовні вимоги ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" до Київської міської ради та Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики про визнання незаконним і скасування рішення Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики від 04.06.2024.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оспорюваним рішенням Постійна комісія КМР з питань власності та регуляторної політики скасувала своє попереднє рішення щодо продовження строку дії договору оренди нерухомого майна. На думку позивача, це рішення є незаконним та порушує права позивача, оскільки правових підстав для прийняття рішення про припинення договору оренди не було. Крім того, позивач зазначав, що це рішення вже було виконане, зумовило виникнення правовідносин за договором оренди від 08.11.2016 № 606, тому воно не може бути скасовано.

Щодо позовних вимог ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" до Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики

5.4. Колегія суддів зазначає, що, вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню. Схожий за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19.

5.5. Велика Палата Верховного Суду послідовно звертала увагу на те, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 09.02.2021 у справі № 635/4741/17).

Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).

5.6. Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такі висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц, від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17, від 27.06.2023 у справі № 910/333/21, а також у постановах Верховного Суду від 13.01.2026 у справі № 916/4115/23, від 03.02.2026 у справі № 910/10207/25.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22, установлення належності відповідачів є обов`язком суду, який той виконує під час розгляду справи, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (тобто ex officio), та має ґрунтуватися передусім на аналізі природи спірних правовідносин і позовних вимог.

5.7. З огляду на вимоги частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, відповідно до частини 4 статті 300 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, ухвалених після подання касаційних скарг.

5.8. У справі, яка розглядається, ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління", оспорюючи рішення Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики від 04.06.2024, оформлене протоколом засідання № 17/132 (пункт 41), звернулося з позовними вимогами, зокрема, до Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики.

5.9. Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

5.10. Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, сторонами в судовому процесі можуть бути: юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

5.11. Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України).

5.12. Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина 1 статті 89 Цивільного кодексу України).

5.13. Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" (тут і далі - в редакції, чинній на момент звернення з позовом у цій справі) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

5.14. Згідно зі статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

5.15. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: утворення і ліквідація постійних та інших комісій ради, затвердження та зміна їх складу, обрання голів комісій.

5.16. Сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради (частина 1 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

5.17. Статтею 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" врегульовано діяльність та правовий статус постійних комісій ради.

5.18. Згідно із частинами 1- 3, 14, 15 статті 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Постійні комісії обираються радою на строк її повноважень у складі голови і членів комісії. Всі інші питання структури комісії вирішуються відповідною комісією. До складу постійних комісій не можуть бути обрані сільський, селищний, міський голова, секретар сільської, селищної, міської ради, голова районної у місті (у разі її створення), районної, обласної ради, їх заступники. Постійні комісії є підзвітними раді та відповідальними перед нею.

Перелік, функціональна спрямованість і порядок організації роботи постійних комісій визначаються регламентом відповідної ради та Положенням про постійні комісії, що затверджується радою з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" щодо реалізації повноважень ради у здійсненні державної регуляторної політики постійними комісіями відповідної ради.

5.19. Відповідно до пункту 1 Положення про постійні комісії Київської міської ради, затвердженого рішенням Київської міської ради від 29.02.2024 № 7796/7837, яке визначає повноваження, функціональну спрямованість та порядок організації роботи постійних комісій Київської міської ради, постійні комісії Київської міської ради є колегіальними органами Київської міської ради, що обираються з числа депутатів / депутаток Київської міської ради для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до їх функціональної спрямованості, здійснення контролю за виконанням рішень Київської міської ради та актів її виконавчого органу.

5.20. Отже, постійні комісії ради є колегіальними органами сільської, селищної, міської ради, які сформовані з числа депутатів відповідної ради для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради та її виконавчого комітету. Постійні комісії ради не мають власних бюджетних рахунків чи майна і діють у межах повноважень, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування" та відповідним Положенням про постійні комісії.

5.21. Постійні комісії ради не є юридичними особами, вони не наділяються цивільною правоздатністю і дієздатністю, тому не можуть бути стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких стороною у процесі є постійна комісія ради, не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства у зв`язку з відсутністю сторони у процесі, до якої пред`явлено позов, а отже, - неможливістю вирішення господарського спору. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.06.2021 у справі № 760/32455/19.

5.22. Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення "заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства" (пункт 1 частини 1 статті 186, пункт 1 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 757/43355/16-ц.

5.23. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

5.24. Оскільки у справі, яка розглядається, ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" звернулося з позовними вимогами до Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики, яка не є юридичною особою та не наділена процесуальною правоздатністю та дієздатністю, така комісія не може бути стороною у господарському процесі. Тому провадження у справі № 910/13088/24 в частині позовних вимог ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" до Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики про визнання недійсним та скасування рішення слід закрити.

Щодо позовних вимог ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" до Київської міської ради

5.25. Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

5.26. Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

5.27. Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

5.28. Частиною 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

5.29. Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

5.30. Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, характеру та обсягу відносин, що врегульовані ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

5.31. Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов`язки тільки у того суб`єкта (чи визначеного ними певного кола суб`єктів), якому вони адресовані (подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27.11.2024 у справі № 907/606/23).

5.32. У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008

№ 9-рп/2008 у справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

5.33. У Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини 14 статті 46, частин 1, 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначено, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Разом із тим Конституційний Суд України також у цьому Рішенні виснував, що зі змісту частини 2 статті 144 Конституції України та частини 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, за висновком Конституційного Суду України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

5.34. Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74). Отже, за висновком Конституційного Суду України, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці 2 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Тому Конституційний Суд України дійшов висновку, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

5.35. У разі звернення до суду з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, доведенню сторонами та встановленню судом підлягають як обставини, що оспорюваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає закону), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом. Такі висновки Верховного Суду сформульовані в постановах від 20.08.2019 у справі № 911/714/18, від 15.07.2021 у справі № 924/48/19.

5.36. У справі, яка розглядається, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" з посиланням на обрання позивачем неефективного способу захисту, який, за висновком суду, не призведе до відновлення порушеного права позивача.

5.37. Натомість суд апеляційної інстанції задовольнив позовні вимоги ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління". При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020, оформлене протоколом засідання № 2/188, яким було продовжено ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" строк дії договору оренди від 08.11.2016 № 606, є виконаним з огляду на встановлені обставини.

5.38. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, Солом`янська районна у місті Києві державна адміністрація та Київська міська рада звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами.

5.39. Солом`янська районна у місті Києві державна адміністрація та Київська міська рада, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначають про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржники посилаються на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.40. Пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

5.41. Касаційна скарга Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації з посиланням на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13.05.2020 у справі № 815/1788/15, від 21.12.2022 у справі № 488/3349/17 (щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень).

5.42. Касаційна скарга Київської міської ради з посиланням на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків:

- викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (про те, що обрання позивачем неналежного чи неефективного способу захисту зумовлює відмову в задоволенні позову);

- викладених у постановах Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.01.2021 у справі № 915/646/18 (щодо стандартів доказування);

- викладених у постановах Верховного Суду від 19.09.2024 у справі № 120/10413/22, від 23.07.2024 у справі № 280/3308/23, від 4.07.2024 у справі № 580/7744/23 (щодо дії закону в часі).

5.43. Розглянувши доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 815/1788/15 викладено висновок про те, що не підлягають оскарженню рішення органів владних повноважень, які не є кінцевими (остаточними) та не породжують правових наслідків і не можуть порушувати будь-які права. Захисту підлягає тільки реально порушене право.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 815/1788/15 також зазначила, що в разі оскарження рішення органів владних повноважень судам слід перевірити (встановити), чи є оскаржуване рішення таким, за наслідками виконання якого настають юридично значимі дії, зокрема видача свідоцтва про право власності, чи настає інший кінцевий результат, чи це рішення, з урахуванням якого (на підставі якого) приймається остаточне рішення органу владних повноважень.

5.44. Колегія суддів установила, що аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, на яку посилається Солом`янська районна у місті Києві державна адміністрація.

5.45. Колегія суддів установила, що в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, на які посилається Київська міська рада, сформульовано висновок про те, що внаслідок обрання позивачем способу захисту, не передбаченого законом або договором, та/або який є неефективним для захисту порушеного права позивача, такі позовні вимоги не підлягають задоволенню.

5.46. Київська міська рада в касаційній скарзі зазначає, що в постановах Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.01.2021 у справі № 915/646/18 викладено загальні висновки щодо стандартів доказування та принципу змагальності судового процесу.

5.47. У постановах Верховного Суду від 19.09.2024 у справі № 120/10413/22, від 23.07.2024 у справі № 280/3308/23, від 04.07.2024 у справі № 580/7744/23, на які посилається Київська міська рада, сформульовано висновки щодо застосування статті 58 Конституції України та статті 57 Закону України "Про правотворчу діяльність", зокрема щодо принципу дії нормативно-правового акта в часі.

5.48. У справі, яка розглядається, суди встановили, що рішенням Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020, оформленим протоколом засідання № 2/188 (пункт 105), позивачу погоджено продовження строку дії договору оренди від 08.11.2016 № 606 на 9 років 364 дні.

Водночас, як зазначили суди, оспорюваним рішенням Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики від 04.06.2024, оформленим протоколом засідання № 17/132 (пункт 41), скасовано пункт 105 рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020 (щодо продовження ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" строку дії договору оренди від 08.11.2016 № 606).

5.49. При цьому суд апеляційної інстанції встановив, що в рішенні Господарського суду міста Києва від 17.04.2023, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 у справі № 910/13789/22, за позовом Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації до ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" про стягнення 653 247,84 грн збитків, завданих відповідачем за період із листопада 2019 року до квітня 2021 року через несплату комунальних послуг, встановлено, що договір оренди від 08.11.2016 № 606 було продовжено на підставі рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020 на 9 років 364 дні.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені обставини відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України є преюдиційними.

Крім того, суд апеляційної інстанції, посилаючись на положення частини 2 статті 793 Цивільного кодексу України та частини 3 статті 16 Закону України від 03.10.2019 № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна", зазначив, що оформлення продовження строку дії договору оренди від 08.11.2016 № 606, який не укладався за результатами електронного аукціону, в силу приписів Цивільного кодексу України (в редакції станом на 21.01.2020) нотаріальному посвідченню не підлягає.

При цьому суд апеляційної інстанції виснував, що продовження строку дії договору оренди від 08.11.2016 № 606 могло бути оформлене нотаріально на вимогу однієї зі сторін договору, однак доказів звернення орендодавця про нотаріальне посвідчення договору оренди від 08.11.2016 № 606 суду не надано. Натомість суд апеляційної інстанції встановив, що з огляду на лист позивача від 03.08.2022 № 06-22/12 матеріали справи містять ініціювання цього питання позивачем, проте відповідь на нього в матеріалах справи відсутня.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020 виконане, а договір оренди від 08.11.2016 № 606 продовжив свою дію на 9 років 364 дні на підставі рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020. Наведене, як зауважив суд апеляційної інстанції, корелюється також із посиланням на судову справу № 910/13789/22, у межах якої були встановлені обставини, що є преюдиційними та не були враховані судом першої інстанції.

5.50. Колегія суддів зазначає, що Верховною Радою України 03.10.2019 було прийнято Закон України № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна". Пунктом 1 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.02.2020, крім: 1) положень статей 5, 6, 11, 14, частини 8 статті 15, частини 6 статті 16 цього Закону (в частині роботи ЕТС), які стосуються внесення (включення) та опублікування інформації в ЕТС, подання заяв, у тому числі заяв на оренду, в ЕТС, опублікування в ЕТС Переліків, договорів оренди, укладених без проведення аукціону, змін і доповнень до договорів оренди, які вводяться в дію з 01.10.2020.

Відповідно до пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 03.10.2019 № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна" договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини 2 статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року.

Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом.

Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

5.51. Порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом України від 10.04.1992 № 2269-XII "Про оренду державного та комунального майна" (втратив чинність 31.01.2020), може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) відповідно до вимог абзацу 3 пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 03.10.2019 № 157-IX "Про оренду державного та комунального майна" має застосовуватися порядок продовження, визначений Законом України 03.10.2019 № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна". Таким чином, законодавець передбачив умови та порядок продовження дії договорів оренди державного та комунального майна, укладених відповідно до положень Закону України від 10.04.1992 № 2269-XII "Про оренду державного та комунального майна".

Подібний правовий висновок щодо необхідності чіткого розмежування порядку та підстав продовження договорів оренди державного та комунального майна, передбачених нормами Закону України від 10.04.1992 № 2269-XII "Про оренду державного та комунального майна" (чинного до 31.01.2020) і Закону України від 03.10.2019 № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна" (введеного в дію з 01.02.2020), викладено в постановах Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 907/720/20, від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 05.07.2022 у справі № 909/479/21, від 19.07.2022 у справі № 924/852/21, від 13.12.2022 у справі № 916/4073/21, від 27.12.2022 у справі № 910/21725/21, від 26.09.2024 у справі № 902/489/23.

5.52. Оскільки строк дії договору оренди від 08.11.2016 № 606 був визначений в договорі оренди до 06.11.2019 (пункт 9.1 договору оренди від 08.11.2016 № 606), а рішення Постійної комісії КМР з питань власності щодо його продовження було прийняте 21.01.2020, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України від 10.04.1992 № 2269-XII "Про оренду державного та комунального майна".

5.53. Таким чином, помилковим є висновок суду апеляційної інстанції про застосування до спірних правовідносин положень частини 2 статті 793 Цивільного кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2019 № 157-ІХ) та частини 3 статті 16 Закону України від 03.10.2019 № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна". Тому доводи Київської міської ради щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19.09.2024 у справі № 120/10413/22, від 23.07.2024 у справі № 280/3308/23, від 04.07.2024 у справі № 580/7744/23, підтвердилися, оскільки до спірних правовідносин підлягали застосуванню положення Закону України від 10.04.1992 № 2269-XII "Про оренду державного та комунального майна" та частини 2 статті 793 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній до прийняття Закону України від 03.10.2019 № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна"). Водночас, неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права не призвело до прийняття неправильного рішення у справі.

5.54. Ураховуючи обставини, встановлені у судових рішеннях у справі № 910/13789/22, Верховний Суд звертається до правової доктрини "res judicata". Рішення суду, яке набрало законної сили, є остаточним та обов`язковим до виконання. Крім цього, обов`язковість рішення ґрунтується на принципі юридичної визначеності, який вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, що у повній формі розкривається у "res judicata pro veritate habetur!" - "судове рішення визнається за істину". Суть цього принципу полягає у тому, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим, не може ставитися під сумнів та підлягає виконанню, тобто вирішення судом спірного питання визнається за істину. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.10.2019 у справі № 922/1391/18.

5.55. Так, суд апеляційної інстанції при вирішенні цього спору врахував, що в рішенні Господарського суду м. Києва від 17.04.2023, залишеному без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 у справі № 910/13789/22, за позовом Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації до ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" про стягнення 653 247,84 грн збитків було встановлено, що договір оренди від 08.11.2016 № 606 було продовжено на підставі рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020 на 9 років 364 дні.

5.56. При цьому у справі, яка розглядається, ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління", враховуючи рішення Постійної комісії КМР з питань власності від 21.01.2020, мало законні очікування на продовження строку дії договору оренди від 08.11.2016 № 606 на 9 років 364 дні. Тому із прийняттям оспорюваного у справі рішення Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики від 04.06.2024 позивач обґрунтовано вважав, що значною мірою позбавлений того, на що розраховував.

5.57. Колегія суддів зазначає, що законодавчо закріплена процедура прийняття рішень суб`єктами публічного права має на меті створення гарантій для суб`єкта приватного права та встановлення меж реалізації повноважень органами публічного права і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження до суду таких рішень (дій) особою, чиї інтереси вони зачіпають. Установлена законом процедура є важливою гарантією недопущення зловживань з боку суб`єктів владних повноважень під час прийняття рішень та вчинення дій, яка має забезпечувати, передусім, справедливе ставлення до особи, а також дотримання загального принципу юридичної визначеності, складовою якого є принцип легітимних очікувань.

5.58. Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Такий принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

5.59. Крім того, відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією з фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечувати виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу.

5.60. Отже, законодавець, задекларувавши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість заподіяння своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

5.61. Відповідно до частини 4 статті 11 цього Кодексу у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, зокрема, органів місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

5.62. З урахуванням викладеного колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про те, що рішення державного органу чи органу місцевого самоврядування, з якого виникають права та обов`язки у конкретної особи, повинно бути мотивованим, а самі процедури органів державної влади та місцевого самоврядування повинні бути прозорі та зрозумілі. В іншому випадку рішення органів влади не може вважатися правомірним.

5.63. За статтею 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

5.64. Згідно із частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

5.65. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу. Тобто, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

5.66. Проте оспорюване позивачем рішення Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики від 04.06.2024 прийняте всупереч положенням частини 2 статті 144 Конституції України та частини 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Як установлено апеляційним господарським судом, таке рішення прийняте з порушенням регламенту, процедури та принципів діяльності Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики, без достатнього обґрунтування підстав його прийняття.

5.67. При цьому суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статей 73- 79, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, дослідив наявні в матеріалах справи докази.

5.68. Таким чином, безпідставними є доводи скаржників про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 815/1788/15, від 21.12.2022 у справі № 488/3349/17 (щодо оскарження рішення органів владних повноважень), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (про те, що обрання позивачем неналежного чи неефективного способу захисту зумовлює відмову в задоволенні позову), від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.01.2021 у справі № 915/646/18 (щодо стандартів доказування).

5.69. Верховний Суд також не може взяти до уваги посилання скаржників на неврахування апеляційним господарським судом висновків, викладених у постановах Вищого господарського суду України та постановах Пленуму Верховного Суду України оскільки відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. При цьому згідно із частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5.70. Водночас слушними є доводи Київської міської ради про неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19.09.2024 у справі № 120/10413/22, від 23.07.2024 у справі № 280/3308/23, від 04.07.2024 у справі № 580/7744/23, щодо застосування статті 58 Конституції України та статті 57 Закону України "Про правотворчу діяльність", зокрема щодо принципу дії нормативно-правового акта в часі, а також доводи щодо неправильного застосування до спірних правовідносин положень частини 2 статті 793 Цивільного кодексу України та частини 3 статті 16 Закону України від 03.10.2019 № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна".

Проте, як зазначалася, неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень зазначених нормативно-правових актів не призвело до прийняття неправильного рішення у справі. При цьому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина 2 статті 309 Господарського процесуального кодексу України).

5.71. Водночас колегія суддів зазначає, що, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з урахуванням установлених обставин у цій справі дійшов загалом правильних висновків про задоволення позовних вимог ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" до Київської міської ради.

5.72. З урахуванням наведеного касаційні скарги Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації та Київської міської ради слід задовольнити частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі № 910/13088/24 в частині задоволення позовних вимог ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" до Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики необхідно скасувати, провадження у справі № 910/13088/24 за позовом ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" до Постійної комісії Київської міської ради з питань власності та регуляторної політики про визнання недійсним та скасування рішення Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики від 04.06.2024 закрити. В частині задоволення позовних вимог ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" до Київської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики від 04.06.2024, оформленого протоколом засідання від 04.06.2024 № 17/132, в частині скасування пункту 105 рішення Постійної комісії КМР з питань власності, оформленого протоколом засідання від 21.01.2020 № 2/188 (пункт 41), постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі № 910/13088/24 слід залишити без змін з мотивів, викладених у цій постанові.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

6.3. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

6.4. Пунктом 3 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

6.5. За змістом статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.6. Ураховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід задовольнити частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі № 910/13088/24 в частині задоволення позовних вимог ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" до Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики необхідно скасувати, провадження у справі № 910/13088/24 за позовом ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" до Постійної комісії Київської міської ради з питань власності та регуляторної політики про визнання недійсним та скасування рішення Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики від 04.06.2024 закрити. В частині задоволення позовних вимог ПрАТ "ВНЗ "Національна академія управління" до Київської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Постійної комісії КМР з питань власності та регуляторної політики від 04.06.2024, оформленого протоколом засідання від 04.06.2024 № 17/132, в частині скасування пункту 105 рішення Постійної комісії КМР з питань власності, оформленого протоколом засідання від 21.01.2020 № 2/188 (пункт 41), постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі № 910/13088/24 слід залишити без змін з мотивів, викладених у цій постанові.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційних скарг в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, необхідно покласти на скаржників.

Керуючись статтями 231, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації та Київської міської ради задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі № 910/13088/24 в частині задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Національна академія управління" до Постійної комісії Київської міської ради з питань власності та регуляторної політики скасувати. Провадження у справі № 910/13088/24 за позовом Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Національна академія управління" до Постійної комісії Київської міської ради з питань власності та регуляторної політики про визнання недійсним та скасування рішення закрити.

3. В іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі № 910/13088/24 залишити без змін з мотивів, викладених у цій постанові.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак