ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" лютого 2026 р. Справа № 924/1339/25

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В., за участю секретаря судового засідання Люкової Л.С., розглянувши матеріали справи

за позовом керівника Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Війтовецької селищної ради

до комунального підприємства "Громадське"

Війтовецького ліцею Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, смт. Війтівці Хмельницький район

про визнання недійсним договору від 30.06.2025 про спільний обробіток земельної ділянки та зобов`язання звільнити земельну ділянку

за участю

прокурора Лежніна І.О.

представники позивача, відповідачів не з`явилися

Рішення ухвалюється 17.02.2026, оскільки засідання суду 22.01.2026, 04.02.2026 відкладалось.

В судовому засіданні проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

встановив: керівник Волочиської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Війтовецької селищної ради з позовом до комунального підприємства "Громадське", Війтовецького ліцею Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, смт. Війтівці Хмельницький район, в якому просить визнати недійсним договір від 30.06.2025 про спільний обробіток земельної ділянки, який укладений між Війтовецьким ліцеєм Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області та комунальним підприємством "Громадське"; зобов`язати комунальне підприємство "Громадське" звільнити земельну ділянку, кадастровий номер :02:021:0001 площею 25 га, яка розташована за межами населеного пункту с. Кривачинці на території Війтовецької ОТГ.

Ухвалою суду від 05.01.2026 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 924/1339/25 для її розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 22.01.2026, яке ухвалами суду, занесеними до протоколу судового засідання, відкладалось на 04.02 2026, 17.02.2026.

Прокурор в обґрунтування позовних вимог зазначає, що між Війтовецьким ліцеєм Війтовецької селищної ради та комунальним підприємством "Громадське" 30.06.2025 укладено договір про спільний обробіток земельної ділянки. Стверджує, що з аналізу умов спірного договору вбачається, що останній укладено з метою приховати фактично існуючі відносини оренди земельної ділянки між його сторонами (удаваний правочин), оскільки навчальний заклад фактично передав за плату земельні ділянки, що перебувають у його постійному користуванні підприємству на певний строк для здійснення підприємницької діяльності, шляхом використання корисних властивостей землі. Вважає, що зміст оспорюваного договору як прихованого договору оренди землі суперечить вимогам ЦК України, Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі" та не спрямований на реальне настання правових наслідків, а тому підлягає визнанню недійсним.

Стверджує, що Війтовецький ліцей передав фактично у платне користування земельну ділянку, якою не мав права розпоряджатися за відсутності рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, без проведення аукціону, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 16 Закону України "Про оренду землі". Також зазначає, що спірний договір суперечить положенням п. а ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, оскільки земельну ділянку, яку надано ліцею для науково - дослідних і навчальних цілей передано в користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тобто з порушенням цільового використання земельної ділянки.

Правовою підставою позовних вимог зазначає положення ст. ст. 11, 202, 203, 215, 235, 628, 837, 901, 1130 Цивільного кодексу України, ст. ст. 6, 13, 16 Закону України "Про оренду землі", ст. ст. 21, 96 Земельного кодексу України.

У письмових поясненнях від 12.02.2026 прокурор акцентував увагу на тому, що використання земельної ділянки навчальним закладом, яка перебуває у його постійному користуванні, потребує її використання за цільовим призначенням - для дослідних і навчальних цілей, отримання погодження органу управління щодо розпорядження земельною ділянкою, проведення аукціону для укладення договору оренди землі.

Війтовецька селищна рада письмових пояснень з приводу позовних вимог не надіслала, у заявах від 26.01.2026, 05.02.2026 просить розглядати справу за відсутності її представника.

Відповідач 1 - Комунальне підприємство "Громадське" відзив на позов не надіслало, однак на адресу суду направило заяву про визнання позову (вх. №05-08/416/26 від 04.02.2026), в якій зазначає, що позовні вимоги у справі №924/1339/25 визнає, повідомивши при цьому, що наслідки відмови від позову відомі. З огляду на положення ч. 1 ст. 130 ГПК України просить стягнути з відповідач 50 % судового збору. Також просить розгляд справи здійснювати за відсутності його представника.

Відповідач 2 - Війтовецький ліцей Війтовецької селищної ради відзиву на позов не надав, проте надіслав на адресу суду заяву про визнання позову (вх. №05-08/346/26 від 30.01.2026), в якій, посилаючись на положення п. 1 ч. 2 ст. 46, ч. 1 ст. 191 ГПК України, повідомляє, що ознайомившись із позовною заявою, визнає позовні вимоги у справі №924/1339/25, проти задоволення позовних вимог не заперечує, наслідки визнання позову йому відомі. Також просить при вирішенні питання щодо стягнення судового збору застосувати ч. 1 ст. 130 ГПК України щодо стягнення з відповідача судового збору у розмірі 50 %.

Окрім того, просить розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Прокурор в засіданні суду підтримав вимоги позовної заяви, просив врахувати визнання позову відповідачами та відповідно до положень ст. ст. 185, 191 ГПК України ухвалити рішення у справі.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Рішенням другої сесії Війтовецької селищної ради від 25.12.2015 №16-2/2015 прийнято із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста Волочиського району у власність Війтовецької об`єднаної територіальної громади майно, зокрема, Війтовецької загальноосвітньої школи І- ІІІ ступенів Війтовецької селищної ради.

Рішенням 23-ї позачергової сесії Війтовецької селищної ради VIII скликання від 30.05.2022 №3-25/2022 змінено тип та найменування Війтовецької загальноосвітньої школи І- ІІІ ступенів Війтовецької селищної ради на Війтовецький ліцей Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області та затверджено Статут ліцею.

Згідно з п. 1.2, 1.5 Статуту Війтовецького ліцею Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, затвердженого рішенням 23 позачергової сесії селищної ради VIII скликання від 30.05.2022 №3-25/2022 (із змінами) (далі - Статут), ліцей є закладом освіти та правонаступником Війтовецької загальноосвітньої школи І- ІІІ ступенів Війтовецької селищної ради, заснований та діє на базі майна комунальної власності територіальної громади, управління яким здійснює Війтовецька селищна рада та є у комунальній власності Війтовецької селищної ради.

Головною метою ліцею є забезпечення реалізації права громадян на здобуття профільної середньої освіти (п. 1.10 Статуту).

Ліцей має право, зокрема, за погодженням з органом управління майном бути розпорядником рухомого і нерухомого майна згідно з законодавством України та цим Статутом ( п. 1.15 Статуту).

Матеріально - технічна база закладу включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло, інші матеріальні цінності; майно належить до комунальної власності Війтовецької селищної ради та знаходиться в управлінні відповідно до чинного законодавства України; ліцей відповідно до чинного законодавства користується землею, іншими природними ресурсами і несе відповідальність за дотримання вимог та норм з їх охорони (п. п. 51-5.3 Статуту).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в постійне користування земельної ділянки" від 29.11.2017 №22-22001-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування та надано в постійне користування Війтовецькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів для дослідних і навчальних цілей земельну ділянку площею 25,0000 га (кадастровий номер :02:021:0001), яка розташована за межами населених пунктів Кривачинецької сільської ради Волочиського району Хмельницької області. Зобов`язано земельну ділянку використовувати за цільовим призначенням з дотриманням вимог ст. ст. 96, 103 Земельного кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Згідно з наказом Головного управлінні Держгеокадастру у Хмельницькій області від 09.10.2018 №22-6932-СГ вирішено передати Війтовецькій селищній раді Війтовецької селищної об`єднаної територіальної громади у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 558,4069 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Війтовецької селищної об`єднаної територіальної громади згідно з додатком, у якому, зокрема, зазначено земельна ділянка площею 25,0000 га (кадастровий номер :02:021:0001) із цільового призначення - 01.09 для дослідних і навчальних цілей (п. 43).

На підставі акту приймання - передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну від 18.10.2018 Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області відповідно до наказу Головного управлінні Держгеокадастру у Хмельницькій області від 09.10.2018 №22-6932-СГ передало із державної власності, а Війтовецька селищна об`єднана територіальна громада прийняла у комунальну власність Війтовецької селищної ради Війтовецької селищної об`єднаної територіальної громади земельні ділянки відповідно до додатку, у якому під №43 знаходиться земельна ділянка площею 25,0000 га (кадастровий номер :02:021:0001) із цільового призначення - 01.09 для дослідних і навчальних цілей.

Відповідно до рішення тридцять дев`ятої (позачергової) сесії Війтовецької селищної ради сьомого скликання від 22.11.2018, №8-39/2018 прийнято у комунальну власність Війтовецької селищної ради земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, в тому числі земельну ділянку площею 25,0000 га (кадастровий номер :02:021:0001), із зазначенням цільового призначення - 01.09 для дослідних і навчальних цілей (п. 43 переліку).

У наявному в матеріалах справи витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 05.02.2018 зазначено, що 31.12.2015 зареєстровано земельну ділянку площею 25,0000 га, кадастровий номер :02:021:0001, з цільовим призначенням - для дослідних і навчальних цілей, на праві постійного користування за Війтовецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Війтовецької селищної ради, власником зазначено Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.12.2025 земельна ділянка площею 25,0000 га, кадастровий номер :02:021:0001, з цільовим призначенням - для дослідних і навчальних цілей зареєстрована 30.11.2018 на праві власності за територіальною громадою Війтовецької селищної ради.

30.06.2025 між Війтовецьким ліцеєм Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області (Сторона 1 - навчальний заклад) та Комунальним підприємством "Громадське" (Сторона 2) укладено договір про спільний обробіток земельної ділянки (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого на умовах даного договору сторони зобов`язуються шляхом об`єднання майна та зусиль спільно діяти в сфері обробітку земельної ділянки площею 25,0000 га, кадастровий номер :02:021:0001, яка розташована за межами населеного пункту Кривачинського старостинського округу і належить Стороні 1 на праві постійного користування.

Згідно із п. п. 1.2, 1.3 договору Сторона 1 надає згоду та допускає Сторону 2 до здійснення обробітку земельної ділянки площею 25,0000 га, кадастровий номер :02:021:0001, Сторона 2 власними матеріально - технічними ресурсами, спеціалістами та фахівцями зобов`язується здійснювати обробіток земельної ділянки площею 25,0000 га, кадастровий номер :02:021:0001 в строки і на умовах дії даного договору.

У п. 1.4 договору сторони погодили, що зобов`язання Сторін за цим договором повинні бути направлені на: проведення дослідних і навчальних цілей; підвищення ефективності ведення сільськогосподарського виробництва та сприяння проведенню навчання, раціонального використання та охорони земель, збереження і відтворення їх родючості; зменшення сукупності витрат матеріально-технічних та інших ресурсів для отримання максимального результату обробітку земельної ділянки; переробку продукції сільського господарства власного та іншого виробництва; товарне виробництво продукції рослинництва; підготовку ґрунту до посіву, обробіток посівів, збирання врожаю.

Для використання своїх зобов`язань за даним договором Сторони зобов`язуються: узгоджувати напрями та структуру господарської діяльності для раціонального поєднання навчальної діяльності з господарською, підвищення товарності і рентабельності виробництва та рівня оснащення виробничої та навчальної бази; узгоджено використання фахівців та працівників Сторін на умовах і в режимі, що не порушують Статутних обов`язків кожної із сторін, вирішують спільні питання Сторін. Взаємовідносини сторін, які пов`язані з даним договором повинні будуватися на принципах ділового співробітництва (п. 1.5 договору).

У п. 1. 6 договору визначено характеристику обробітку земельної ділянки: підготовка ґрунту (оранка, дискування тощо), посів насіння сільгоспкультур, підживлення добривами, внесення засобів захисту рослин, збирання вирощеного урожаю сільгоспкультур, переробка, перевезення, зберігання урожаю (сільгосппродукції) та інше. Персонал, матеріально - технічні ресурси (засоби захисту рослин, добрива, насіння, паливно - мастильні матеріали тощо), техніка та ведення бухгалтерського обліку, обробітку земельної ділянки площею 25 га кадастровий номер :02:021:0001 використовуються Стороною 2.

Відповідно до п. 3.1 договору всі доходи, отримані в результаті спільного обробітку земельної ділянки, на виконання даного договору в першу чергу справляються на відшкодування понесених сторонами витрат за даним договором.

Сільськогосподарська продукція та інші доходи отримані в результаті виконання умов договору спільного обробітку земельної ділянки площею 25 га, кадастровий номер :02:021:0001, після відшкодування фактично понесених Сторонами витрат, розподіляються між сторонами в таких частках: Сторона 1 - 30%, Сторона 2 - 70%. Частка за договором спільного обробітку земельної ділянки сплачується (видається) Стороні за її бажанням в грошовій або натуральній формі один раз в рік, в строк до 31 грудня за поточний рік дії договору (п. 3.2 договору).

У п. 3.3 сторони погодили, що бухгалтерський облік, розрахунок часток та їх виплата (видача) Сторонам договору покладається на Сторону 2.

Згідно з п. 4.1 договору на Сторону 2 покладено зобов`язання: здійснювати спільний обробіток земельної ділянки, забезпечивши його необхідними машинно-тракторними агрегатами, технічним обладнанням, інвентарем, паливно-мастильними матеріалами, насіннєвим матеріалом, мінеральними добривами, засобами захисту рослин та відповідними спеціалістами і працівниками; забезпечити ефективний та раціональний обробіток земельної ділянки, збереження та відтворення її родючості; забезпечити своєчасний та повний розподіл часток сторін на умовах даного договору за результатом спільного обробітку земельної ділянки.

Відповідно до п. 4.2 договору Сторона 1 зобов`язана надати згоду та допустити Сторону 2 до обробітку земельної ділянки площею 25 га, кадастровий номер :02:021:0001; всіляко сприяти Стороні 2 у здійсненні обробітку земельної ділянки за цим договором; письмово повідомити Сторону 2 про всі застереження та обмеження щодо обробітку земельної ділянки за цим договором, а також про права третіх осіб; дотримуватися обов`язків землекористувача, які передбачені законодавством, у т. ч. щодо плати за землю.

У п. 8.4 договору зазначено, що передача до статутного фонду права оренди земельної ділянки не допускається.

Строк договору про обробіток земельної ділянки становить 1 (один) рік з дня підписання даного договору (п. 1.7 договору).

Відповідно до п. п. 7.1, 7.2 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його укладання сторонами. Строк цього договору починає свій перебіг з дати його підписання сторонами, визначений п. 1.6. цього договору. Договір містить підписи представників сторін, скріплені відтисками печаток.

Прокурор звернувся до Війтовецького ліцею Війтовецької селищної ради з листом від 07.10.2025, в якому, повідомивши про вивчення стану додержання вимог чинного законодавства в частині розпорядження закладами освіти Хмельницького району земельними ділянками, які перебувають у їх користуванні, просив надати інформацію та належним чином завірені документи, зокрема, щодо використання земельної ділянки, яка перебуває на праві постійного користування у ліцею.

У відповідь, Війтовецький ліцей Війтовецької селищної ради в листі від 24.10.2025 повідомив прокурора про укладення договору від 30.06.2025 про спільний обробіток земельної ділянки кадастровий номер :02:021:0001 та те, що укладення договору здійснювалось без погодження з Війтовецькою селищною радою, а також долучено копії запитуваних документів.

Листом від 23.10.2025 керівник Волочиської окружної прокуратури звернувся до Війтовецького селищного голови надати інформацію та документи щодо земельної ділянки, яка перебуває на праві постійного користування у Війтовецького ліцею та чи надавалась згода на укладення договору від 30.06.2025 про спільний обробіток цієї земельної ділянки.

Війтовецькою селищною радою на наведений запит надано копії відповідних документів та повідомлено, що укладення договору про спільний обробіток земельної ділянки площею 25 га, кадастровий номер :02:021:0001 між Війтівецьким ліцеєм та КП "Громадське" здійснювалось без погодження з Війтівецькою селищною радою (лист від 10.11.2025).

Листом від 12.11.2025 керівник Волочиської окружної прокуратури повідомив Війтовецького селищного голову, Війтовецький ліцей Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про виявлені порушення законодавства України під час укладення договору від 30.06.2025 "Про спільний обробіток землі", а саме, що Війтовецьким ліцеєм Війтовецької селищної ради укладено з КП "Громадське" удаваний договір з метою приховати відносини оренди, за відсутності належних повноважень щодо передачі земельної ділянки в оренду та просив надати відомості про вжиті заходи щодо досудового врегулювання спору, повернення земельної ділянки.

Війтовецька селищна рада у відповідь, листом від 25.11.2026, повідомила керівника Волочиської окружної прокуратури про те, що заходи позовного характеру щодо повернення спірної земельної ділянки площею 25 га, кадастровий номер :02:021:0001, яка розташована за межами населеного пункту с. Кривачинці на території Війтовецької ТГ та досудового врегулювання спору селищна рада не вживала і в подальшому вживати не буде в зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору. Також селищна рада не заперечила проти пред`явлення позову Волочиською прокуратурою.

Війтовецькиий ліцей Війтовецької селищної ради також повідомив прокурора, що заходи позовного характеру щодо повернення спірної земельної ділянки площею 25 га, кадастровий номер :02:021:0001 та досудового врегулювання не вживав і в подальшому вживати не буде в зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору. Також повідомив, що не заперечує проти пред`явлення позову Волочиською окружною прокуратурою (листи від 17.11.2025, 26.11.2025).

Прокурором було адресовано Війтовецькому селищному голові повідомлення від 15.12.2025, у якому відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлено про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді шляхом пред`явлення позову до суду про визнання недійсним договору "Про спільний обробіток земельної ділянки" від 30.06.2025.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 3 ст. 4 ГПК України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно зі ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частинами 4, 5 ст. 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) №3-рп/99 від 08.04.1999 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.

Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Війтовецької селищної ради, яка є власником земель комунальної форми власності та до повноважень якої входить розпорядження комунальним майном, що перебуває у користуванні підпорядкованого ліцею, прокурор зазначив, що в даному випадку звернення прокурора спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - передачі в користування (оренду) земельної ділянки навчального закладу з цільовим призначенням для дослідних і навчальних цілей.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 стверджує, що правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п.54 рішення).

Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Системне тлумачення положень статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (пункти 4, 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999).

Судом враховується, що з положень ст. ст. 12, 80, 83, 116, 122 Земельного кодексу України, ст. ст. 172, 327, 374 ЦК України, ст. 1, 10, ч. 5 ст. 16, ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вбачається, що право власності на землі комунальної власності належать територіальним громадам, які реалізують це право через органи місцевого самоврядування.

Зокрема, згідно зі ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

При цьому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28.04.2021 №1423-IХ, який набрав чинності з 27.05.2021, доповнено розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України пунктом 24, відповідно до якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад (крім земель згідно із наведеним у цьому пункті переліком). Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Судом враховано, що згідно зі ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником земельної ділянки площею 25 га, кадастровий номер :02:021:0001, є територіальна громада в особі Війтовецької селищної ради.

Водночас відповідно до положень Статуту Війтовецького ліцею Війтовецької селищної ради, навчальний заклад заснований та діє на базі майна комунальної власності територіальної громади, є комунальною власністю, управління ним здійснює Війтовецька селищна рада, ліцей підконтрольний і підзвітний органу управління.

Згідно з ч. 12 ст. 25 Закону України "Про освіту" засновник закладу освіти або уповноважений ним орган (особа), серед іншого, здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю закладу освіти.

Таким чином, враховуючи викладене, органом уповноваженим державою здійснювати захист інтересів держави у сфері спірних земельних відносин є Війтовецька селищна рада, як власник земель комунальної форми власності та орган управління майном ліцею.

Відтак суд вважає, що інтереси Війтовецької селищної ради є складовою інтересів держави, а тому остання є належним позивачем у цій справі.

Разом з тим, судом враховується, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (такий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19, від 25.02.2021 у справі №912/9/20, від 19.08.2020 у справі №923/449/18).

Судом зважається на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень (органи державної влади, органи місцевого самоврядування або інші суб`єкти владних повноважень, до компетенції яких віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах), а не прокурор, між тим для того щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Отже, прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

З матеріалів справи слідує, що прокурор листами від 23.10.2025, 12.11.2025, зазначаючи про недотримання вимог чинного законодавства при укладенні договору про спільний обробіток землі від 30.06.2025 між Війтовецьким ліцеєм та КП "Громадське", звернувся до Війтовецької селищної ради в яких, зокрема, просив повідомити чи будуть вживатися за наведеними у листі фактами заходи представницького характеру самостійно, у випадку не вжиття заходів просив повідомити причини.

Війтовецька селищна рада у листі від 25.11.2025 повідомила, що заходи позовного провадження щодо повернення земельної ділянки не вживались та не вживатимуться в зв`язку із відсутністю коштів на сплату судового збору.

З наведеного слідує, що позивач з урахуванням обізнаності про порушення інтересів держави, на які вказує прокурор, на такі порушення не відреагував, заходів захисту вказаних інтересів, зокрема у судовому порядку, не вжив. Невжиття таких заходів за умови обізнаності про наявність відповідного порушення, про що свідчить вищенаведене листування прокурора з позивачем, стало підставою для звернення прокурора в інтересах держави в особі позивача до суду з цим позовом.

Водночас наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у суді позивачем не заперечено.

Така бездіяльність позивача як компетентного органу, який здійснює відповідні повноваження у сфері спірних правовідносин, є самостійною юридичною особою, однак яка незалежно від причин не здійснює захист інтересів держави в судовому порядку, виключає можливість трактування прокурора як альтернативного суб`єкта звернення до суду, що замінює компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. У цьому випадку прокурор виконує саме субсидіарну роль, замінюючи в судовому провадженні позивачів, які всупереч вимогам закону не здійснюють захист інтересів держави.

Наведені вище обставини щодо обізнаності позивача з порушенням інтересів держави, зважаючи на характер наданої Війтовецькою селищною радою відповіді на лист прокурора свідчать про встановлення обставин, за яких порушення відповідачами інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій з їх захисту, що призводить до виникнення у прокурора не лише права, а й обов`язку вжити заходів з представництва інтересів держави в суді.

Вказане відповідно до статті 53 Господарського процесуального кодексу України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру" є підставою для захисту інтересів держави в особі позивача шляхом пред`явлення цього позову. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18.

При цьому у підтвердження дотримання прокурором порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" для звернення до суду з відповідним позовом, у матеріали справи надано повідомлення (від 15.12..2025), адресоване позивачу, про намір здійснювати представництво в суді законних інтересів держави в особі позивача шляхом пред`явлення відповідного позову до суду.

Щодо суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

У ст. ст. 13, 14 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

За змістом ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. ст. 626, 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

Як передбачено ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України). Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону визначені параграфом 2 глави 16 Цивільного кодексу України.

Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі №916/1171/18, від 14.11.2018 року у справі № 910/8682/18, від 30.08.2018 року у справі №904/8978/17, від 04.03.2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10.09.2019 року у справі №9017/317/19, від 09.07.2019 року у справі № 903/849/17.

За визначенням, наведеним у ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.2025 між Війтовецьким ліцеєм Війтовецької селищної ради (Сторона 1) та комунальним підприємством "Громадське" (Сторона 2) було укладено договір про спільний обробіток землі, відповідно до якого на його умовах сторони зобов`язуються шляхом об`єднання майна та зусиль діяти в сфері обробітку земельної ділянки площею 25 га, кадастровий номер :02:021:0001, що належить Стороні 1 на праві постійного користування.

У п. п. 1.2, 1.3 договору зазначено, що Сторона 1 надає згоду та допускає Сторону 2 до здійснення обробітку земельної ділянки площею 25,0000 га, кадастровий номер :02:021:0001, Сторона 2 власними матеріально - технічними ресурсами, спеціалістами та фахівцями зобов`язується здійснювати обробіток земельної ділянки площею 25,0000 га, кадастровий номер :02:021:0001 в строки і на умовах дії даного договору.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 договору визначено зобов`язання сторін. Так, на Сторону 2 покладено зобов`язання: здійснювати спільний обробіток земельної ділянки, забезпечивши його необхідними машинно-тракторними агрегатами, технічним обладнанням, інвентарем, паливно-мастильними матеріалами, насіннєвим матеріалом, мінеральними добривами, засобами захисту рослин та відповідними спеціалістами і працівниками; забезпечити ефективний та раціональний обробіток земельної ділянки, збереження та відтворення її родючості; забезпечити своєчасний та повний розподіл часток Сторін на умовах даного Договору за результатом спільного обробітку земельної ділянки. Сторона 1 зобов`язана надати згоду та допустити Сторону 2 до обробітку земельної ділянки площею 25 га, кадастровий номер :02:021:0001; всіляко сприяти Стороні 2 у здійсненні обробітку земельної ділянки за цим договором; письмово повідомити Сторону 2 про всі застереження та обмеження щодо обробітку земельної ділянки за цим договором, а також про права третіх осіб; дотримуватися обов`язків землекористувача, які передбачені законодавством, у т. ч. щодо плати за землю.

При цьому обробіток землі включає: підготовку ґрунту (оранка, дискування тощо), посів насіння сільгоспкультур, підживлення добривами, внесення засобів захисту рослин, збирання вирощеного урожаю сільгоспкультур, переробку, перевезення, зберігання урожаю (сільгосппродукції) та інше ( п. 1.6 договору).

Окрім того, згідно з п. 1.6 договору персонал, матеріально - технічні ресурси (засоби захисту рослин, добрива, насіння, паливно - мастильні матеріали тощо), техніка та ведення бухгалтерського обліку обробітку земельної ділянки площею 25 га кадастровий номер :02:021:0001 використовуються Стороною 2.

Згідно із п. 3.1 договору всі доходи, отримані в результаті спільного обробітку земельної ділянки, на виконання даного Договору в першу чергу справляються на відшкодування понесених Сторонами витрат за даним Договором.

Сільськогосподарська продукція та інші доходи отримані в результаті виконання умов договору спільного обробітку земельної ділянки площею 25 га, кадастровий номер :02:021:0001, після відшкодування фактично понесених Сторонами витрат, розподіляються між сторонами в таких частках: Сторона 1 - 30%, Сторона 2 - 70%. Частка за договором спільного обробітку земельної ділянки сплачується (видається) Стороні за її бажанням в грошовій або натуральній формі один раз в рік, в строк до 31 грудня за поточний рік дії договору (п. 3.2 договору).

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор, зокрема, зазначає, що договір про спільний обробіток землі від 30.06.2025 є удаваним правочином, за своїм змістом є прихованим договором оренди земельної ділянки, який укладений з порушенням вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Оскільки воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які ним передбачені, вирішенню підлягають питання правової природи оспорюваного правочину (правочинів) та характер спірних правовідносин сторін.

У постанові від 23.01.2019 у справі №522/14890/16-ц Верховний Суд зазначив, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визначити, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним.

За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин. Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, дійсним намірам сторін спору при укладенні оспорюваних договорів, встановити фактичні правовідносин, які склалися між сторонами, і застосувати до цих правовідносин відповідні норми матеріального права. Водночас невикористання при вчиненні певного правочину термінів, які визначають притаманні такому виду правочинів поняття, із закріпленням їх натомість у завуальований спосіб, а також викладення у різних документах взаємопов`язаних між собою прав і обов`язків сторін, що в сукупності складають зміст відповідних правовідносин, можуть бути засобами, які використовуються задля приховання суті правочину, укладення якого мають на меті сторони, шляхом оформлення "про людське око" (напоказ) іншого правочину. Тобто відсутність у спірних правочинах чіткого викладення усіх істотних умов, необхідних для договорів оренди, не є достатньою підставою для висновку про відсутність між сторонами фактичних орендних правовідносин, адже неналежне оформлення відповідних відносин саме є тим способом, завдяки якому досягається прихована мета передачі земельних ділянок в користування (правові висновки сформульовано в постановах Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №923/658/19, від 02.02.2022 у справі № 927/1099/20, від 29.09.2022 у справі № 918/351/21(918/672/21), від 07.12.2022 у справі №924/11/22).

Так, згідно зі ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників у просте товариство або без об`єднання вкладів учасників.

Договір про спільну діяльність відповідно до ст. 1131 ЦК України укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1134 ЦК України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

З аналізу змісту викладених приписів законодавства вбачається, що основними елементами договору про спільну діяльність є об`єднання вкладів учасників (майна, майнових прав тощо) для здійснення спільної діяльності, і відповідні частки мають бути визначеними; обов`язки сторін у правовідносинах спільної діяльності не мають зустрічного характеру, натомість кожен учасник діє не для досягнення власних цілей, а в загальному інтересі. Сторони отримують блага в результаті спільної діяльності, а не від іншої сторони за договором і спільна діяльність учасників чітко скоординована.

Таким чином, за своєю суттю спільна діяльність на основі договору є договірною формою об`єднання осіб для здійснення спільної діяльності та досягнення спільної мети.

Водночас, згідно зі ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Тобто, при оренді землі здійснюється обробіток ґрунту як форма реалізації права користування земельною ділянкою і її корисними властивостями, внаслідок якого вирощується товарна сільськогосподарська продукція.

Таким чином, на відміну від договору про спільну діяльність, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі. При цьому правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки).

Суд зазначає, що положення оспорюваного договору не відповідають вимогам для договорів спільної діяльності, передбаченим ст. ст. 1130-1134 ЦК України; оспорюваний договір не визначає вклади сторін ( їх частки), які вони об`єднують для спільної діяльності, що в силу приписів ст. ст. 1137-1139 ЦК України є визначальним при розподілі прибутку, спільних витрат, збитків та відповідальності за спільними зобов`язаннями, не передбачає умов щодо узгодження спільних дій сторін, досягнення сторонами певної спільної мети, оскільки кожна сторона договору є власником визначеного результату своїх дій.

Також спірний договір, з огляду на положення ст. ст. 837, 901 ЦК України, не є договором підряду та договором про надання послуг, оскільки, зокрема у ліцею відсутні зобов`язання щодо сплати коштів підприємству за надані послуги ( виконані роботи).

Натомість, як вбачається з умов оспорюваного договору від 30.06.2025 фактично усі дії та витрати, пов`язані з обробітком земельної ділянки, вирощуванням на ній сільськогосподарських культур, збором урожаю несе КП "Громадське". Водночас, Війтовецький ліцей не має можливості здійснювати господарську діяльність на наданих КП "Громадське" землях та здійснювати спільну діяльність з метою отримання прибутку, а лише надає доступ підприємству до земельної ділянки. Тобто, надано можливість підприємству безперешкодно використовувати належну навчальному закладу земельну ділянку для самостійного, на власний розсуд та власними засобами вирощування та збирання сільськогосподарської продукції для власних потреб, що свідчать, що мало місце фактична передача права користування земельною ділянкою за визначену плату для здійснення КП "Громадське" своєї господарської діяльності на умовах строковості та платності, що є елементом правовідносин оренди землі.

Окрім того, згідно ч. 3 ст. 81 Закону України "Про освіту" визначено, що державно-приватне партнерство у сфері освіти і науки передбачає лише: спільне фінансування закладів освіти, а також юридичних і фізичних осіб, які провадять освітню діяльність; утворення та/або спільне фінансування і розвиток баз практичної підготовки; утворення та/або спільне фінансування і експлуатацію інноваційних підприємств (інноваційний центр, технопарк, технополіс, інноваційний бізнес-інкубатор тощо) на базі існуючих закладів освіти; розроблення і розвиток сучасних технологій освіти, навчання; професійно-практичну підготовку; запровадження спільних програм фінансування підготовки фахівців тощо; здійснення заходів щодо соціального захисту та поліпшення житлових умов працівників системи освіти та здобувачів освіти.

Частина 6 ст. 81 Закону України "Про освіту" забороняє передачу в оренду, в оперативне управління тощо рухомого та/або нерухомого державного та/або комунального майна, у тому числі земельних ділянок.

Передача такого майна здійснюється для цілей реалізації проектів, що здійснюються на умовах публічно-приватного партнерства, у тому числі концесії, та відповідно до Закону України "Про публічно-приватне партнерство" та Закону України "Про концесію".

Отже, за оспорюваним договором відповідач 2 фактично передав відповідачу 1 у платне користування земельну ділянку комунальної власності, що перебуває у постійному користуванні відповідача 2, для вирощування відповідачем 1 сільськогосподарських культур, а тому до оспореного договору слід застосовувати правила, передбачені для договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, при укладенні спірного договору воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно - правових відносин, ніж ті, які ним передбачені, тобто спірний договір укладався як договір про спільний обробіток землі з метою приховати фактично існуючі відносини оренди землі між сторонами.

Зазначене не оспорюється та визнається відповідачами, які надали суду письмові заяви про визнання позову.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" та іншими нормативно-правовими актами.

Засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, є правом оренди земельної ділянки, що визначено ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України.

Аналогічні положення містяться в ст. 1 Закону України "Про оренду землі", відповідно до яких оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

З положень ст. 13 Закону України "Про оренду землі" вбачається, що договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі. При цьому, правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки).

Отже, на підставі аналізу, наведеного у ст. 13 Закону України "Про оренду землі" визначення договору оренди землі та умов спірного договору вбачається, що за змістом останнього між відповідачами фактично склалися правовідносини з оренди землі, оскільки при оренді землі здійснюється обробіток земельної ділянки, що становить собою користування земельною ділянкою, внаслідок якого вирощується сільськогосподарська продукція, яка є власністю орендаря. З огляду на наведене, правовими наслідками договору оренди землі є для відповідача 1 отримання плати за надану в користування земельну ділянку, а для відповідача 2 - використання земельної ділянки.

Частиною 2 ст. 16 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно із повноваженнями визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Згідно зі ст. 95 ЗК України, землекористувачі мають право: а) самостійно господарювати на землі; 6) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; r) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Водночас, формулювання законодавця "право самостійно господарювати" підкреслює диспозитивність реалізації права самостійного господарювання безпосереднім землекористувачем, але не свідчить про можливість передачі права господарювання іншій особі.

За змістом приписів ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

Судом звертається увага на надання відповідачу 2 (є правонаступником Війтовецької загальноосвітньої школи І- ІІІ ступені) у постійне користування згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29.11.2017 №22-22001-СГ земельної ділянки площею 25,0000 га (кадастровий номер :02:021:0001) для дослідних і навчальних цілей та положення п. п. 1.5, 1.7, 5.1-5-3 Статуту ліцею щодо використання закріплених за ним земельних ділянок.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником земельної ділянки площею 25 га, кадастровий номер :02:021:0001, є територіальна громада в особі Війтовецької селищної ради.

Так, статтею 92 Земельного Кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

У постійного користувача відсутні повноваження на розпорядження земельною ділянкою, а земельна ділянка, яка надана на праві постійного користування, залишається у власності власника.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.03.2023 у справі №917/1550/21 вказавши, що положення земельного законодавства не надають постійному землекористувачу право розпоряджатися відповідною земельною ділянкою, у тому числі шляхом надання її в оплатне користування (оренду), оскільки цим правом наділений саме відповідний орган, уповноважений державою на здійснення таких функцій.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, Війтовецька селищна рада не надавала дозволу, погодження на укладення спірного договору, надання в оренду земельної ділянки (лист від 10.11.2025).

З огляду на викладене, можна дійти висновку, що права на обробіток землі, здійснення посівів та їх набуття у власність, передбачені умовами спірного договору, являють собою реалізацію правомочностей землекористувача щодо володіння та користування, які згідно ст. 92 Земельного кодексу України, складають титул права постійного користування.

За приписами ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

З вищенаведених обставин слідує, що наділений правом постійного користування землею відповідач 2 фактично передав у користування відповідачу 1 земельну ділянку комунальної власності територіальної громади, не маючи права розпоряджатися нею, за відсутності рішення відповідного органу державної влади.

Отже, відповідачами не був дотриманий встановлений нормами земельного законодавства порядок щодо передачі та отримання в оренду спірної земельної ділянки.

Окрім того, як слушно звертає увагу прокурор, використання земельної ділянки, наданої ліцею у постійне користування для науково - дослідних та навчальних цілей для ведення товарного сільгоспвиробництва (вирощування, оброблення, збирання, реалізація сільськогосподарської продукції з метою отримання прибутку) суперечить вимогам п. а ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України.

Слід зазначити, що свобода договору у розумінні статті 627 Цивільного кодексу України передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Натомість у даному випадку відповідачами не дотримано вимог земельного законодавства при укладенні спірного договору, зокрема, положень ст. ст. 92, 93, 95, 96, 124 Земельного кодексу України, ст. ст. 1, 13, 15, 16 Закону України "Про оренду землі", якими визначено порядок та умови передачі земельних ділянок в оренду, визначено істотні умови договору оренди тощо, оспорений договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З огляду на вищенаведене у сукупності суд доходить висновку, що укладений відповідачами договір про спільний обробіток землі підлягає визнанню недійсними згідно зі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Оскільки договір про спільний обробіток земельної ділянки від 30.06.2025 укладений між відповідачами, на підставі якого виникло фактичне право користування земельною ділянкою, визнається судом недійсним, вимога прокурора про зобов`язання комунального підприємства "Громадське" звільнити земельну ділянку за кадастровими номером :02:021:0001 площею 25 га, яка розташована за межами населеного пункту с. Кривачинці, на території Війтовецької ОТГ також підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).

За приписами ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст. 86 ГПК України).

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини у сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими доказами.

Доказів, які би спростовували позовні вимоги, суду не надано. Натомість відповідачами подано суду письмові заяви вх. від 30.01.2025, від 04.02.2025 за підписом, відповідно, директора Війтовецького ліцею та комунального підприємства "Громадське" про визнання заявлених позовних вимог у справі у повному обсязі.

У ч. 2 ст. 14 ГПК України зазначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. При цьому відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь якій стадії судового процесу (п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України). Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч. 6 ст. 46 ГПК України).

Частинами 3, 4 ст. 185 ГПК України унормовано, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Зокрема, відповідно до ст. 191 ГПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на зазначене вище у сукупності, визнання відповідачами позовних вимог у повному обсязі з урахуванням вимог ст. 191 ГПК України, беручи до уваги встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат судом враховується, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд звертає увагу, що позовна вимога про визнання недійним договору від 30.06.2025 стосується обох сторін та судовий збір в цій частині покладається на них порівно. Щодо позовної вимоги про зобов`язання КП "Громадське" звільнити земельну ділянку, зайняту на підставі договору від 30.06.2025, то вона заявлена лише до відповідача 1, тому судовий збір в цій частині покладається на відповідача 1.

Водночас, судом враховується визнання позову Війтовецьким ліцеєм Війтовецької селищної ради та комунальним підприємством "Громадське" до початку розгляду справи по суті, що має наслідком покладення на останніх 50% судового збору (ч. 1 ст. 130 ГПК України). Решта суми судового збору може бути повернута з Державного бюджету України на підставі відповідної заяви особи, яка його сплатила.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 14, 74, 86, 129, 130, 185, 191,192, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

позов керівника Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Війтовецької селищної ради до комунального підприємства "Громадське", Війтовецького ліцею Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання недійсним договору від 30.06.2025 про спільний обробіток земельної ділянки та зобов`язання звільнити земельну ділянку задовольнити.

Визнати недійсним договір від 30.06.2025 про спільний обробіток земельної ділянки, укладений між Війтовецьким ліцеєм Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області та комунальним підприємством "Громадське".

Комунальному підприємству "Громадське" (31256, смт. Війтівці, Хмельницького району, Хмельницької області, вул. Героїв України, 10 Г, код 40715523) звільнити земельну ділянку кадастровий номер :02:021:0001 площею 25 га, яка розташована за межами населеного пункту с. Кривачинці, на території Війтовецької ОТГ.

Стягнути з Війтовецького ліцею Війтовецької селищної ради (31256, смт. Війтівці, Хмельницького району, Хмельницької області, вул. Садова, 3, код 26380603) на користь Хмельницької обласної прокуратури (29000, м. Хмельницький, провулок Військоматський, 3, код 02911102) 757,00 грн (сімсот п`ятдесят сім гривень 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Комунального підприємства "Громадське" (31256, смт. Війтівці, Хмельницького району, Хмельницької області, вул. Героїв України, 10 Г, код 40715523) на користь Хмельницької обласної прокуратури (29000, м. Хмельницький, провулок Військоматський, 3, код 02911102) 2271,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят одна гривня 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 17.02.2026.

Суддя В.В. Виноградова