ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 911/2999/21 (911/1068/24)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковський О. В. - головуючий, Огороднік К. М., Погребняк В. Я.,

за участю секретаря судового засідання Аліференко Т. В.

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Північ Транс"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025

та рішення Господарського суду Київської області від 16.04.2025

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Финагро" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Різника Олександра Юрійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Північ Транс"

про визнання недійсними договорів

в межах справи № 911/2999/21

за заявою Головного управління ДПС у Київській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Финагро"

про банкрутство

Учасники справи:

ТОВ "Північ Транс": Макаренко В. В.;

Ліквідатор ТОВ "Финагро": Різник О. Ю.;

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст заявлених вимог

1.1. 24.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Финагро" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Різника О. Ю. звернулося до господарського суду з позовом до ТОВ "Північ Транс" про визнання недійсними договорів безповоротної фінансової допомоги №1207/7/16 від 12.07.2016 та №1608/8/16 від 16.08.2016, а також стягнення з відповідача на користь позивача коштів у сумі 2 772 000 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювані правочини мають ознаки фраудаторності, оскільки вони були укладені в період існування у ТОВ "Финагро" податкової заборгованості на суму понад 66 млн грн і з метою виведення коштів ТОВ "Финагро". Наведене підтверджується тим, що ТОВ "Финагро" брало участь у протиправних господарських операціях та було учасником кримінальних проваджень, пов`язаних з незаконною господарською діяльністю. Нормативно позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на статті 3, 13, 203, 215, 228, 234 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 16.04.2025, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025, позов задоволено повністю. Визнано недійсними договори безповоротної фінансової допомоги №1207/7/16 та №1608/8/16 від 16.08.2016, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 2 772 000 грн, а також присуджено до стягнення з відповідача в дохід Державного бюджету України 47636 грн судового збору.

2.2. Судові рішення мотивовані наступним:

- оспорювані договори ставлять ТОВ "Финагро" в нерівне положення з відповідачем, оскільки боржник зобов`язався перерахувати власні кошти у розмірі 2 772 000 грн безоплатно у власність ТОВ "Північ транс" без будь-якого позитивного економічного ефекту для себе;

- укладення правочину безповоротної фінансової допомоги, зокрема, у період наявності у боржника податкової заборгованості, очевидно суперечить меті діяльності ТОВ "Финагро";

- оскільки на виконання оспорюваних договорів позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти, а відповідачем прийнято та використано ці кошти, то вказані правочини не можуть кваліфікуватися як фіктивні у розумінні статті 234 ЦК України, проте даний факт не змінює правової кваліфікації оспорюваних правочинів, як фраудаторних;

- щодо заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суди визнали поважними наведені позивачем причини пропуску строку позовної давності.

3. Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

3.1. 12.07.2016 між ТОВ "Финагро" (надавач допомоги) та ПАТ "Північтранс" (правонаступником якого є ТОВ "Північ Транс") (одержувач допомоги) укладено Договір № 1207/7/16 про надання безповоротної фінансової допомоги (далі - Договір-1), відповідно до умов якого:

- надавач допомоги добровільно відчужує у власність одержувача допомоги грошові кошти у вигляді грошової одиниці України - гривні з метою фінансування потреб одержувача допомоги в його розвитку, для його діяльності та інших господарських цілей, а також на підтримання необхідних матеріально-технічних умов функціонування одержувача допомоги (п. 1);

- надавана фінансова допомога є безповоротною та добровільною (п.2);

- сума наданої безповоротної фінансової допомоги складає 1400000 грн (п.3);

- Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до повного виконання його умов. Договір є підставою для одержання грошових коштів і розпорядження ними, відображення операцій в документах бухгалтерського обліку на загальних підставах (п.9).

3.2. На виконання Договору-1 ТОВ "Финагро" перерахувало ПАТ "Північтранс" грошові кошти в загальному розмірі 1400000 грн, що підтверджується банківською випискою з рахунку Банкрута, а саме: 12.07.2016 перераховано 700000 грн, а 19.07.2016 - 700000 грн.

3.3. 16.08.2016 між ТОВ "Финагро" (надавач допомоги) та ПАТ "Північтранс" (правонаступником якого є ТОВ "Північ Транс") (одержувач допомоги) укладено Договір № 1608/8/16 про надання безповоротної фінансової допомоги (далі - Договір-2), за умовами якого:

- надавач допомоги добровільно відчужує у власність одержувача допомоги грошові кошти у вигляді грошової одиниці України - гривні з метою фінансування потреб одержувача допомоги в його розвитку, для його діяльності та інших господарських цілей, а також на підтримання необхідних матеріально-технічних умов функціонування одержувача допомоги (п.1);

- надавана фінансова допомога є безповоротною та добровільною (п.2);

- сума наданої безповоротної фінансової допомоги складає 1 372 000 грн (п.3);

- Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до повного виконання його умов. Договір є підставою для одержання грошових коштів і розпорядження ними, відображення операцій в документах бухгалтерського обліку на загальних підставах (п.9).

3.4. На виконання Договору-2 ТОВ "Финагро" перерахувало ПАТ "Північтранс" грошові кошти в загальному розмірі 1372000 грн, що підтверджується банківською випискою з рахунку Банкрута, а саме: 16.08.2016 перераховано 658000 грн, а 16.08.2016 - 714000 грн.

3.5. Відповідно до Статуту ТОВ "Финагро" його засновником є ОСОБА_1 , а керівником був ОСОБА_2 . Крім того, в Статуті передбачено, що:

- товариство створюється з метою одержання прибутку від господарської діяльності в інтересах його учасників (п.5.1);

- товариство володіє, користується та розпоряджається належним йому майном і вчиняє стосовно нього будь-які дії, що не суперечать закону та меті діяльності товариства (п.7.3).

3.6. Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.11.2021 за заявою ГУ ДПС у Київській області відкрито провадження у справі № 911/2999/21 про банкрутство ТОВ "Финагро" та введено процедуру розпорядження майном боржника, в ході якої в період з 02.11.2021 по 25.01.2022 колишнім керівником ТОВ "Финагро" ОСОБА_3 не вчинено жодних дій на виконання запитів арбітражного керуючого, зокрема, не надано інформації про активи товариства та правочини, не забезпечено проведення процедури інвентаризації активів та зобов`язань боржника.

3.7. Постановою Господарського суду Київської області від 25.01.2022 ТОВ "Финагро" визнано банкрутом та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Різника О. Ю.

3.8. Після ухвалення вищезгаданої постанови суду ліквідатором ТОВ "Финагро" арбітражним керуючим Різником О. Ю. направлено запити до колишнього керівника банкрута ОСОБА_3 про передачу документації, наявних активів, печаток, штампів товариства. 30.06.2022 ліквідатором було направлено повторний запит до колишнього керівника. В подальшому ліквідатор звернувся до суду з клопотанням про зобов`язання колишнього керівника передати документи та активи.

3.9. Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.07.2022 зобов`язано ОСОБА_3 передати ліквідатору ТОВ "Финагро" арбітражному керуючому Різнику О. Ю. бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності товариства.

3.10. 29.09.2022 Подільським ВДВС у м. Києві відкрито виконавче провадження № 69950929, яке в подальшому було завершено. Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області повідомлено, що державним виконавцем накладались штрафи на боржника у зв`язку з невиконанням рішення суду, а також було направлено подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення суду.

3.11. 04.11.2022 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 69950929 на підставі пункту 11 статті 39, статті 69 Закону України "Про виконавче провадження", за змістом яких документ повертається без виконання до суду, який його видав у разі, якщо виконання рішення суду без участі боржника неможливе.

3.12. Ліквідатор ТОВ "Финагро" арбітражний керуючий Різник О. Ю. звернувся до суду із заявою про притягнення винних осіб до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута у зв`язку з доведенням його до банкрутства (провадження № 911/2999/21 (911/2021/22)).

3.13. Рішенням Господарського суду Київської області від 09.05.2023 у справі № 911/2999/21 (911/2021/22), яке залишене без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 та Верховного Суду від 19.03.2024, заяву ліквідатора ТОВ "Финагро" про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства задоволено частково. Присуджено до стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ТОВ "Финагро" кошти у сумі 66 840 936,34 грн субсидіарної відповідальності у зв`язку з доведенням товариства до банкрутства. При цьому у вказаному рішенні суди встановили порушення посадовими особами ТОВ "Финагро" принципів добросовісного здійснення господарської діяльності, що стало причиною банкрутства підприємства (у тому числі і дії по укладенню оспорюваних у даному провадженні договорів безповоротної фінансової допомоги з ПАТ "Білоцерківський Автобусний Парк").

3.14. Оспорювані договори укладено між ТОВ "Финагро" та ПАТ "Північтранс" 12.07.2016 та 16.08.2016, але на цей час у ТОВ "Финагро" була наявна податкова заборгованість перед бюджетом з податку на прибуток підприємств за період з 01.01.2015 по 30.09.2017 в розмірі 66 764 066,34 грн.

3.15. Обставини щодо розміру та періоду виникнення податкового боргу ТОВ "Финагро" встановлені рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.02.2019 у справі № 810/4657/18 та в подальшому стали підставою для звернення ГУ ДПС у Київській області до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Финагро". При цьому розмір податкової заборгованості приховувався посадовими особами ТОВ "Финагро", адже податкова звітність за період діяльності підприємства не подавалась, що підтверджується листом ГУ ДПС у Київській області від 21.06.2022.

3.16. Положення оспорюваних договорів безповоротної фінансової допомоги № 1207/7/16 від 12.07.2016 та № 1608/8/16 від 16.08.2016 ставлять ТОВ "Финагро" в нерівне положення з відповідачем, оскільки боржник зобов`язався перерахувати власні кошти у сумі 2 772 000 грн безоплатно у власність ПАТ "Північтранс" без будь-якого позитивного економічного ефекту для себе. До того ж, враховуючи положення п.п.5.1, 7.3. Статуту ТОВ "Финагро", укладення правочину безповоротної фінансової допомоги, зокрема у період наявності у боржника податкової заборгованості, очевидно суперечить меті діяльності ТОВ "Финагро".

3.17. Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності та відмову у задоволенні позову з цих підстав. При цьому відповідач зазначав, що строк позовної давності з приводу визнання договорів (укладених у 2016 році) недійсними спливає 18.10.2021, у зв`язку з чим позивач пропустив строк позовної давності на 2 роки і 6 місяців, враховуючи подання позовної заяви 24.04.2024.

3.18. Місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що оспорювані Договори безповоротної фінансової допомоги № 1207/7/16 від 12.07.2016 та № 1608/8/16 від 16.08.2016 укладено відповідно 12.07.2016 та 16.08.2016, відтак саме з вказаних дат ТОВ "Финагро" (боржнику в особі уповноваженого органу) стало відомо (або мало бути відомо) про порушення прав підприємства кожним з оспорюваних Договорів.

3.19. Отже, строк позовної даності за Договором безповоротної фінансової допомоги № 1207/7/16 від 12.07.2016 почав перебіг з 13.07.2016 і закінчився 13.07.2019, а за Договором безповоротної фінансової допомоги № 1608/8/16 від 16.08.2016 відповідний строк розпочався 17.08.2016 і закінчився 17.08.2019.

3.20. Суди відхилили доводи позивача про те, що строк позовної давності у спірних правовідносинах був продовжений із запровадженням карантину на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 № 211 від 11.03.2020, та в подальшому у зв`язку з введенням воєнного стану на території України, оскільки строк позовної давності сплив ще до введення карантину.

3.21. Розглядаючи клопотання позивача про визнання поважними пропуску строку на звернення до суду з позовом, який розглядається у цій справі, суди попередніх інстанцій встановили наявність об`єктивних перешкод, які унеможливлювали обізнаність ТОВ "Финагро" як банкрута про порушення його прав оспорюваними договорами та реалізувати можливість захистити свої порушені права в межах строку позовної давності, зокрема, до встановлення арбітражним керуючим фактів укладення фраудаторних правочинів колишнім керівником боржника ОСОБА_3 всупереч інтересам боржника та його кредиторів.

3.22. Також судами враховано, що рішенням Господарського суду Київської області від 09.05.2023 у справі № 911/2999/21 (911/2021/22) притягнуто ОСОБА_3 до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ "Финагро" у зв`язку з доведенням останнього до банкрутства. Даним рішенням серед іншого встановлено, що вчинення уповноваженою особою (керівником) Боржника дій щодо укладення правочинів про надання безповоротної фінансової допомоги на користь третіх осіб, в сукупності з встановленими судом обставинами фіктивності діяльності підприємства, можуть свідчити про неналежне виконання статутними органами Боржника своїх обов`язків та вчиненням дій/бездіяльності, які спричинили банкрутство Боржника.

3.23. Після укладення оспорюваних фраудаторних правочинів керівник ТОВ "Финагро" ОСОБА_2 не вживав заходів щодо відновлення порушеного права Боржника, зокрема в межах строку позовної давності (до 13.07.2019 / 17.08.2019), приховував наявність податкової заборгованості (зокрема шляхом неподання податкової звітності), а в подальшому, після відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Финагро" (02.11.2021) та визнання боржника банкрутом і призначення ліквідатора (25.01.2022) ухилився від надання арбітражному керуючому (розпоряднику майна / ліквідатору) документації боржника, відомостей про фінансово-господарську діяльність.

3.24. Обставини щодо укладених керівником боржника правочинів з ознаками фраудаторності були встановлені арбітражним керуючим попередньо з отриманням 31.08.2022 банківської виписки з рахунку боржника в АТ "Укрсиббанк" (зокрема про факт перерахування коштів з відповідним призначенням), а в подальшому про безпосередньо умови оспорюваних Договорів після отримання копій Договорів, які були додані до відзиву ТОВ "Північ Транс" у справі про притягнення до субсидіарної відповідальності (24.01.2023).

3.25. За висновком судів попередніх інстанцій поважними причинами пропущення позивачем строку позовної давності є не самі по собі обставини відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Финагро" чи призначення ліквідатора ТОВ "Финагро", а конкретні недобросовісні та протиправні дії та бездіяльність колишнього керівника вказаного товариства, які в подальшому вплинули на момент звернення ТОВ "Финагро" з цим позовом.

4. Короткий зміст касаційної скарги

4.1. ТОВ "Північ Транс" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 та рішення Господарського суду Київської області від 16.04.2025 у цій справі, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

5. Узагальнені доводи касаційної скарги

5.1. Суд першої інстанції помилково відніс дану справу до малозначних, всупереч положенням пунктів 1, 8 частини 4 статті 247 ГПК України.

5.2. Судами порушено статті 13, 80, 86, 119, 236 ГПК України, статтю 19 ЦК України, оскільки:

- суди поверхнево дослідили наявні в матеріалах справи докази та клопотання, не врахували клопотання відповідача про застосування строку позовної давності та надані докази;

- в оскаржуваних рішеннях не дотримано вимоги процесуального законодавства щодо наведення мотивів врахування чи спростування аргументів відповідача і наданих доказів;

- судами надано окремим доказам та фактам неналежну правову оцінку, а також взагалі не досліджено причинно-наслідковий зв`язок між втратою позивачем платоспроможності через вчинення оспорюваних правочинів та його добросовісністю;

- поза увагою судів залишено те, що виконання рішення Господарського суду Київської області від 09.05.2023 у справі № 911/2999/21 щодо притягнення до субсидіарної відповідальності свідчить про неможливість застосування конструкції фраудаторності.

5.3. Наразі існує необхідність відступлення від висновку щодо застосування статті 42 КУзПБ та статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", викладених у постановах Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 20.02.2020 у справі №922/719/16; від 28.09.2021 у справі №21/89б (913/45/20).

6. Позиція інших учасників справи щодо касаційної скарги

6.1. Ліквідатор ТОВ "Финагро" арбітражний керуючий Різник О. Ю. у відзиві заперечував проти касаційної скарги, просив Суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення у цій справ без змін, зокрема, зазначаючи наступне:

- ухваленими оскаржуваними судовими рішенням ефективно поновлено право банкрута на грошові кошти та єдиного кредитора - ГУ ДПС у Київській області на погашення боргу перед бюджетом і фактично спростовано недобросовісну майнову дію із виведення коштів ТОВ "Финагро" на користь відповідача як безповоротну фінансову допомогу;

- твердження в касаційній скарзі про помилкове віднесення даної справи до малозначних є безпідставним, адже скаржником не надано документів та не повідомлено відомості про фактичні обставини справи, які впливають на її розгляд і не були враховані судами попередніх інстанцій під час винесення оскаржуваних рішень та які могли бути надані у випадку, якщо б розгляд справи відбувався у загальному позовному провадженні;

- суди перевірили надані учасниками справи докази і врахували пояснення по суті спору, в результаті чого встановили наявність підстав для визнання оскаржуваних договорів недійсними з підстав їх фраудаторності, що в свою чергу підтверджує законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень. Скаржником протилежного не доведено;

- застосування заходів субсидіарної відповідальності, які реально не виконані через відсутність активів у осіб, до яких вони застосовані, не заперечує право ліквідатора оскаржувати фраудаторні правочини, виявлені під час розгляду спору про субсидіарну відповідальність. Такі дії відповідають принципу повноти дій ліквідатора з метою наповнення ліквідаційної маси;

- твердження скаржника про помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо строку позовної давності та наявності підстав для поновлення цього строку є необґрунтованими та не узгоджуються з наведеними в оскаржуваних рішеннях мотивами з цього питання.

7. Касаційне провадження

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 27.10.2025 касаційну скаргу ТОВ "Північ Транс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 та рішення Господарського суду Київської області від 16.04.2025 у цій справі залишено без руху, надано строк для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання суду оригіналу документа на підтвердження сплати судового збору у розмірі 76 217,60 грн.

7.2. 06.11.2025 до Верховного Суду надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, до якої долучена квитанція про сплату судового збору за подання касаційної скарги у сумі 76 217,60 грн.

7.3. Ухвалою Верховного Суду від 21.11.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Північ Транс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 та рішення Господарського суду Київської області від 16.04.2025 у цій справі, призначено її до розгляду в судовому засіданні на 13.01.2026 - 14:30. Відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "Північ Транс" про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень. Крім того, витребувано у Господарського суду Київської області та/або Північного апеляційного господарського суду матеріали справи № 911/2999/21 (911/1068/24).

7.4. 03.12.2025 до Верховного Суду на запит з Господарського суду Київської області надійшли матеріали справи № 911/2999/21 (911/1068/24).

7.5. 08.01.2026 до Верховного Суду надійшли заяви від ТОВ "Финагро" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Різника О. Ю. та ТОВ "Північ Транс" до про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

7.6. Ухвалою Верховного Суду від 12.01.2026 вказані заяви задоволено, вирішено проводити судові засідання у даній справі за участю ліквідатора ТОВ "Финагро" арбітражного керуючого Різника О. Ю. та представника ТОВ "Північ Транс" адвоката Макаренка В. В. в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку.

7.7. В судовому засіданні 13.01.2026 представник ТОВ "Північ Транс" представник ТОВ "Північ Транс" підтримав касаційну скаргу та просив Суд її задовольнити. Ліквідатор ТОВ "Финагро" арбітражний керуючий Різник О. Ю. заперечував проти касаційної скарги з підстав, наведених у відзиві та додаткових письмових поясненнях, просив Суд залишити скаргу без задоволення.

7.8. В судовому засіданні 13.01.2026 оголошено перерву до 27.01.2026 - 14:10.

7.9. 27.01.2026 до початку судового засідання на адресу Верховного Суду надійшло клопотання від ТОВ "Північ Транс", в якому з посиланням на відсутність світла, зв`язку та доступу до мережі Інтернет внаслідок обстрілів м. Одеси (місцезнаходження заявника) в ніч з 25 на 26 січня 2026 року, а також невідомою датою відновлення вказаних ресурсів, що в свою чергу унеможливлює участь представника ТОВ "Північ Транс" в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, заявник просить Суд відкласти розгляд справи на іншу дату і не здійснювати розгляд справи без участі представника ТОВ "Північ Транс".

7.10. В судовому засіданні 27.01.2026 ліквідатор ТОВ "Финагро" арбітражний керуючий Різник О. Ю. заперечував проти поданого скаржником клопотання, зазначаючи про те, що у попередньому судовому засіданні представник ТОВ "Північ Транс" надав свої пояснення по суті спору та касаційної скарги.

7.11. Колегія суддів, порадившись на місці, постановила протокольну ухвалу про відмову у задоволенні поданого представником ТОВ "Північ Транс" клопотання.

7.12. В судовому засіданні 27.01.2026 оголошено перерву до 03.02.2026 - 10:15 для прийняття рішення.

7.13. В судовому засіданні 03.02.2026 присутні представник ТОВ "Північ Транс" та ліквідатор ТОВ "Финагро" арбітражний керуючий Різник О. Ю. підтримали раніше надані пояснення та висловлені позиції щодо касаційної скарги.

8. Позиція Верховного Суду

8.1. Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при розгляді позову ліквідатора ТОВ "Финагро", заявленого в межах справи про банкрутство, про визнання недійсними укладених з відповідачем договорів щодо надання безповоротної фінансової допомоги, зокрема, як таких, що мають ознаки фраудаторних та вчинені всупереч меті діяльності ТОВ "Финагро".

8.2. Відповідно до статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права в межах доводів касаційної скарги та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин, не встановлює нових фактів і не здійснює переоцінку доказів.

8.3. Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України.

8.4. Згідно з частинами 1, 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

8.5. В частині 1, 3 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

8.6. Водночас розгляд та захист порушених прав у межах справи про банкрутство має певні особливості, що відмінні від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

8.7. Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство, який закріплений у статті 42 КУзПБ, є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів.

8.8. Стаття 42 КУзПБ визначає спеціальні підстави для заявлення вимог про визнання недійсними правочинів за участю боржника, вчинених ним після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство.

8.9. На відміну від вимог ЦК України, законодавство про банкрутство (стаття 42 КУзПБ) не визначає вимоги до укладеного правочину, а врегульовує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, та містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб, які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.

8.10. Однак згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, зокрема, викладеною в постановах від 28.10.2021 у справі № 911/1012/13, від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, укладення боржником договору поза межами відповідного "підозрілого періоду" (одного або трьох років, що передували відкриттю справи про банкрутства), визначеного, відповідно, статтею 20 Закону про банкрутство або статтею 42 КУзПБ, не виключає можливості звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів.

8.11. Так, однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

8.12. Згідно з частиною 3 статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Тобто, правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18).

8.13. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (подібна правова позиція неодноразово була викладена Верховним Судом у своїх постановах, зокрема від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 13.10.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011).

8.14. Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19) зазначила про те, що фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку. Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

8.15. Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності з огляду на презумпцію фраудаторності правочину, вчиненого боржником на шкоду кредиторам (подібні за змістом висновки, зокрема, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20).

8.16. У цій справі суди попередніх інстанцій встановили наступні обставини:

- 12.07.2016 та 16.08.2016 між ТОВ "Финагро" (надавач допомоги) та ПАТ "Північтранс" (правонаступником якого є ТОВ "Північ Транс", одержувач допомоги) було укладено Договір-1 та Договір-2 про надання безповоротної фінансової допомоги у сумі 1 400 000 грн та 1 372 000 грн відповідно;

- факт перерахування ТОВ "Финагро" на користь ПАТ "Північтранс" грошових коштів на виконання умов вищезгаданих Договорів підтверджується наданою до матеріалів справи банківською випискою з рахунку ТОВ "Финагро" за 12.07.2016, 19.07.2016, 16.08.2016;

- на час укладення оспорюваних правочинів у ТОВ "Финагро" була наявна податкова заборгованість перед бюджетом з податку на прибуток підприємств за період з 01.01.2015 по 30.09.2017 в розмірі 66 764 066,34 грн. При цьому розмір податкової заборгованості приховувався посадовими особами ТОВ "Финагро", адже податкова звітність за період діяльності підприємства не подавалась;

- обставини щодо розміру та періоду виникнення податкового боргу ТОВ "Финагро" встановлені рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.02.2019 у справі № 810/4657/18 та в подальшому стали підставою для звернення ГУ ДПС у Київській області наприкінці 2021 року до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Финагро".

8.17. Задовольняючи позов ліквідатора ТОВ "Финагро", суди попередніх інстанцій врахували встановлені у рішенні Господарського суду Київської області від 09.05.2023 у справі № 911/2999/21 (911/2021/22), яке залишене без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 та Верховного Суду від 19.03.2024, обставини щодо порушення посадовими особами ТОВ "Финагро" принципів добросовісного здійснення господарської діяльності, що у підсумку стало причиною банкрутства підприємства (у тому числі і дії по укладенню оспорюваних договорів безповоротної фінансової допомоги колишнім керівником ТОВ "Финагро" ОСОБА_4 ).

8.18. Також судами прийнято до уваги, що відповідно до положень Статуту ТОВ "Финагро", зокрема п.п.5.1, 7.3 товариство створюється з метою одержання прибутку від господарської діяльності в інтересах його учасників; товариство володіє, користується та розпоряджається належним йому майном і вчиняє стосовно нього будь-які дії, що не суперечать закону та меті діяльності товариства.

8.19. Натомість за умовами оспорюваних правочинів боржник зобов`язався перерахувати власні кошти на загальну суму 2 772 000 грн безоплатно у власність ПАТ "Північтранс" без будь-якого позитивного економічного ефекту для себе.

8.20. Зокрема, суд апеляційної інстанції наголосив на тому, що відповідачем не надано доказів господарської потреби (наявність невиконаних зобов`язань, строк яких настав, відсутність коштів на рахунках, тощо) у коштах фінансової допомоги та не спростовано доводів позивача про те, що відповідач володів достатньою кількістю активів для здійснення господарської діяльності без залучення коштів фінансової допомоги за оспорюваними договорами.

8.21. Укладення правочинів безповоротної фінансової допомоги, зокрема, у період наявності у боржника податкової заборгованості, очевидно суперечить меті діяльності ТОВ "Финагро". До того ж, такі дії ТОВ "Финагро" як позикодавця не відповідають принципам добросовісного ведення господарської діяльності та спрямовані на ухилення від сплати боргів перед своїми кредиторами, про що слушно зазначили суди попередніх інстанцій в оскаржуваних у цій справі рішеннях.

8.22. Також судами попередніх інстанцій враховано пояснення ліквідатора про те, що ТОВ "Финагро" брало участь у протиправних господарських грошових операціях та було учасником кримінальних проваджень, пов`язаних із незаконною господарською діяльністю (судова справа №757/45531/17-к, №263/12599/17, №757/43850/18-к, №757/35196/18-к). ТОВ "Финагро" використовувалось в незаконній діяльності направленій на ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах як транзитно-конвертаційне підприємство, що також підтверджується наданими виписками по рахунку. Це додатково свідчить про укладення оскаржуваних правочинів з наміром виведення коштів із рахунків для уникнення звернення стягнень на такі кошти.

8.23. Заперечуючи наведене, скаржник в касаційній скарзі стверджує про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права у зв`язку з наданням невірної оцінки доказів та не забезпечення повного та всебічного дослідження обставин справи й аргументів учасників справи. Однак аргументи касаційної скарги в цій частині за своєю суттю фактично зводяться до спонукання Верховного Суду здійснити переоцінку наявних у справі доказів всупереч тому, що відповідну оцінку їм вже було надано судами першої та апеляційної інстанції.

8.24. Колегія суддів звертає увагу, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц).

8.25. У даному випадку судом касаційної інстанції не встановлено порушень порядку надання та отримання доказів, оцінку яким надано судами першої та апеляційної інстанції.

8.26. У зв`язку з викладеним, колегією суддів відхиляються доводи касаційної скарги в частині заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням скаржником власного їх викладення, оскільки незгода з наданою судами оцінкою наявних у матеріалах справи доказів, намагання здійснити їх переоцінку в силу вимог статті 300 ГПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

8.27. Таким чином, наведеними в касаційній скарзі доводами, не спростовано встановлену судами попередніх інстанцій сукупність підстав, які вказують на наявність ознак фраудаторності оспорюваних у цій справі правочинів. При цьому, твердження скаржника про дотримання сторонами при укладенні спірних договорів всіх істотних умов, передбачених статтею 638 ЦК України та підтвердження реальності господарських операцій за цими правочинами, не виключають наявність ознак фраудаторності цих правочинів.

8.28. За змістом частини 1 статті 216 ЦК України правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину, тому колегія суддів вважає правильним застосування судами наслідків недійсності спірних договорів шляхом стягнення з ТОВ "Північ Транс" на користь ТОВ "Финагро" грошових коштів у сумі 2 772 000 грн.

8.29. Відносно посилання скаржника на наявність судового рішення про покладення засновника та колишнього керівника ТОВ "Финагро" субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства, колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку за встановлених судами попередніх інстанцій обставин наявність згаданого судового рішення жодним чином не нівелює повноваження ліквідатора, визначені приписами статті 61 КУзПБ, щодо подання до суду заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника. Не містить відповідної заборони і КУзПБ.

8.30. Відносно доводів скаржника щодо розгляду судами його заяви про застосування строку позовної давності колегія суддів зазначає, що зміст касаційної скарги в цій частині свідчить про незгоду скаржника саме із мотивами оцінки поважності причин пропуску строку позовної давності, наведеними в оскаржуваних судових рішеннях. У цьому контексті Суд зазначає наступне.

8.31. Відповідно до положень статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

8.32. Так, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі №575/476/16-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 07.08.2019 у справі №2004/1979/12, від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, від 16.06.2020 у справі №372/266/15-ц).

8.33. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача за приписом частини 5 статті 267 ЦК України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропущення позовної давності саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин (висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц, на яку посилається скаржник, та від 21.08.2019 у справі №911/3681/17).

8.34. Закон не наводить переліку поважних причин, за наявності яких може бути поновлено строк позовної давності, і покладає розв`язання цього питання безпосередньо на юрисдикційний орган - суд, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог з урахуванням всіх обставин справи на підставі здійсненої оцінки поданих сторонами доказів.

8.35. Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності при зверненні за захистом порушеного права у спорі, стороною якого є боржник, що вирішується у справі про банкрутство, суди мають виходити з їх об`єктивного, а не суб`єктивного характеру, тобто з обставин, які підтверджують ці причини та вказують на існування об`єктивної перешкоди для боржника своєчасно звернутися за захистом порушеного права.

8.36. Застосування норм про позовну давність підпорядковується загальним засадам матеріального цивільного права, які мають фундаментальний характер і є нормами прямої дії, включаючи й загальні положення щодо справедливості, добросовісності та розумності як загального стандарту поведінки учасників цивільних правовідносин (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25.01.2021 у справі №758/10761/13-ц).

8.37. У розглядуваному аспекті зазначене, зокрема, істотно послаблює позиції відповідачів, які є причетними до фраудаторного правочину і захищаються від позову про визнання такого правочину недійсним та похідних позовів посиланням на пропуск позовної давності позивачем, адже за змістом частини 3 статті 16 ЦК України у разі встановлення зловживання правом суд може відмовити особі у захисті. Положення стосується не тільки позивача, який просить про застосування певних способів захисту, а й відповідача, який захищається від позову шляхом висування тих чи інших заперечень (у тому числі заявляючи про пропуск позивачем позовної давності) (постанови Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №910/8482/18 (910/4866/21), від 24.01.2024 у справі №904/5417/18 (904/1082/23), від 14.05.2024 у справі №910/2128/20 (910/16719/21).

8.38. Судами попередніх інстанцій вірно визначено початок перебігу позовної давності з урахуванням того, що у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого про визнання недійсними правочинів, укладених боржником днем початку перебігу позовної давності є день вчинення таких правочинів (подібний висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №922/2960/17).

8.39. Також відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень, господарські суди під час розгляду у цій справі заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності за вимогою ліквідатора банкрута про визнання недійсними оспорюваних договорів врахували встановлені обставини того, що спірні правочини мають характер фраудаторних, укладені всупереч меті діяльності ТОВ "Финагро" та принципу розумності і добросовісності в господарських відносинах.

8.40. Суди попередніх інстанцій відповідно до вимог статті 86 ГПК України врахували поведінку позивача під час виконання ним своїх обов`язків як ліквідатора боржника, надали оцінку наведеним ліквідатором доводам щодо причин пропуску позовної давності та визнали їх поважними. Зокрема, суди наголосили на тому, що у даному конкретному випадку поважними причинами пропуску строку позовної давності є не самі по собі обставини відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Финагро" чи призначення ліквідатора, а конкретні недобросовісні та протиправні дії і бездіяльність колишнього керівника вказаного товариства, які в подальшому вплинули на момент звернення ТОВ "Финагро" з цим позовом.

8.41. У контексті наведених в касаційній скарзі заперечень з приводу оцінки судами попередніх інстанцій наведених позивачем причин поважності пропуску строку позовної давності, колегія суддів зазначає, що вказане питання вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи, які досліджуються та оцінюються судом, що здійснює розгляд справи по суті спору. Тобто, питання про поважність/неповажність причин пропуску позовної давності вирішується судом, який здійснює розгляд справи по суті спору, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

8.42. Здійснення такої оцінки причин пропуску позовної давності є виключною компетенцією судів першої та апеляційної інстанцій, що здійснювали розгляд справи по суті спору. Натомість суд касаційної інстанції, як "суд права" не має повноважень щодо переоцінки доказів та встановлення нових фактичних обставин (подібний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 907/1019/21).

8.43. Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, при розгляді клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності судами попередніх інстанцій надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, до переоцінки яких, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.44. Відносно твердження скаржника про необхідність відступу від висновків Верховного Суду щодо застосування статті 42 КУзПБ та статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (пункт 5.3 цієї постанови), колегія суддів зазначає наступне.

8.45. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

8.46. З огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 287 ГПК, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити належне обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

8.47. Колегія суддів звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумачення судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

8.48. Задля гарантування юридичної визначеності Верховний Суд має відступати від попередніх висновків Верховного Суду лише за наявності для цього належної підстави. Так, вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання (такий висновок сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 (пункти 43-45), від 05.12.2018 у справах №757/1660/17-ц (пункти 43-44) і №818/1688/16 (пункти 44- 45), від 15.05.2019 у справі №227/1506/18 (пункт 54), від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц (пункти 44- 45), від 21.08.2019 у справі №2-836/11 (пункт 24), від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц (пункт 23), від 23.06.2020 у справі №179/1043/16-ц (пункт 48), від 30.06.2020 у справах №264/5957/17 (пункт 41) і №727/2878/19 (пункт 39), від 07.07.2020 у справі №712/8916/17 (пункт 35), від 09.09.2020 у справі №260/91/19 (пункти 58-59), від 29.09.2020 у справі №712/5476/19 (пункт 40), від 25.05.2021 у справі №149/1499/18 (пункт 29); від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 (пункт 7.19), від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 (пункт 34), від 02.11.2021 у справі №917/1338/18 (пункт 90), від 09.11.2021 у справі №214/5505/16 (пункт 31), від 14.12.2021 у справі №147/66/17 (пункт 49), від 08.06.2022 у справі №362/643/21(пункт 45).

8.49. Отже, необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, Суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування.

8.50. Проте скаржник у касаційній скарзі, у контексті положень пункту 2 частини другої статті 287 ГПК, та з огляду на встановлені обставини цієї конкретної справи не навів вагомих і достатніх аргументів, які би дійсно свідчили про необхідність відступу від висновків Верховного Суду щодо застосування статті 42 КУзПБ та статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", викладених у постановах по справам №925/1265/16, № 338/180/17, № 905/1926/16, № 569/17272/15-ц, №922/719/16 та №21/89б (913/45/20), а саме не довів наявності причин для такого відступу (неефективність, помилковість, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість судового рішення, зміна суспільного контексту).

8.51. По суті аргументи касаційної скарги в зазначеній частині ґрунтуються на власному тлумаченні скаржником норм права, що регулюють спірні правовідносини та на незгоді з правовою позицією, викладеною у вищевказаних постановах Верховного Суду, але ці доводи не містять фундаментальних обґрунтувань щодо підстав для відступу від правової позиції, наведеної в таких постановах.

8.52. З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 20.02.2020 у справі №922/719/16, від 28.09.2021 у справі №21/89б(913/45/20) з наведених скаржником підстав.

8.53. Порушень норм процесуального права судами попередніх інстанцій, які б призвели до прийняття по суті невірного рішення або є підставами для обов`язкового скасування оскарженого судового рішення (частина 1 статті 310 ГПК України), колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено.

8.54. Решта аргументів касаційної скарги не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій та ухвалені ними судові рішення про задоволення позову.

8.55. Відхиляючи доводи скаржника, Суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").

8.56. З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій ухвалені відповідно до норм чинного законодавства, на підставі встановлених судами обставин і оцінених доказів, що не спростовано викладеними у касаційній скарзі аргументами, у зв`язку з чим касаційна скарга задоволенню не підлягає.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

9.3. За результатами даного касаційного провадження Верховний Суд дійшов висновків про те, що скаржником не доведено наявності підстав для зміни чи скасування ухвалених судами попередніх інстанцій рішень у цій справі, а доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.

9.4. У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін ухвалені у цій справі судові рішення, витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги Суд покладає на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Північ Транс" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 та рішення Господарського суду Київської області від 16.04.2025 у справі №911/2999/21 (911/1068/24) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський

Судді К. М. Огороднік

В. Я. Погребняк