РІШЕННЯ

Іменем України

09 лютого 2026 року м. Чернігівсправа № 927/1131/25
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Мігди Р.Ю., за правилами загального позовного провадження, в відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави,

вул. Овдіївська, 2, м. Ніжин, 16600;

в особі позивача Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області,

вул. Шевченка, 2, селище Лосинівка, Ніжинський район, Чернігівська область, 16663;

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Безуглівка - Агро,

вул. Шевченка Т., 114, с. Іржавець, Прилуцький район, Чернігівська область, 16732;

предмет спору про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Рубашка А. С. керівник;

від прокуратури: Князев Д. В. прокурор відділу.

У судовому засіданні 09.02.2026, Господарський суд Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

17.11.2025, Ніжинською окружною прокуратурою, в інтересах держави в особі позивача, Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, поданий позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Безуглівка - Агро (далі ТОВ Безуглівка - Агро) про:

розірвання договору оренди землі від 17.09.2024 № 68 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :13:001:0524, площею 18,9905 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 233), укладеного між Лосинівською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Безуглівка - Агро;

зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю Безуглівка - Агро повернути власнику, Лосинівській селищній раді, земельну ділянку за кадастровим номером :13:001:0524, площею 18,9905 га, розташовану на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району, в стані не гіршому порівняно з тим, у якому Товариство отримало її в оренду.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, зокрема, нецільовим використанням орендованої земельної ділянки, 18,6020 га площі якої належить до земель сіножатті (складає 98% від загальної площі), що розорювалась орендарем під посів сільськогосподарських культур (злакової культури овес), тобто як рілля, а не для цілей сінокосіння.

Ухвалою від 24.11.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду; відкрив провадження в справі за правилами загального позовного провадження; установив учасникам справи процесуальні строки для подачі письмових заяв по суті спору, зокрема, відповідачу 15 календарних днів з моменту отримання цієї ухвали для подачі відзиву на позов, у порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Ухвала про відкриття провадження в справі отримана відповідачем засобами поштового зв`язку за адресою реєстрації 11.12.2025 (поштове відправлення: R00).

12.12.2025, відповідач подав відзив на позов, яким заперечив проти його задоволення. Зазначив, що орендує спірну ділянку з вересня 2024 року. Протягом 2025 року на орендованій ділянці ним виконувались агротехнічні заходи, спрямовані на відновлення та поліпшення травостою сіяної сіножаті, зокрема: підготовка ділянки до висіву багаторічних трав (конюшини); усунення багаторічних бур`янів та нор шкідників; забезпечення умов для довготривалого використання ділянки для сінокосіння, зокрема, підсів багаторічної бобової трави конюшини. Також підтвердив, що під час посіву конюшини ним використана покривна культура овес, що відповідає загальноприйнятій технології вирощування багаторічних трав та необхідне для захисту молодих сходів конюшини від бур`янів, пересихання та змивання. Заперечив, що використовує орендовану ділянку як ріллю для вирощування зернових культур. Звертав увагу, що здійснював виключно одноразовий поверхневий обробіток земельної ділянки шляхом виконання робіт з дискування під підсів багаторічної бобової трави - конюшини, а не розорювання ділянки для вирощування злакових культур (як стверджує прокурор). За доводами відповідача, його дії не створюють складу нецільового використання земельної ділянки і не є підставою для розірвання договору оренди та повернення спірної ділянки власнику.

18.12.2025, прокурор скористався правом на подачу відповіді на відзив, позов підтримав. Спростовуючи доводи відповідача, зазначив, що Лосинівською селищною радою (власником спірної ділянки) проведені комісійні обстеження ділянки за кадастровим номером :13:001:0524, у ході яких складено акти від 03.06.2025, 03.07.2025, 22.07.2025, 11.08.2025, шляхом фотофіксації встановлено, що на вказаній ділянці росла злакова сільськогосподарська культура овес, врожай якого зібрано, що зафіксовано актом обстеження від 28.08.2025. В перелічених актах працівниками Ради не зазначено про вирощування орендарем на спірній ділянці будь-яких інших багаторічних трав. Наведене, на думку прокурора, свідчить про використання спірної ділянки для вирощування товарної сільськогосподарської продукції (за видом угідь як рілля), а не для цілей сінокосіння (як сіножаті). Додатково, звертав увагу, що умовами договору оренди (п. 7.3.) встановлено заборону на додаткову оранку для підсіву трави, обмеження щодо даного виду робіт відповідачем також не дотримані.

23.12.2025, відповідач скористався правом на подачу заперечень на відповідь на відзив, підтримав правову позицію, наведену в відзиві на позов. Звертав увагу, що разовий посів однорічної культури на сіножатях сам по собі не є доказом використання такої ділянки як ріллі, оскільки визначальним критерієм є фактичний характер використання такої ділянки в цілому. Натомість, прокурором не доведено систематичність, істотність та наслідки порушення, що свідчили б про зміну виду угідь та неможливість використання спірної ділянки за її цільовим призначенням. Орендар здійснював поверхневий обробіток ділянки (без виконання робіт з оранки) саме з метою формування рівномірного кормового травостою та пригнічення бур`янів.

Прокурор надав до матеріалів справи письмові пояснення на заперечення відповідача, що залишені судом без розгляду, позаяк положення ГПК України не передбачають право на подачу документів наведеного змісту.

При розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, до яких належать: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках (частини 1 3 статті 161 ГПК України).

Прокурор не клопотав та суд не вирішував питання щодо необхідності (доцільності) надання дозволу на подачу до суду додаткових пояснень щодо окремого питання, яке виникло в ході розгляді цієї справи.

19.01.2026, суд постановив закрити підготовче провадження, призначив розгляд справи по суті на 09.02.2026, про що позивач повідомлений в порядку статей 120, 121 ГПК України, засобами електронного зв`язку в підсистемі Електронний суд.

09.02.2026, у судове засідання прибули повноважний представник відповідача та прокурор; позивач письмово клопотав вирішити спір за відсутності його представника в судовому засіданні.

Суд за відсутності заперечень інших учасників справи, враховуючи, що участь у судових засіданнях є процесуальним правом сторони, крім випадків визнання судом явки учасника справи обов`язковою, задовольнив клопотання позивача про розгляд спору за відсутності його представника.

Суд розпочав розгляд справи по суті, заслухав повноважного представника відповідача та прокурора, які підтримали правову позицію, наведену ними в письмових заявах по суті спору, подані в порядку статей 165 167, 178, 184 ГПК України.

Суд розглянув наявні документи і матеріали, з`ясував фактичні обставини справи, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ:

За витягом з Державного земельного кадастру від 17.05.2024 № НВ-024, державна реєстрація земельної ділянки площею 18,9905 га за кадастровим номером :13:001:0524 проведена 17.05.2024, землі сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства (01.02.), за видом угідь у частині площі 0,3885 га належить до ріллі та в частині площі 18,6020 га до сіножаті.

Власником указаної земельної ділянки є територіальна громада в особі Лосинівської селищної ради (позивач), право власності якої зареєстровано 08.07.2024; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 233; підтверджується інформаційною довідкою від 31.10.2025 за № 450151519 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За результатами земельних торгів у формі аукціону (№ LRE001-UA-131) з продажу права оренди земельної ділянки площею 18,9905 га за кадастровим номером :13:001:0524, для ведення фермерського господарства, переможцем стало ТОВ «Безуглівка Агро» (відповідач), що підтверджується протоколом про результати земельних торгів від 16.08.2024.

17.09.2024, між Лосинівською селищною радою (орендодавцем) та ТОВ «Безуглівка Агро» (орендар) укладено договір оренди землі № 68, за умовами якого (п. 1.) орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку комунальної власності для ведення фермерського господарства (код цільового призначення: 01.02.) за кадастровим номером :13:001:0524, що знаходиться на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, про що сторонами складений двосторонній акт приймання передачі об`єкта оренди від 17.09.2024.

Сторони в п. 2.1. договору встановили, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 18,9905 га, з якої: рілля - 0,3885 га, сіножаті 18,6020 га.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на дату укладання договору становить 185 895,96 грн (п. 2.3. договору).

Договір укладений на 7 років, після закінчення строку його дії орендар, за умови належного виконання обов`язків, відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України, має переважне право на його поновлення на новий строк (пункти 3.1., 3.2. договору).

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2., 4.4. договору, орендна плата справляється в грошовій формі та за результатами земельних торгів складає 135 001,00 грн (72,62 % від нормативної грошової оцінки цієї ділянки). Обчислення розміру орендної плати за користування земельною ділянкою здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнту індексації, визначеного законодавством.

Сторони погодили наступні умови використання земельної ділянки (пункти 5.1. 5.5.): категорія земель, що передається в оренду, землі сільськогосподарського призначення; цільове призначення 01.02. для ведення фермерського господарства. Орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Орендована земельна ділянка повинна використовуватись способами, що не суперечать екологічним вимогам, не допускати забруднення радіоактивними та хімічними речовинами, відходами, стічними водами, захищати від водної та вітрової ерозії, дотримуватись вимог законодавства про охорону довкілля. Забороняється господарська та інша діяльність, яка зумовлює забруднення земель і ґрунтів понад встановлені гранично допустимі концентрації небезпечних речовин. Земельна ділянка використовується відповідно до правового режиму земель.

Виходячи з пунктів 7.1. 7.3. договору, на орендовану земельну ділянку встановлені обмеження щодо використання відповідно до даних внесених до Державного земельного кадастру, зокрема, укладення користувачем охоронного договору на частину поселення «Струмок» (площею 4,00 га) упродовж місяця з моменту отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку; використання земельної ділянки за цільовим призначенням (під сіножаті) без додаткової оранки для підсіву трави.

Обов`язок орендаря дотримуватись режиму використання земель згідно з їх цільовим призначенням кореспондує праву орендодавця вимагати використання цієї ділянки за цільовим призначенням на умовах, установлених цим договором та в межах законодавства України (пункти 8.1., 8.4. договору).

Право оренди ТОВ «Безуглівка Агро» на земельну ділянку площею 18,9905 га за кадастровим номером :13:001:0524 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 15.10.2024, за договором оренди землі від 17.09.2024 № 68, строком на 7 років (по 17.09.2031).

Мотивуючи звернення до суду з позовом про розірвання договору оренди землі від 17.09.2024 № 68 та повернення вказаної земельної ділянки з орендного користування власнику, Лосинівській селищній раді, прокурор вказав на істотне порушення орендарем умов договору, зокрема, нецільове використання спірної ділянки: розорювання та вирощування в 2025 році однорічної злакової сільськогосподарської культури (овес), що свідчить про те, що спірна ділянка використовується як рілля, а не як сіножаті, що є підставою для дострокового припинення договору шляхом його розірвання в судовому порядку, відповідно до пунктів 7.3., 8.4., 11.4. договору, частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 24, частини 2 статті 25, частини 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі», статті 141 (підпункт (ґ)) Земельного кодексу України.

За доводами прокурора, факт нецільового використання відповідачем спірної земельної ділянки шляхом її розорювання та вирощування злакової культури, тобто з метою товарного виробництва за видом угідь рілля, підтверджується актами обстеження спірної ділянки, складеними Лосинівською селищною радою, в період з 03.06.2025 по 28.08.2025, зокрема, шляхом фотофіксації обробітку орендарем спірної ділянки та збору врожаю сільськогосподарської культури, вівса.

Підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Лосинівської селищної ради в цій справі.

Підстави представництва інтересів держави в особі Лосинівської селищної ради, прокурор обґрунтовує неналежним виконанням селищною радою повноважень щодо захисту речових прав ТГ, власника земельної ділянки площею 18,9905 га, за кадастровим номером :13:001:0524 (98 % площі якої належить до угідь сіножаті), за фактом використання орендарем спірної ділянки не за цільовим призначенням, зокрема, розорювання та вирощування однорічної злакової сільськогосподарської культури (вівса), тобто для цілей товарного виробництва за видом угідь рілля.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 ГПК України.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення її інтересів, якщо їх захист не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Положення частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», якою обґрунтоване звернення прокурора з цим позовом до суду, як на момент подачі цього позову до суду так і на момент ухвалення судового рішення в справі, чинні.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

Виходячи зі змісту наведеної норми, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звернувся до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

За частинами 4, 7 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи така відповідь взагалі не отримана, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Лосинівська селищна рада (власник спірної ділянки), на неодноразові звернення прокурора (листи - запити: від 12.05.2025 № 52-77-3095вих-25, від 01.07.2025 № 52-77-4356вих-25, від 14.07.2025 № 52-77-4672вих-25, від 05.08.2025 № 52-77/5166вих-25, від 21.08.2025 № 52-77-5492вих-25) повідомила про створення комісії та обстеження земельної ділянки площею 18,9905 га, за кадастровим номером :13:001:0524, на якій, як встановлено при візуальному огляді, проводився поверхневий обробіток ґрунту глибиною 10 - 15 см (ділянка не розорана, так як відсутні борозни по всій її площі); обробляється суцільним масивом; посів злакової культури (схожої на овес), що може використовуватись як для сінокосіння так і для отримання зерна; врожай зібраний наприкінці серпня 2025 року; землі історико культурного призначення згідно схеми (курган) не розорювались; про що свідчить листування Радою з органами прокуратури та складені акти обстеження спірної ділянки: від 03.06.2025, від 03.07.2025, від 22.07.2025, від 11.08.2025, від 28.08.2025 (додані до листів Ради від 06.06.2025 № 1019/03-42, від 09.07.2025 № 1208/03-42, від 22.07.2025 № 1276/03-42, від 12.08.2025 № 1398/03-42, від 28.08.2025 № 1487/03-42).

Враховуючи, що Лосинівська селищна рада обізнана з фактом нецільового використання орендарем спірної земельної ділянки, натомість, не вжила ефективних заходів до усунення виявлених порушень, обмежившись виключно листуванням з ТОВ «Безуглівка Агро», прокурор звернувся з цим позовом до суду в інтересах держави, позаяк порушення правового режиму використання земель призводить до погіршення якості ґрунтів та виснаження земель, що завдає значної шкоди земельним ресурсам держави; а також свідчить про недоотримання місцевим бюджетом коштів, враховуючи, що розмір орендної плати розрахований за договором як для земель сіножаті (а не рілля).

У порядку частини 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор, попередньо, до звернення до суду, повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Лосинівської селищної ради до ТОВ «Безуглівка Агро» про розірвання договору оренди землі від 17.09.2024 № 68 та повернення з орендного користування земельної ділянки площею 18,9905 га, за кадастровим номером :13:001:0524.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що прокурор правильно визначив суб`єктний склад сторін, підставою реалізації представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача, який представляє інтереси ТГ (власника земельної ділянки), який не вжив належних заходів щодо захисту порушених прав ТГ.

Підстави представництва прокуратурою інтересів держави в особі Лосинівської селищної ради в межах цього спору сторонами під сумнів не ставиться.

Щодо вимоги про дострокове розірвання договору оренди та повернення зі строкового користування земельної ділянки власнику.

Предметом позову є вимога про розірвання договору оренди землі від 17.09.2024 № 68 та повернення земельної ділянки власнику, Лосинівській селищній раді (похідна вимога), з огляду на те, що спірна ділянка сільськогосподарського призначення, що орендується ТОВ «Безуглівка Агро», за видом угідь належить до сіножаті, натомість як стверджує прокурор, протягом 2025 року розорювалась та засівалась однорічною злаковою культурою (овес), врожай якої зібраний, тобто фактично ділянка використовувалась орендарем як рілля, що свідчить про неправомірну зміну відповідачем виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії цільового призначення землі сільськогосподарського призначення.

За змістом статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У розумінні положень наведеної норми істотним є таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися в сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору, на підставі частини 2 статті 651 ЦК України.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися в сторони, яка вимагає розірвання договору. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за п. 6 частини 1 статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини 1 статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Положення статті 525 ЦК України встановлює загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Частиною 2 статті 792 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України Про оренду землі оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку в володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статей 24, 25 Закону України Про оренду землі орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Орендар земельної ділянки зобов`язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, водного фонду; в п`ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів.

За частиною 1 статті 32 Закону України Про оренду землі на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно з частиною 1 статті 96 Земельного кодексу України та статтею 35 Закону України Про охорону земель землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання земель за цільовим призначенням та дотримуватись установлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.

Відповідно до частин 1 4 статті 37 Закону України Про охорону земель (в редакції чинній на момент укладення договору оренди землі) власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється.

Зміна сіножатей, пасовищ та перелогів на інші угіддя в межах земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, переданих у користування на умовах оренди, емфітевзису, забороняється.

На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ.

Цільове призначення земельної ділянки це допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення (стаття 1 Закону України Про землеустрій).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі сільськогосподарського призначення. Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим (частини 1, 3 статті 19 ЗК України).

Відомості про цільове призначення земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру (частина 4 статті 20 ЗК України).

Визначення земель сільськогосподарського призначення та порядок їх використання урегульовані статтею 22 Земельного кодексу України, за змістом якої землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, в тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей (частина 1). До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі під об`єктами виробництва біометану, які є складовими комплексів з виробництва, переробки та зберігання сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (частина 2 в редакції, чинній на час укладення договору оренди землі від 17.09.2024).

У статтях 31, 33 - 37 Земельного кодексу України визначені види використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зокрема для фермерського господарства, для ведення особистого селянського господарства, для сінокосіння і випасання худоби, для ведення індивідуального або колективного садівництва, для городництва, для ведення підсобного господарства.

За змістом статті 34 цього Кодексу громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Системний аналіз положень наведених норм дозволяє дійти висновку, що земельні ділянки, віднесені до однієї і тієї ж категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності тощо.

Виходячи зі змісту частини 3 статті 37 Закону України «Про охорону земель», земельна ділянка для сінокосіння і випасання худоби державної або комунальної форми власності, надана в строкове оплатне користування, може використовуватися лише у межах цього виду використання, отже, за умови передачі в оренду земельної ділянки, що за видом використання належить до сіножаті, орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку виключно для сінокосіння і випасання худоби, тобто в межах виду користування (аналогічні за змістом висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19, у постановах Верховного Суду: від 30.07.2024 у справі № 917/14/22, від 16.11.2022 у справі № 914/291/22, від 28.01.2019 у справі № 473/4413/17, від 12.12.2019 у справі № 904/1054/19, від 22.01.2020 у справі № 468/1498/17-ц).

У п. 11.4. договору оренди сторони погодили, що його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом.

Сторонами в п. 7.3. договору також установлено обмеження щодо використання земельної ділянки за цільовим призначення (під сіножаті) в вигляді додаткової оранки для підсіву трави.

За доводами прокурора, відповідач, усупереч обмеженням щодо використання спірної ділянки та без врахування її цільового призначення (виду використання угідь), протягом 2025 року, виконував агротехнічні роботи з оранки, посіву та вирощування сільськогосподарської злакової культури (овес) саме з метою товарного виробництва (як рілля), що свідчить про істотне порушення ним умов договору оренди землі та є підставою для дострокового розірвання цього договору в судовому порядку.

За висновком суду, наведені твердження прокурора не ґрунтуються на належних та допустимих доказах у справі, в розумінні статей 76, 77 ГПК України, та спростовані відповідачем.

За розпорядженням Лосинівської селищної ради від 03.06.2025 № 66-1, на звернення прокурора від 12.05.2025, з метою обстеження земельної ділянки за кадастровим номером :13:001:0524, щодо її фактичного використання, створено та затверджено склад тимчасової комісії, до якої ввійшли: А. Стрілець (селищний голова), А. Литовченко (начальник відділу житлово-комунального господарства, благоустрою, архітектури, містобудування, розвитку інфраструктури та земельних відносин); А. Литовченко (головний спеціаліст-юрисконсульт), В. Мозговий (депутат Лосинівської селищної ради) та Л. Заболотня (спеціаліст-землевпорядник).

03.06.2025, при обстеженні (шляхом візуального огляду та фотофіксації) комісією встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :13:001:0524, що з 17.09.2024 орендується ТОВ «Безуглівка Агро», не була розорана, проводиться поверхневий обробіток ґрунту глибиною 10 15 см, засіяна злаковою сільськогосподарською культурою (схожою на овес), яка може використовуватись для сінокосіння, ділянка обробляється суцільним масивом, про що складений акт обстеження від 03.06.2025.

У період з 03.07.2025 по 28.08.2025, комісія неодноразово проводила обстеження спірної ділянки (шляхом її візуального огляду та фотофіксації) та встановила, що на ділянці суцільним масивом росте злакова сільськогосподарська культура, овес, врожай якого зібраний наприкінці серпня 2025 року, про що складені акти обстеження від 03.07.2025, від 22.07.2025, від 11.08.2025, від 28.08.2025.

Відповідач не спростовував факт одноразового посіву на орендованій земельній ділянці вівса, як покривної культури, в поєднанні з багаторічною травою конюшиною (посів якої, як вбачається зі звіту про посівні площі Товариства, також здійснений на спірній ділянці), тобто кінцевим результатом обробітку спірної ділянки в 2025 році є формування саме травостою, що відповідає виду використання угідь (сіножаті).

Зі звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2025 року ТОВ «Безуглівка Агро» (наданим органам державної статистики, за формою 4-сг) вбачається, що відповідачем на орендованій земельній ділянці площею 18,99 га (що відповідає спірній) посіяно культуру кормову (овес) та трави багаторічні, до яких, зокрема, належить конюшина (закупівля якої обсягом 57 кг проведена відповідачем наприкінці квітня 2025 року, про що до відзиву долучені: рахунок-фактура від 21.04.2025 № 427, видаткова накладна від 21.04.2025 № 3159 та платіжна інструкція кредитового переказу коштів від 21.04.2025 № 821).

Судом також взятий до уваги висновок агронома Рубашки С. В. (диплом серії НВ № 869834, виданий 30.04.1987), що наданий з урахуванням рекомендацій наукових установ НААН України, зокрема, Інституту сільського господарства Полісся та Інституту кормів та сільського господарства Поділля, відповідно до якого технологія висіву конюшини разом з вівсом (як покривної культури для захисту сходів баторічних трав) науково обґрунтована та рекомендована для сіяння сіножатей.

Враховуючи, що прокурором не доведено істотне порушення відповідачем умов договору оренди землі від 17.09.2024 № 68, зокрема, використання відповідачем спірної ділянки без врахування обмежень, установлених у п. 7.3. цього договору, та без дотримання правового режиму виду угідь сіножаті, суд відмовив у задоволенні позову про дострокове розірвання договору оренди та поверненні з користування цієї ділянки власнику (як похідної вимоги).

Дії відповідача щодо поверхневого обробітку (дискування) спірної ділянки та разового посіву кормової культури вівса, як покривної культури, разом з багаторічною травою конюшиною, були направлені на формування травостою, що узгоджується з видом угідь до яких належить орендована ділянка (сіножаті).

При цьому, суд критично оцінює доводи прокурора про те, що комісією Ради під час обстеження спірної ділянки, впродовж червня серпня 2025 року, не зафіксовано посів та вирощування багаторічної трави (конюшини), позаяк, проведені обстеження мали виключно візуальний характер, у той час як до складу комісії позивача не був включений фахівець з агрономічною освітою (як вірно звертає увагу відповідач).

Водночас, твердження прокурора, що врожай вівса, зібраний в 2025 році, був реалізований відповідачем як зерно (товарне виробництво), є припущенням, що не ґрунтується на жодних доказах у справі, позаяк сільськогосподарська культура, овес, належить до кормових, а тому міг бути використаний як складова кормової бази, що також узгоджується з видом використання угідь сіножаті.

Щодо судових витрат.

При ухваленні рішення в справі, суд, зокрема, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Виходячи зі змісту частин 1, 4 статті 129 ГПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4844,80 грн (платіжна інструкція від 05.11.2025 № 3212), понесені прокурором при подачі позову, не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 42, 46, 53, 55, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 202, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову Ніжинської окружної прокуратури () в інтересах держави в особі позивача, Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області (), до Товариства з обмеженою відповідальністю Безуглівка - Агро () про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 ГПК України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 ГПК України.

Повне судове рішення складене та підписане 16.02.2026.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://cn.arbitr.gov.ua/sud5028/.

Суддя А.В. Романенко