УХВАЛА

м. Київ

19.02.2026Справа № 910/6904/24

За заявою Державного підприємства "Гарантований покупець"

про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню

у справі № 910/6904/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія ім.О.В.Гіталова"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 3 990 261,97 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники учасники справи:

Від стягувача: не з`явився.

Від боржника (заявник): Курдюмов М.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія ім.О.В.Гіталова" (далі - ТОВ "Агропромислова компанія ім.О.В.Гіталова", позивач) звернулося до суду з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - ДП "Гарантований покупець", відповідач) про стягнення 4 315 856, 89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються простроченням заборгованості за поставлену електричну енергію за "зеленим тарифом" за договором від 27.06.2018 №15288/01.

Рішенням Господарського міста Києва від 20.02.2025, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 (колегія суддів: Яценко О. В., Мальченко А. О., Тищенко О. В.) закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 682 823,05 грн, в зв`язку з відсутністю предмету спору. Позов задоволено повністю. Стягнуто з ДП "Гарантований покупець" на користь ТОВ "Агропромислова компанія ім. О.В. Гіталова" суму основного боргу у розмірі 3 307 438 (три мільйони триста сім тисяч чотириста тридцять вісім) грн 92 коп., судовий збір у розмірі 49 611 (сорок дев`ять тисяч шістсот одинадцять) грн 58 коп.

14.04.2025 на виконання рішення, видано відповідний наказ.

21.05.2025 від відповідача надійшла заява про відстрочення виконання судового рішення на 1 рік.

Ухвалою суду від 11.06.2025 розгляд заяви призначено на 26.06.2025.

24.06.2025 від позивача надійшло заперечення проти заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 26.06.2025 відмовлено у задоволенні заяви Державного підприємства "Гарантований покупець" про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2025 у справі 910/6904/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія ім.О.В.Гіталова" до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення заборгованості терміном на 1 рік з моменту ухвалення рішення.

Постановою Верховного Суду від 14.08.2025 залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 у справі № 910/6904/24.

10.02.2026 до суду від боржника надійшла заява про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення заборгованості (основного боргу) в розмірі 2 493 852,95 грн.

Ухвалою суду від 12.02.2026 призначено розгляд заяви на 19.02.2026, запропоновано учасникам судового процесу надати суду письмові пояснення з приводу викладених в заяві обставин.

Представник стягувача 19.02.2026 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи.

Представник ДП "Гарантований покупець" 19.02.2026 у судовому засіданні підтримав заяву та просив її задовольнити.

Розглянувши заяву Державного підприємства "Гарантований покупець" про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку про її задоволення, з огляду на наступне.

Заява мотивована добровільним виконанням ДП "Гарантований покупець" рішення суду у частині оплати суми основного боргу у розмірі 2 493 852,95 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №452 934 від 20.02.2025 року на суму 12 914,51 грн, та підписаним між сторонами актом зарахування зустрічних однорідних (грошових) вимог від 09.04.2025 року на суму 2 480 938,44 грн.

Частиною другою статті 328 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких належать обставини, що свідчать про помилкову видачу судом наказу, зокрема: видача наказу за рішенням, яке не набрало законної сили; помилкової видачі наказу, якщо вже після видачі наказу у справі рішення суду було скасоване; видачі наказу двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу наказу вже після видачі його дубліката; пред`явлення наказу до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього наказу до виконання (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі №755/15479/15-ц).

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі №824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).

Відповідно до ч.1 ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 1 статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

В розумінні статті 601 ЦК України, спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством. За загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент висловлення учасником відповідних правовідносин волевиявлення у відповідній формі, зокрема письмовій, що містить чітке однозначне волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна із сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною.

Статтею 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Виходячи із зазначеного, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати зарахування та заяву про зарахування. Адже, сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання. Необхідним і достатнім є наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін.

Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог можливе на будь-якій стадії розвитку відносин сторін, у тому числі й на стадії виконання судового рішення.

Зазначена правова позиція узгоджується, із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №918/541/18, від 15.01.2020 у справі №209/3022/16-ц, від 22.01.2021 у справі №910/11116/19, від 08.09.2021 у справі №761/33621/18.

Суд відзначає, що загальна сума основного боргу становить 3 307 438 грн 92 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 49 611 грн 58 коп.

Відповідачем додано до матеріалів справи акт, яким підтверджується зарахування зустрічних однорідних (грошових) вимог від 09.04.2025 про часткове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2025 у справі № 910/6904/24 на суму 2 480 938,44 грн.

Також, боржник подав до суду платіжну інструкцію №452 934 від 20.02.2025 року на суму 12 914,51 грн.

Отже, боржником здійснено погашення заборгованості в частині стягнення основного боргу у розмірі 2 493 852,95 грн, за наказом Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 у справі № 910/6904/24 у добровільному порядку.

Тобто, обов`язок Державного підприємства Гарантований покупець зі сплати на користь позивача коштів, присуджених до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2025 у справі №910/6904/24, припинився в частині суми основного боргу на суму 2 493 852,95 грн.

Як вбачається із акту від 09.04.2025, сторони погодили, що зобов`язання державного підприємства припинено частково та залишкова заборгованість боржника складає 864 042,00 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви Державного підприємства «Гарантований покупець» про визнання виконавчого документа такими, що не підлягають виконанню в частині суми основного боргу на суму 2 493 852,95 грн.

Керуючись статтями 234, 235, 328 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Заяву Державного підприємства "Гарантований покупець" про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

2. Визнати виконавчий документ - наказ Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 у справі № 910/6904/24 про стягнення з ДП "Гарантований покупець" на користь ТОВ «АПК ім. О.В. Гіталова» заборгованості в розмірі 3 307 438,92 грн. та судового збору у розмірі 49 611,58 грн - таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення заборгованості (основного боргу) в розмірі 2 493 852,95 грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня складення повної ухвали суду.

Суддя І.В.Усатенко