ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" лютого 2026 р. Cправа № 902/1052/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Заступника Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011) в інтересах держави в особі Вінницької обласної військової адміністрація (вул. Соборна, буд. 70, м. Вінниця, 21050), Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168)

до: Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України (вул.600-річчя, буд. 68, м. Вінниця, 21027)

до: Приватного підприємства "Особняк Центр" (вул. Стрілецька, буд. 51, м. Вінниця, 21007)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - Квартирно - експлуатаційного відділу м. Вінниця (вул. Стрілецька, буд. 87, м. Вінниця, 21015)

про визнання недійсним договору

за участю секретаря судового засідання Ткача Д.В.,

представників сторін:

прокурора Рябокінь Я.П. за посвідченням;

позивача 1 Годованюк А.О. згідно витягу з ЄДРЮОФОП та ГФ;

позивача 2 Балтак Д.О. згідно витягу з ЄДРЮОФОП та ГФ;

відповідача 1 Лукіянчук С.М. згідно положення;

відповідача 2 Чубенко С.В. згідно ордеру, Коцага С.О. керівник згідно витягу з ЄДРЮОФОП та ГФ;

третьої особи Єзерська О.С. згідно положення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Вінницької області 08.08.2023 надійшла позовна заява Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Вінницької обласної військової адміністрації та Міністерства оборони України до Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України та Приватного підприємства "Особняк Центр" про визнання недійсним з моменту укладення договір № 16/19 від 02.10.2019 про будівництво багатоповерхових житлових будинків по вул. Чехова, 8 у м. Вінниця, укладеного між Подільським управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та Приватним підприємством "Особняк Центр".

03.05.2024 Господарським судом Вінницької області (суддя Шамшуріна М.В.) постановлено рішення у справі № 902/1052/23, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України та Заступник Генерального прокурора звернулися до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просили скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 03.05.2024 у справі № 902/1052/23 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

08.10.2024 постановою Північно-західного апеляційного господарського суду в задоволенні апеляційних скарг Міністерства оборони України та Заступника Генерального прокурора відмовлено. Рішення Господарського суду Вінницької області від 03.05.2024 у справі № 902/1052/23 змінено, виклавши його мотивувальну частину у редакції постанови апеляційного суду.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Вінницької області від 03.05.2024 та постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 у справі № 902/1052/23, Заступник Генерального прокурора, а також, не погоджуючись із постановою апеляційної інстанції, Приватне підприємство "Особняк Центр" звернулися до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційними скаргами.

09.09.2025 постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційні скарги Заступника Генерального прокурора та Приватного підприємства "Особняк Центр" задоволено частково. Рішення Господарського суду Вінницької області від 03.05.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 у справі № 902/1052/23 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2025 справу № 902/1052/23 розподілено судді Матвійчуку В.В.

Суд прийняв справу № 902/1052/23 до свого провадження за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 11.11.2025. Одночасно учасникам справи встановлено строк до 10.11.2025 для подання пояснень з обґрунтуванням (актуалізацією) їхньої актуальної правової та процесуальної позиції у справі № 902/1052/23, про що 14.10.2025 постановив відповідну ухвалу.

11.11.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення № б/н від 10.11.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд" 10.11.2025) (вх. № 01-34/12162/25 від 11.11.2025) представниці ПП "Особняк Центр" - адвоката Чубенко С.В., у яких вона актуалізувала правову та процесуальну позицію підприємства з урахуванням висновків постанови Касаційного господарського суду від 09.09.2025 у справі № 902/1052/23 та просила стягнути понесені судові витрати (орієнтовно 400 000 грн). Кінцевий розрахунок вартості наданих послуг буде визначено за актом виконаних робіт після завершення розгляду справи, а докази витрат надаватимуться у встановлений процесуальним законодавством строк.

11.11.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення № б/н від 10.11.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд" 10.11.2025) (вх. № 01-34/12163/25 від 11.11.2025) представника Вінницької обласної військової адміністрація Годованюка А.О., у яких було актуалізовано правову та процесуальну позицію адміністрації з урахуванням висновків постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2025 у справі № 902/1052/23.

11.11.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла заява № 159 від 10.11.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд" 10.11.2025) (вх. № 01-34/12164/25 від 11.11.2025) ТВО начальника Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України, подана на виконання п. 7 ухвали суду від 14.10.2025, у якій викладено позицію управління щодо законності та обґрунтованості рішення Господарського суду Вінницької області від 03.05.2024 у справі № 902/1052/23.

11.11.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення № 11/3/1-106369-25 від 10.11.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд" 10.11.2025) (вх. № 01-34/12165/25 від 11.11.2025) прокурора Філіпенка О.І., у яких було актуалізовано правову та процесуальну позицію у справі.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 16.12.2025, про що 11.11.2025 постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі.

25.11.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення № б/н від 25.11.2025 (вх. № 01-34/12700/25 від 25.11.2025) представника Міністерства оборони України Балтака Д.О.

27.11.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшло клопотання № 11/3/1-112346ВИХ-25 від 27.11.2025 (вх. № 01-34/12800/25 від 27.11.2025) прокурора у справі Філіпенка О.І.

15.12.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення № 11/3/1-118030вих-25 від 12.12.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд" 12.12.2025) (вх. № 01-34/13446/25 від 15.12.2025) прокурора у справі Філіпенка О.І.

16.12.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшло заперечення № 11/3/1-118030вих-25 від 15.12.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд" 15.12.2025) (вх. № 01-34/13518/25 від 16.12.2025) прокурора у справі Філіпенка О.І. на додаткові пояснення Міністерства оборони України від 25.11.2025.

Під час судового засідання (16.12.2025) представник Міністерства оборони України Балтак Д.О. заявив усний відвід судді Матвійчуку В.В.

Суд оголосив перерву тривалістю 20 хвилин для підготовки письмової заяви про відвід.

Після перерви письмову заяву було подано та оголошено її зміст. Суд заслухав думку учасників справи та повідомив, що проголошення скороченої (вступної та резолютивної частин) ухвали відбудеться о 14 год 00 хв.

Після проголошення вступної та резолютивної частин ухвали судове засідання було продовжено, суд заслухав вступні слова учасників справи та перейшов до стадії безпосереднього дослідження доказів.

За результатами судового засідання суд постановив протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи по суті до 15.01.2026.

У судовому засіданні 15.01.2026 суд продовжив дослідження доказів та, керуючись ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, оголосив перерву до 29.01.2026.

29.01.2026 суд продовжив стадію дослідження доказів, по завершенні якої перейшов до стадії судових дебатів, у межах яких представники сторін виступили з відповідними промовами.

За результатами дебатів суд 29.01.2026, відповідно до вимог частини першої статті 219 Господарського процесуального кодексу України, оголосив про перехід до ухвалення судового рішення та повідомив учасників справи, що проголошення скороченого рішення (вступної та резолютивної частин) відбудеться 05.02.2026 о 12 год 00 хв.

У судовому засіданні 05.02.2026 суд згідно із частиною 6 статті 233 та частиною 1 статті 240 ГПК України проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що Договір від 02.10.2019, укладений між Подільським управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та Приватним підприємством "Особняк Центр" щодо будівництва багатоповерхових житлових будинків по вул. Чехова, 8 у м. Вінниці на земельній ділянці площею 4,0725 га, яка належить до земель оборони, укладено з перевищенням повноважень Подільського УКБ та з порушенням вимог чинного законодавства.

Зокрема, за твердженням прокурора, договір укладено всупереч вимогам законодавства, що регулює порядок використання земель оборони, організацію будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на таких землях, а також порядок укладення державними підприємствами, установами та організаціями договорів про спільну діяльність, без належного погодження Міністерством оборони України, без проведення відповідного конкурсу та без отримання дозволу Вінницької обласної військової адміністрації.

У зв`язку з наведеним прокурор вважає, що спірний договір укладено всупереч інтересам держави та суспільства і підлягає визнанню недійсним.

Позивач-1 (Вінницька обласна військова адміністрація) у поясненнях від 25.09.2023 підтримав позовні вимоги, зазначивши, що Подільське УКБ не є землекористувачем спірної земельної ділянки та не мало речових прав на неї, тоді як Вінницька обласна військова адміністрація як розпорядник ділянки не надавала дозволів на її забудову та не укладала з відповідачами договорів щодо користування нею.

Також вказано на відсутність у Подільського УКБ повноважень укладати спірний договір від імені Міністерства оборони України.

Позивач-2 (Міністерство оборони України) у поясненнях від 28.09.2023 підтримав заявлені позовні вимоги.

У відзиві на позов Подільське управління капітального будівництва Міністерства оборони України заперечило проти його задоволення та зазначило, що під час оголошення конкурсу і укладення договору діяло в межах наданих Міністерством оборони України повноважень та виконувало покладені на нього функції.

Відповідач-1 вказав, що станом на дату укладення спірного договору права на земельну ділянку за адресою: м. Вінниця, вул. Гетьмана Мазепи (Чехова), 8 не були зареєстровані у встановленому законом порядку як землі оборони, що, на його думку, виключало можливість застосування положень Постанови № 715.

Також відповідач-1 зазначив, що на момент укладення правочину був наділений необхідною компетенцією для проведення конкурсу та укладення договору, а сторони договору мали належний обсяг цивільної дієздатності. Порушень порядку укладення договору, на його переконання, допущено не було.

Крім того, відповідач-1 послався на відсутність доказів завдання державі шкоди, наголосивши, що метою договору є забезпечення військовослужбовців житлом, а визнання договору недійсним є економічно недоцільним.

У поданому відзиві Приватне підприємство "Особняк Центр" заперечило проти задоволення позову, зазначивши, що прокурором не доведено наявності підстав для представництва інтересів держави в особі Міністерства оборони України та Вінницької обласної військової адміністрації, оскільки зазначені органи наділені повноваженнями самостійно здійснювати захист своїх прав у суді.

Відповідач-2 також вказав, що наказ Міністерства оборони України від 03.11.2015 № 610 на момент укладення спірного договору втратив чинність, а тому посилання прокурора на порушення положень цього акта є необґрунтованими.

Щодо правового статусу земельної ділянки відповідач зазначив, що станом на 02.10.2019 вона не була зареєстрована у встановленому законом порядку як землі оборони, у зв`язку з чим спеціальний порядок, передбачений Постановою Кабінету Міністрів України № 715, не підлягав застосуванню. Лише після укладення Договору було виготовлено технічну документацію із землеустрою та здійснено державну реєстрацію відповідних прав.

Крім того, відповідач-2 наголосив, що Подільське УКБ діяло в межах компетенції, визначеної Положенням, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 17.06.2003 № 24, а ПП "Особняк Центр" не мало підстав сумніватися у наявності в нього належних повноважень.

Відповідач також послався на відсутність доказів завдання шкоди державі та зазначив, що реалізація Договору спрямована на забезпечення військовослужбовців житлом, а його визнання недійсним суперечитиме публічним інтересам.

Прокурор у відповіді на відзиви відповідачів зазначив, що доводи Приватного підприємства "Особняк Центр" про відсутність підстав для представництва інтересів держави є необґрунтованими, оскільки Міністерство оборони України та Вінницька обласна військова адміністрація не вжили заходів щодо оскарження спірного договору, що перешкоджає належному користуванню землями оборони.

Вінницька обласна військова адміністрація є власником та розпорядником земель оборони, тому її участь у справі є правомірною. Замовником будівництва житлових будинків виступало Подільське управління капітального будівництва, яке не мало речового права на земельну ділянку за адресою вул. Чехова, 8 у м. Вінниця та не було уповноважене діяти від імені Міністерства оборони України.

Земельна ділянка перебуває у постійному користуванні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця на підставі державного акту від 01.01.1977, що підтверджує застосування Порядку № 715.

За доводами прокурора, дії відповідачів призвели до створення об`єкта невійськового призначення на землях оборони, використання ділянки не за цільовим призначенням та виникнення ризику вибуття земельної ділянки з державної власності, що завдає шкоди інтересам держави. Доводи відповідачів про відсутність негативних наслідків є безпідставними, зокрема з огляду на особливий період в Україні та пріоритетність забезпечення Збройних Сил України необхідними ресурсами для оборони держави.

Позивач-1 у поданих до суду 25.09.2023 поясненнях зазначив, що вважає, що відзиви відповідачів не спростовують доводів, викладених у позовній заяві, посилаючись на Положення про організацію капітального будівництва (реконструкції) об`єктів Збройних Сил України військового, спеціального, житлового та соціально-культурно-побутового призначення, затверджене наказом Міністерства оборони України від 03.11.2015 № 610, що діяло на час проведення конкурсу, а також на Положення № 284, що діяло на час укладення спірного договору.

Позивач-1 зазначив, що замовником капітального будівництва (реконструкції) є Міністерство оборони України, тому у Подільського управління капітального будівництва (УКБ) Міністерства оборони України не було повноважень на проведення відповідного конкурсу та укладення Договору.

Позивач-1 додатково зазначив, що Вінницька обласна військова адміністрація є розпорядником земельної ділянки за адресою вул. Чехова, 8, і укладення договорів щодо забудови зазначеної земельної ділянки без отримання відповідних дозволів порушує її права щодо розпорядження цією земельною ділянкою.

Третя особа у поданих поясненнях зазначила, що, на її переконання, Подільське УКБ Міністерства оборони України не мало повноважень на укладення спірного договору, а доводи позовної заяви, викладені Заступником Генерального прокурора, є обґрунтованими.

Щодо відзивів відповідачів на позовну заяву третя особа зазначила, що вважає, що вони жодним чином не спростовують доводів позовної заяви, оскільки при укладенні Договору про будівництво багатоповерхових житлових будинків за адресою АДРЕСА_1 від 02.10.2019 № 16/19, на її переконання, було порушено права Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця як правокористувача, оскільки Подільське УКБ Міністерства оборони України фактично розпорядилося земельною ділянкою, наданою установі для користування.

Суд зважає, що наведені позиції учасників справи подано до суду при розгляді справи попереднім складом суду, до ухвалення Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду постанови в даній справі про скасування рішення Господарського суду Вінницької області від 03.05.2024 та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 у справі № 902/1052/23 і направлення справи на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області.

Під час нового розгляду справи учасники надали свої позиції щодо правовідносин, підтримавши правову позицію, викладену під час розгляду справи попереднім складом суду.

Водночас Міністерство оборони України у поясненнях від 25.11.2025 зазначило, що позовні вимоги прокурора не відповідають інтересам Міністерства оборони України, оскільки станом на 01.07.2025 на загальній житловій черзі у Вінницькому гарнізоні перебуває 2 388 військовослужбовців, що свідчить про зростаючу потребу у житлі для військовослужбовців.

Міністерство оборони України вказало, що одним із шляхів реалізації соціального захисту військовослужбовців, зокрема у сфері забезпечення житлом, є інвестиційне будівництво за небюджетні кошти.

Крім того, Міністерство оборони звернуло увагу на наявні висновки Верховного Суду, згідно із якими неприпустимим є збіг держави у спірних правовідносинах в одній особі, у даному випадку - позивача (Міністерство оборони України) та відповідача (Подільське УКБ Міністерства оборони України).

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької районної ради депутатів трудящих від 28.12.1948 № 116-024 Військовому містечку № 2 1977 року видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 360,8 га Б№ 000014, про що у книзі записів державних актів зроблено запис під № 14 (т. 1, а.с. 44-48).

Згідно спільного рішення Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства оборони України № 34/203 від 08.12.1992, розпорядження виконкому міської Ради народних депутатів № 293-р від 01.04.1993 створено комісію з інвентаризації земель оборонного відомства в межах м. Вінниця та здійснено інвентаризацію земель Міністерства оборони України на території міста Вінниці, зокрема земельної ділянки Квартирно-експлуатаційної частини м. Вінниця по вул. Чехова за результатами якої встановлено, що Вінницькою КЕЧ району використовується 6 га, за результатами чого складено відповідний акт з експлікацією земель Міністерства оборони України (т. 1, а.с. 49-51).

Відповідно до пояснювальної записки начальника відділу землекористування обчислення загальної площі при інвентаризації земель Вінницької КЕЧ району по вул. Чехова виконано графічно по матеріалах аерофотозйомки, по фактичному користуванню площа земельних ділянок складає 6,37 га згідно з додатком № 3 (т. 1, а.с. 52).

Як убачається із затвердженого Міністром оборони України 15.11.2004 рішення Департаменту капітального будівництва та управління фондами Міністерства оборони України від 15.11.2004 про надання права замовнику капітального будівництва Міністерства оборони України на проектування та забудову територій військових містечок Міністерства оборони України та реконструкцію фондів під житло у Житомирській, Хмельницькій, Вінницькій та Рівненській областях замовнику - Подільському управлінню капітального будівництва МО України, зокрема надано право на проектування та забудову територій військових містечок Міністерства оборони України та реконструкцію фондів під житло у Вінницькій області: п. 16 - в/м № 2, вул. Чехова, м. Вінниця (база Вінницької КЕЧ району) (т. 1, а.с. 215-216).

23.01.2008 створеною у відповідності до рішення Вінницької міської ради від 18.06.2004 № 700, від 17.02.2006 № 1683, від 04.07.2006 № 206, від 28.04.2007 № 1001 комісією, за клопотанням та за участю замовника - Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України, проведено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_2 , передбаченої для розміщення другої черги комплексної житлової забудови. За результатом вказаного обстеження складено акт вибору та обстеження земельної ділянки, передбаченої для розміщення другої черги комплексної житлової забудови по вул. Чехова - пров. Маркса від 23.01.2008 згідно якого комісією зроблено висновки, що обстежена ділянка придатна для розміщення другої черги комплексної житлової забудови (т. 1, а.с. 218-219).

18.11.2008 директор Департаменту будівництва Міністерства оборони України звернулася до Вінницького міського голови із листом № 227/8/4335 у якому з метою забезпечення житлом військовослужбовців Збройних Сил України просила надати дозвіл Подільському управлінню капітального будівництва МО України на проектування житлових будинків на 2000 квартир на земельній ділянці першого, другого та третього кварталів проекту детального планування району "Східний" по АДРЕСА_3 орієнтовною площею 15,0 га під будівництво, а також просила погодити місця розташування об`єктів комплексної забудови (ІІ черги бази КЕВ) по АДРЕСА_2 та надати дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки та зміну цільового призначення зазначеної земельної ділянки із земель оборони на землі житлового будівництва (т. 1, а.с. 221).

У грудні 2008 року (реєстрація в адміністративному департаменті МОУ № 14028/з від 09.12.2008) замовником-забудовником - Міністерством оборони України в особі Департаменту будівництва Міністерства оборони України та Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України згідно рішення наради з питань комплексної забудови житла для сімей військовослужбовців Міністерства оборони України, спільного виконання Державної програми розвитку Збройних Сил України на 2006-2011 роки, затвердженої Указом Президента України від 27.12.2005 № 186-25т/2005 на землях військових містечок м. Вінниці на 2008-2011 роки було ухвалено перспективний план комплексної забудови житла для сімей військовослужбовців Міністерства оборони України на землях військових містечок м. Вінниці на 2008-2011 роки.

Вказане рішення спільно підписано заступником міністра оборони України, директором департаменту будівництва Міністерства оборони України, начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України та затверджено Міністром оборони України, Головою Вінницької обласної державної адміністрації, Вінницьким міським головою.

Згідно зазначеного рішення єдиним замовником будівництва на територіях військових містечок м. Вінниці визначено Міністерство оборони в особі Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України. Для виконання поставлених завдань вирішено Міністерству оборони України - надати пропозиції Вінницькій міській раді щодо зміни цільового призначення зокрема земельної ділянки військового містечка № 2 (ІІ черга бази КЕВ, м. Вінниці).

Зі змісту додатка до вказаного рішення вбачається, що до переліку військових містечок частин, підприємств та установ Міністерства оборони України, які розташовані на території м. Вінниця (по яких прийнято рішення про виділення під житлову забудову) віднесено виробничо-складську базу КЕВ м. Вінниці, військове містечко № 2 (ІІ черга) (4,9 га) (т. 1, а.с. 222-225).

З метою виконання завдань покладених на Подільське управління капітального будівництва Міністерства оборони України щодо здійснення проектування, залучення: коштів інвесторів у будівництво та придбання житла, у спорудження інженерних комунікацій та об`єктів іншого призначення; пайових внесків інвесторів у будівництво разом з житлом, споруд соціально-побутового, торговельного та інших призначень; кредитних позик від інвесторів на житлове будівництво та інших джерел інвестування у встановленому чинним законодавством порядку останнім (Подільським УКБ) прийнято наказ № 41 від 31.12.2015 "Про затвердження складу конкурсної комісії Подільського УКБ МО України у 2016 р." (т. 1, а.с. 85).

18.11.2016 Подільське УКБ звернулося до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України із листом в якому, зазначило про будівництво Подільським УКБ у 2004-2008 роках 1-ї черги забудови бази КЕВ м. Вінниця по вул. Чехова, 8 та серед іншого, просило дозвіл по залученню небюджетних коштів на будівництво житла у Вінницькому гарнізоні (т. 1, а.с. 227, 228).

Листом від 16.12.2016 Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України повідомило про підтримання ініціативи щодо залучення небюджетних джерел фінансування на будівництво житла на усіх земельних ділянках (зокрема і по вул. Чехова) (т. 1, а.с. 230).

Також у вказаному листі Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України зазначило, що з метою прискорення отримання Міністерством оборони України квартир, при укладенні угод необхідно по мірі можливості передбачати передачу частки інвестиційного внеску наперед, до завершення будівництва, а також про те, що зважаючи на значний обсяг інвестицій та підготовчих робіт, доцільно першочергово розпочати будівництво по вул. Чехова з оформленням земельних ділянок під будівництво житла (у т.ч. друга черга забудови бази КЕВ м. Вінниці та мкр. "Східний").

У 2016 році розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці для розміщення та постійної діяльності інших, створених відповідно до законів України, військових формувань м. Вінниця, вул. Чехова, 8 (т. 3, а.с. 73-120).

Як убачається із протоколу оцінки конкурсних пропозицій по будівництву багатоповерхових будинків на земельній ділянці по вул. Чехова, 8, у м. Вінниця 19.12.2016 Подільським УКБ за результатами проведеного конкурсу визначено конкурсну пропозицію ПП "Особняк Центр" з будівництва багатоповерхових житлових будинків на земельній ділянці по вул. Чехова. 8 у м. Вінниці найкращою (т. 1, а.с. 86).

22.02.2017 Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних Сил України видано окреме доручення ТВО начальника управління будівництва та придбання житла ГКЕУ ЗСУ, начальнику КЕВ м. Вінниця, ТВО начальника Подільського УКБ МО України (т. 1, а.с. 231).

Вказаним окремим дорученням, з метою забезпечення житлом військовослужбовців Вінницького гарнізону, здійснення заходів щодо подальшого будівництва на земельній ділянці по вул. Чехова, 8 (база КЕВ) та визначення можливості та умов передислокації виробничої бази ДП МОУ 55 УНР, поставлено вимогу начальнику КЕВ м. Вінниця видати наказ, яким створити робочу групу з перевірки технічного стану та придатності щодо подальшої експлуатації інженерних мереж існуючих будівель та споруд на території виробничої бази ДП МОУ 55 УНР по вул. Чехова, м. Вінниця (далі - робоча група). До складу робочої групи включити головного інженера спеціалістів відділів, бухгалтерії, а також Подільського УКБ та ДП МОУ 55 УНР (за погодженням). У період з 27.02.2017 по 10.03.2017 організувати роботу перевірки технічного стану будівель, умов розміщення підрозділів КЕВ, повести розрахунки кількості матеріально-технічних та фінансових ресурсів необхідних для передислокації та терміни її проведення.

У свою чергу рішенням Вінницької міської ради від 29.03.2019 № 1697 Квартирно-експлуатаційному відділу м. Вінниця (додаток 3) надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель орієнтовною площею 6 га по вул. Чехова, 8 для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України (т. 1, а.с. 58-63).

02.10.2019 між Подільським управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України (далі - сторона 1) на підставі Положення про Подільське управління капітального будівництва Міністерства оборони України, затвердженого наказом Державного секретаря Міністерства оборони України № 24 від 17.06.2003 року (зі змінами), з однієї сторони та Приватним підприємством "Особняк Центр" (далі - сторона 2), з метою будівництва багатоповерхових житлових будинків по вул. Чехова,8 у м. Вінниця (далі - об`єкт) укладено договір № 16/19 про будівництво багатоповерхових житлових будинків по вул. Чехова,8, у м. Вінниця (далі - Договір) (т. 1, а.с. 40-43).

Згідно із пунктом 1.1 Договору предметом цього договору є співпраця і участь сторін у будівництві багатоповерхових житлових будинків по вул. Чехова, 8 у м. Вінниці, надалі "об`єкт", передача стороною 1 стороні 2 передбачених цим договором частини функцій замовника щодо проектування, будівництва, реалізації майнових прав на об`єкти нерухомого майна, що будуть створені в майбутньому, введення в експлуатацію, оформлення права власності.

Для цього стороні 2 надається право укладати договори купівлі-продажу нерухомого майна (квартири та ін.), яке буде створено в майбутньому, із юридичними та фізичними особами, приймати від них оплату, виконувати будівельно-монтажні роботи та інші зобов`язання, оформлення права власності згідно умов укладених договорів.

Вартість частини об`єкта (право власності сторони 2 на частину об`єкта) вважатиметься оплаченою стороною 2 у повному обсязі через інвестування стороною 2 у будівництво об`єкта і виконання стороною 2 частини функцій замовника.

Відповідно до пункту 1.2 Договору сторона 2, здійснюючи функції замовника, діє від свого імені, чинить у межах цього договору всі необхідні юридичні дії та укладає на власний розсуд будь-які правочини, спрямовані на проектування та будівництво об`єкта, реалізації майнових прав на нерухомість, що буде створена в майбутньому, та несе за них повну відповідальність відповідно до законодавства України.

Пунктом 1.5 Договору визначено, що відповідно до цього договору сторона 1 передає, а сторона 2 бере на себе зобов`язання здійснювати частину функції замовника щодо проектування, будівництва, реалізації майнових прав на нерухомість, що буде створена в майбутньому, введення в експлуатацію, оформлення права власності на об`єкт будівництва та його частини, визначені виключно цим договором, зокрема, але не обмежуючись, а саме:

- отримання дозвільних документів, необхідних для будівельно-монтажних (будівельних) робіт, користування під час проведення робіт з будівництва об`єкта будівництва електроенергією, газом, водою від існуючих джерел відповідно до проектно-кошторисної документації на підставі укладених договорів та передачі цих дозвільних документів підрядникам (пункт 1.5.1 Договору);

- укладання будь-яких угод на виконання цього договору з підрядниками, субпідрядниками, проектними організаціями, міськими службами, постачальниками будівельних матеріалів, обладнання та комплектуючих на умовах, визначених Стороною 2 на власний розсуд (пункт 1.5.2 Договору);

- забезпечення організації та управління будівництвом об`єкта (пункт 1.5.3 Договору);

- здійснення розрахунків за виконання будівельно-монтажних (будівельних) та спеціальних робіт (пункт 1.5.4 Договору);

- забезпечення фінансування для здійснення авторського та технічного нагляду за будівництвом об`єкта будівництва, а також контролю за якістю будівельних матеріалів, будівельно-монтажних (будівельних) та спеціальних робіт на об`єкті будівництва відповідно до затвердженої проектно-кошторисної (проектної) документації (пункт 1.5.5 Договору);

- здійснення контролю вартості та обліку робіт, які виконуються залученими організаціями, через підписання актів приймання виконаних будівельних робіт за типовою формою № КБ-2в та довідок виконаних будівельних робіт за типовою формою № КБ-3 (пункт 1.5.6 Договору);

- підготовка виконавчої та іншої документації для прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію (пункт 1.5.7 Договору);

- забезпечення введення об`єкта будівництва в експлуатацію та отримання документів, що засвідчують відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам законодавства України (пункт 1.5.8 Договору);

- отримання сертифікату відповідності (або іншого, передбаченого законодавством документа), що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта (пункт 1.5.9 Договору);

- укладення будь-якого виду правочинів в порядку встановленому законодавством, спрямованих на реалізацію об`єктів нерухомого майна в об`єкті будівництва або майнових прав на ці об`єкти в межах частини об`єкту будівництва, що належить стороні 2 (пункт 1.5.10 Договору).

За умовами пункту 2.1 Договору проектна загальна площа житла об`єкта будівництва орієнтовно складає 31473,0 кв.м. Фактична площа об`єкта буде встановлена на підставі обмірів, виконаних сертифікованим спеціалістом з технічної інвентаризації (виготовлення технічної, документації на нерухомість) після завершення будівництва та прийняття об`єкта в експлуатацію. Обов`язок виготовлення технічної документації на об`єкт покладається на сторону 2.

Згідно із пунктом 2.2 Договору плановий термін введення об`єкта будівництва в експлуатацію почергово IV квартал 2023 року.

Відповідно до пункту 2.3 Договору об`єкт буде розміщено на земельній ділянці орієнтовною площею 4,0725 та, що розташована по вул. Чехова,8, (виробнича база КЕВ м. Вінниця).

Пунктом 3.1 Договору сторонами погоджено, що обсяг інвестицій визначає сторона 2 після коригування проектної документації, виконання договору підряду з капітального будівництва об`єкта, інших витрат сторони 2, що безпосередньо або опосередковано пов`язані з будівництвом, та повинен бути достатнім для спорудження і введення в експлуатацію запроектованого об`єкта будівництва.

Сторона 1, за довіреністю Міністерства оборони України, має пріоритетне право участі у фінансуванні будівництва об`єкту за умови передбачення та виділення фінансового ресурсу на будівництво цього об`єкту у відповідному бюджетному році за рахунок державних капітальних вкладень за бюджетною програмою КПКВ 2101190 "Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України.

При цьому кількість квадратних метрів загальної площі цього житла, що підлягає отриманню стороною 1 після завершення будівництва, визначається за опосередкованою вартістю новозбудованого житла для Вінницької області, яка встановленим порядком визначена Мінрегіоном на момент здійснення фінансування (пайового внеску).

За умовами пункту 3.2 Договору об`єкт будівництва в частках визначених цим договором передається у власність впродовж 30-ти робочих днів після дня введення об`єкта будівництва в експлуатацію, у встановленому законодавством України порядку.

Згідно із пунктом 3.4 Договору після завершення будівництва, введення об`єкта в експлуатацію та підписання акта приймання-передачі та розподілу об`єкту стороні 1 підлягає безумовному отриманню 10% загальної площі житла (квартир) для заселення військовослужбовцями Збройних Сил України, що складає 3147,3 кв. м. житла, за ціною визначеною опосередкованою вартістю новозбудованого житла у Вінницькій області, конкретний перелік квартир, що передаються, буде визначено після проходження експертизи проекту, як додаток № 1 до цього договору. При цьому якісний стан зазначеного житла (квартир) повинен відповідати встановленим санітарно-технічним вимогам (під "ключ").

Номера квартир, їх площі, кількість кімнат, поверхи, на яких вони розташовані, оформляється додатком до даного договору та уточнюються за даними обмірів згідно технічної документації на об`єкт додатковим договором, які є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 3.5 Договору сторонами погоджено, що у якості компенсації витрат пов`язаних з організацією та супроводженням будівництва багатоквартирних житлових будинків по вул. Чехова 8 сторона 2 зобов`язується перерахувати стороні1 кошти в сумі 250 тис. грн. Перший внесок сторона 2 сплачує стороні 1, у розмірі 50 тис. грн. на протязі 10-ти банківських днів з дня підписання вказаного договору за письмовим (електронною поштою) зверненням сторони 1. Залишок компенсаційних виплат здійснюється стороною 2 в терміни та обсягах за погодженням сторін.

За умовами пункту 3.7 Договору за домовленістю сторін по окремому договору сторона 2 зобов`язується перераховувати стороні 1 кошти за здійснення технічного нагляду за будівництвом в обсязі 0,5 % від вартості будівельних робіт по гл. 1-9 зведеного кошторисного розрахунку.

Відповідно до пункту 3.8 Договору після завершення будівництва, введення об`єкта в експлуатацію та підписання акта приймання-передачі та розподілу об`єкту сторона 2 набуває право власності на весь об`єкт без врахування тієї частини, яка за умовами цього договору передається стороні 1.

Акт приймання-передачі та розподілу, які стосуватимуться переходу права власності на об`єкт до сторони 2, повинні містити відмітку про те, що вартість об`єкта оплачена стороною 2 у повному обсязі через інвестування стороною 2 у будівництво об`єкта за рахунок своїх інвестицій і виконання нею функцій замовника.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що сторона 2 має право зокрема:

- самостійно укладати договори підряду, субпідряду, та інші договори з контрагентами (пункт 4.1.1 Договору);

- залучати співінвесторів до фінансування об`єкта будівництва в порядку визначеному законодавством (пункт 4.1.2 Договору);

- контролювати силами власної технічної служби хід будівництва, у тому числі дотримання під час будівництва субпідрядними організаціями вимог Державних будівельних норм, умов підрядних договорів, проектної документації (пункт 4.1.3 Договору);

- вимагати від сторони 1 підписання документів, передбачених законодавством України по будівництву об`єкта, що стосуються початку, завершення будівництва, а також безпосередньо самого процесу будівництва (пункт 4.1.4 Договору);

- за власний рахунок за погодженням сторони-1 на підставі отриманих містобудівних умов і обмежень та технічних умов розробити проектно-кошторисну документацію об`єкту, провести її експертизу та отримати відповідні дозвільні документи на початок будівельних робіт (пункт 4.1.8 Договору).

Згідно із пунктом 4.3 Договору сторона 2 не має права без згоди сторони 1 переоформити право землекористування.

За умовами пункту 4.4 Договору сторона 2 зокрема зобов`язана:

- повідомляти сторону 1 на її вимогу про хід виконання умов договору (пункт 4.4.2 Договору);

- здійснювати інвестування за договором в обсягах, строки та на умовах, визначених цим договором (пункт 4.4.4 Договору);

- при потребі укласти договір на проектування з ліцензованою організацією, забезпечити за власний рахунок коригування проектної документації на об`єкт, проведення її експертизи та затвердження, а також належним чином оформити дозвіл (декларацію) на виконання будівельних робіт (пункт 4.4.5 Договору);

- забезпечити погашення витрат замовника, а також провести інші розрахунки щодо оплати проектних робіт, експертизи проекту, технічного обстеження, технічних умов, тощо (пункт 4.4.9 Договору).

Відповідно до пунктів 4.5, 4.5.2 Договору сторона 1 має право на оплату попередньо письмово узгоджених зі стороною 2 витрат, пов`язаних з виконанням функцій замовника на умовах, встановлених цим договором.

За умовами пункту 4.6 Договору сторона 1 зокрема зобов`язана:

- передати після набрання чинності цим договором протягом десяти робочих днів стороні 2 за актом будівельний майданчик, всю наявну у замовника документацію для будівництва об`єкта (земельну, технічну, дозвільну) (пункт 4.6.1 Договору);

- передавати стороні 2 будь-які документи, необхідні для виконання функцій замовника за цим договором не пізніше ніж через 5 робочих днів з моменту отримання письмового запиту сторони 2 (пункт 4.6.3 Договору);

- виконувати всі обов`язки, передбачені цим договором, додатками до нього, а також ті, що ними не передбачені, але випливають зі змісту відносин між сторонами, які необхідні для проектування, будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва (пункт 4.6.4 Договору).

Пунктом 5.2 Договору сторони погодили, що сторона 2 повністю несе ризик втрати чи пошкодження об`єкта з дати набрання чинності цим договором і до повного його виконання у межах внесених нею інвестицій.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами зобов`язань за договором або його дострокового припинення відповідно до умов договору (пункт 6.1 Договору).

Відповідно до пункту 6.5 Договору сторони підтверджують, що вони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору і жодна з них не буде посилатися після укладення договору не недосягнення згоди з істотних умов договору як на підставу для визнання його неукладеним або недійсним.

Пунктами 6.6, 6.7 Договору сторонами погоджено, що договір підпорядковується та тлумачиться згідно з правом України. Сторони підтверджують наявність у них такого обсягу правосуб`єктності, який необхідний для укладення та виконання договору, включаючи наявність у представників сторін достатніх повноважень.

Рішенням Вінницької міської ради від 22.05.2020 № 2267 (додаток 4) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель по вул. Чехова, 8 у м. Вінниця та віднесено земельну ділянку площею 4,0725 га з кадастровим номером :01:052:0013 до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення з цільовим призначенням "для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України" (т. 1, а.с. 64-74).

Додатковим договором № 1 від 10.07.2020 внесено зміни до Договору (т. 2, а.с. 277-278), зокрема, Договір доповнено п. 2.4.2, згідно якого земельна ділянка має бути внесена в термін до 30.03.2021 до переліку земельних ділянок, що належать до земель оборони, на яких планується будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей із залученням небюджетних коштів, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.05.2013 № 666.

Згідно рішення Вінницької міської ради від 30.09.2022 № 1231 "Про перейменування вулиць, провулків, проїздів, тупиків, площ у місті Вінниці" вулицю Чехова перейменовано у вулицю Гетьмана Мазепи (т. 1, а.с. 75-81).

Прокурор зазначає, що Договір № 16/19 від 02.10.2019, укладений між Подільським УКБ МО України та ПП "Особняк Центр" щодо будівництва багатоповерхових житлових будинків по вул. Чехова, 8 у м. Вінниці, укладено з порушенням вимог земельного та цивільного законодавства, а саме статей 21, 77, 84, 102-1, 122 Земельного кодексу України, статей 92, 203, 237, 238 Цивільного кодексу України, положень Закону України "Про використання земель оборони", а також Порядків № 715 та № 296, у зв`язку із зазначеним прокурор вважає, що наявні підстави для визнання вказаного договору недійсним відповідно до частини першої статті 203 та частини першої статті 215 Цивільного кодексу України.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з такого.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Частиною 1 ст. 627 цього Кодексу встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Поняття договору міститься у ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору та його правова природа не залежать від назви. Правова природа договору визначається з огляду на його зміст, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків (узгоджується із постановою Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 18.05.2023 у справі № 910/7975/21, постановою Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 927/1099/20, постановою Верховного Суду від 17.01.2019 у справі № 923/241/18, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі).

Верховний Суд зазначає, що різноманітність форм та видів договорів вимагає їх певного впорядкування, а отже, і класифікації, яка здійснюється за різними ознаками. Вид договору визначається за специфікою матеріальних відносин, що опосередковуються договором, або колом юридичних умов, об`єктивно необхідних для утворення певного договірного зобов`язання.

Водночас, законодавець закріпив в Цивільному кодексі України такий інститут договірного права як інститут змішаного договору (ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 18.05.2023 у справі № 910/7975/21 сформулював висновок про те, що змішаний договір є юридично-технічним інструментом інтеграції, завдяки якому можна уникнути дроблення регулювання договірних відносин їх учасниками, коли необхідно досягти відповідної мети; у будь-якому змішаному договорі можуть бути зафіксовані такі умови, які доповнюють, уточнюють одна одну, але у жодному разі не є взаємовиключними, так само як і юридичні цілі договорів, що об`єднуються (правовий результат, на який спрямована воля сторін) не можуть бути суперечливими. Якщо укладений договір опосередковує різнорідні відносини (два або більше їх різновидів) та об`єднує умови, об`єктивно необхідні для формування єдиного зобов`язання за рахунок різних типів зобов`язань, такий договір є змішаним.

З урахуванням вищевикладеного вбачається, що сторони вправі укласти договір, який містить елементи двох і більше договорів, тобто змішаний договір.

Відповідно до статей 1, 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (у редакції, чинній на дату укладення спірного договору) інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

Об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність").

Інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об`єктів визначаються виключно законами (ч. 3 ст. 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність").

Згідно із ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Статтею 1131 Цивільного кодексу України встановлено, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до ст. 1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), у тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички, вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки (ч. 1 ст. 1133 Цивільного кодексу України).

Здійснюючи системне тлумачення положень Закону України "Про інвестиційну діяльність" та статей 1130, 1131 Цивільного кодексу України, суд виходить із того, що інвестиційна діяльність (у широкому сенсі) може здійснюватися на підставі договору і може бути кваліфікована як спільна господарська діяльність, яка здійснюється шляхом об`єднання вкладів (інвестицій) та зусиль учасників задля досягнення визначеної ними мети діяльності (створення прибутку та/або досягнення соціального ефекту).

Оскільки інвестиційна діяльність здійснюється не за галузевим принципом, а може стосуватися будь-якої галузі та сфери економіки, то договір, який опосередковує інвестиційну діяльність, може бути змішаним, тобто містити положення різних видів господарських договорів залежно від предмета й цілей інвестування (договору про спільну діяльність, капітального будівництва, кредитування, купівлі-продажу, довірчого управління майном тощо).

У разі якщо зі змісту конкретного договору (незалежно від того, як він поіменований сторонами) вбачається, що він містить ознаки договору про спільну діяльність, на відносини сторін поширюються загальні норми Цивільного кодексу України про спільну діяльність та інших актів законодавства, якими встановлено спеціальні норми про спільну діяльність, розраховані на певне коло суб`єктів господарювання.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.05.2023 у справі № 910/7975/21.

Із аналізу умов спірного договору вбачається, що його сторони об`єднали свої вклади для досягнення спільної господарської мети - будівництва багатоквартирних житлових будинків.

Зокрема, Подільське УКБ внесло вклад у вигляді земельної ділянки, переданої під забудову, а також делегувало ПП "Особняк Центр" функції замовника будівництва. Натомість ПП "Особняк Центр" здійснило фінансування проєкту шляхом внесення грошових коштів відповідно до умов договору з подальшим розподілом результатів спільної діяльності, а саме: Подільському УКБ - 10 % загальної площі квартир збудованого об`єкта нерухомості, решта площі - ПП "Особняк Центр".

Таким чином, з урахуванням наведеного та умов спірного договору, суд дійшов висновку, що зазначений Договір має ознаки змішаного договору, оскільки поєднує елементи інвестиційного договору (зобов`язальні правовідносини у сфері інвестування) та договору про спільну діяльність. Вказане зумовлено тим, що сторони діють спільно для досягнення визначеної мети без створення юридичної особи та не перебувають між собою у класичному зобов`язальному співвідношенні "боржник - кредитор".

Подібні висновки щодо кваліфікації аналогічних за змістом договорів як договорів про спільну діяльність містяться у постановах Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 910/4501/17, від 20.06.2023 у справі № 922/2952/21 та від 07.11.2023 у справі № 910/5188/22.

Згідно із частинами 1-3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України правочин є чинним за умови дотримання його сторонами наступних вимог: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1 і 2 статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону у разі недійсності правочину (близький за змістом висновок викладено в постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15).

Проте згідно із частиною 5 статті 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Позов особи, яка не є стороною правочину, до однієї із сторін про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на користь іншої за правовою природою є різновидом похідного позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункти 74 -78, 101, 103, 111).

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути об`єднана з вимогою про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому та ефективному відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину, або заявлена як самостійна вимога у вигляді окремого позову. Якщо позов щодо застосування наслідків недійсності правочину не подано, суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи, оскільки згідно з абзацом 2 частини п`ятої статті 216 ЦК України зазначене право є у суду лише щодо нікчемних правочинів (такий правовий висновок викладено в пунктах 80-82 постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15 та від 09.09.2021 у справі № 925/1276/19).

У постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 910/7975/21 у подібних правовідносинах, звернуто увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, наведений у постанові від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц про те, що якщо на виконання спірного правочину товариством сплачені кошти або передане інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не приводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини першої статті 216, статті 387, частин першої, третьої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 уточнив висновок, викладений у постанові від 03.12.2021 у справі № 906/1061/20, з урахуванням актуальних правових висновків, сформульованих у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц: "Позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 906/633/21.

Цивільний кодекс України не пов`язує можливість застосування наслідків недійсності правочину з добросовісністю сторін правочину, і добросовісність сторони до уваги не береться. Сторони зобов`язані повернути все отримане за недійсним правочином лише тому, що правочин визнано недійсним.

За змістом статті 216 Цивільного кодексу України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину (див. пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16).

Суд, задовольняючи вимогу сторони про повернення переданого за недійсним правочином майна, має також присудити стягнути з позивача на користь відповідача одержані за правочином кошти (повернути передане нею майно). Таке стягнення не є задоволенням окремої позовної вимоги, а є необхідним наслідком визнання недійсним правочину та задоволення вимоги про застосування реституції. Інше тлумачення статті 216 ЦК України, за якого відповідач має заявити вимогу про повернення йому переданого за недійсним правочином, покладатиме на відповідача непропорційний тягар у вигляді позбавлення його майна без повернення / відшкодування всього, що інша сторона одержала на виконання недійсного правочину.

Якщо законом не встановлені особливі умови застосування правових наслідків недійсності правочину або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів, позивач, який заявляє вимогу про повернення йому в натурі переданого за недійсним правочином або відшкодування вартості переданого, заявляє реституційну вимогу, яку суд за існування для того підстав задовольняє, застосовуючи двосторонню реституцію. У цьому випадку відповідач є стягувачем у частині рішення про повернення йому переданого ним за недійсним правочином майна або відшкодування вартості.

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21.

Отже, позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину.

Натомість, у випадку звернення з позовом про визнання недійсним виконаного/частково виконаного договору без заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, виключається як необхідність дослідження господарськими судами наслідків визнання договору недійсним як позивача, так і необхідність з`ясування того, яким чином будуть відновлені права позивача, зокрема, обставин можливості проведення реституції, оскільки обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Верховний Суд, скасовуючи рішення Господарського суду Вінницької області від 03.05.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 у справі № 902/1052/23 та направляючи справу на новий розгляд, у постанові від 09.09.2025 звернув увагу на необхідність належного дослідження обставин виконання або часткового виконання спірного договору, а також оцінки доводів сторін щодо фактичного виконання його умов.

В силу ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

З наданих ПП "Особняк Центр" пояснень та долучених документів убачається, що відповідачем вчинялися дії, спрямовані на реалізацію умов Договору, зокрема виготовлення містобудівних розрахунків (ескізних проєктів), формування земельної ділянки та підготовка документації для отримання містобудівних умов та обмежень.

Суд зауважує, що виготовлення ПП "Особняк Центр" містобудівних розрахунків саме по собі свідчить про вчинення дій на виконання Договору. Водночас відсутність їх прийняття уповноваженим замовником у зв`язку з невідповідністю вимогам чинних державних будівельних норм або наявністю недоліків не може автоматично свідчити про повне невиконання спірного договору.

У зв`язку з цим доводи прокурора про те, що виготовлені ескізні проєкти не вплинули на стан виконання Договору та не підтверджують його виконання або понесення витрат, оскільки не були використані для отримання та затвердження містобудівних умов і обмежень, не заслуговують на увагу. Сам факт невикористання документації на подальших стадіях реалізації проєкту не спростовує обставин її виготовлення та вчинення відповідачем відповідних підготовчих дій.

Крім того, відповідно до акта обстеження земельної ділянки від 07.06.2023 встановлено, що земельна ділянка огороджена та охороняється, при цьому будівництво не розпочато і не здійснюється. Однак сам по собі факт нерозпочатого будівництва не є достатньою підставою для висновку про повне невиконання умов спірного договору, оскільки початок будівельних робіт можливий лише після розроблення та погодження проектно-кошторисної документації, отримання містобудівних умов та обмежень, а також оформлення дозвільних документів у порядку, встановленому законодавством.

Разом з тим, як зазначає прокурор та вбачається з листа Міністерства оборони України від 20.11.2025 № 220/74/ВихЗПІ/239, проектно-кошторисну документацію на об`єкт не розроблено, дозвільні документи на виконання будівельних робіт не отримано, а фактичні будівельні роботи не здійснювались. Вказані обставини свідчать про недосягнення кінцевого результату, передбаченого договором, однак самі по собі не підтверджують повної відсутності будь-якого його виконання та не спростовують факту здійснення підготовчих дій.

Щодо розроблення "Містобудівного розрахунку з техніко-економічними показниками запланованого об`єкта: ескізний проєкт" суд зазначає, що відповідна документація виготовлена ПП "Особняк Центр" та підписана від імені замовника і проєктної організації однією особою - Коцагою С.О., який є керівником ПП "Особняк Центр".

Таким чином, відповідач здійснював розроблення документації власними силами (у формі самопідряду).

Посилання прокурора на те, що договірні ціни на виконання проєктних, науково-проєктних та вишукувальних робіт від 29.11.2019 та 15.09.2021 складені односторонньо ПП "Особняк Центр", а відтак не доводять фактичного витрачання власних коштів на виконання Договору № 16/19 від 02.10.2019, суд визнає необґрунтованими.

Сам по собі односторонній характер оформлення розрахункових документів не свідчить про відсутність виконання відповідних робіт та не спростовує факту здійснення підготовчих заходів. Зазначені документи підтверджують обсяг запланованих і виконаних проєктних дій, а їх оформлення власними силами відповідача не позбавляє такі дії юридичного значення.

Суд звертає увагу, що розроблення документації власними ресурсами (у формі самопідряду) не виключає понесення витрат. Виконання проєктних та вишукувальних робіт передбачає залучення трудових, інтелектуальних та організаційних ресурсів, що саме по собі є витратами суб`єкта господарювання.

Водночас суд зазначає, що відсутність подальшого використання виготовленої документації для отримання містобудівних умов та обмежень і розроблення проектно-кошторисної документації свідчить про незавершеність виконання зобов`язань та недосягнення кінцевого результату, передбаченого Договором.

Крім того, суд враховує, що у поясненнях, поданих до суду 07.11.2023 та 10.11.2025, ПП "Особняк Центр" зазначило про вчинення з моменту укладення Договору низки дій спільно з Подільським УКБ МОУ та КЕВ м. Вінниці, спрямованих на реалізацію його умов.

Зокрема, за участі МКП "Вінницький муніципальний центр містобудування та архітектури" Вінницької міської ради було виготовлено технічну документацію та сформовано земельну ділянку з присвоєнням кадастрового номера та внесенням відомостей до Державного земельного кадастру; вжито заходів щодо усунення помилки, допущеної державним реєстратором під час реєстрації земельної ділянки; виготовлено топографічну зйомку масштабу 1:500 з отриманням необхідних погоджень у відповідних комунальних та державних установах.

Також спільно з Департаментом архітектури та містобудування Вінницької міської ради підготовлено та проведено зміни до плану зонування геопросторової частини генерального плану м. Вінниці з метою приведення його у відповідність до намірів забудови та вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Проєктним відділом ПП "Особняк Центр" розроблено містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками об`єкта "Будівництво житлового комплексу з багатоквартирних житлових будинків з нежитловими приміщеннями громадського призначення по вул. Чехова, 8 у м. Вінниці" з урахуванням вимог державних будівельних норм та необхідності проєктування дитячого садка. Крім того, здійснювалася робота з адаптації проєктно-кошторисної документації до змінених ДБН, а також вживалися заходи щодо включення земельної ділянки до переліку земель оборони, на яких планується будівництво житла (розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.05.2013 № 666-р), та приведення її цільового призначення у відповідність до намірів забудови.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про здійснення відповідачем комплексу підготовчих організаційних і проєктних заходів, спрямованих на реалізацію умов Договору.

Отже, на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що ПП "Особняк Центр" здійснило часткове виконання Договору у вигляді підготовчих проєктних та організаційних дій, спрямованих на реалізацію його умов, однак кінцевого результату, передбаченого договором, досягнуто не було.

Як убачається з матеріалів справи, прокурором заявлено позовну вимогу про визнання недійсним договору про будівництво багатоквартирних житлових будинків № 16/19 від 02.10.2019. Водночас вимога про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема про застосування двосторонньої реституції або інших майнових наслідків, у позовній заяві відсутня.

У поданих до суду поясненнях від 10.11.2025 прокурор зазначає, що виконання спірного договору не розпочато, земельну ділянку під будівельний майданчик не передано, а тому підстав для застосування двосторонньої реституції немає. Проте такі доводи не узгоджуються з установленими судом обставинами щодо вчинення відповідачем підготовчих дій на виконання договору, що свідчить про його часткове виконання.

За таких обставин визнання договору недійсним без одночасного вирішення питання про застосування наслідків недійсності правочину не забезпечує реального та ефективного поновлення майнових прав та інтересів держави, оскільки не визначає правових наслідків уже вчинених сторонами дій.

Таким чином, у випадку повного або часткового виконання правочину позовна вимога про визнання його недійсним може вважатися ефективним способом захисту лише за умови її поєднання з вимогою про застосування наслідків недійсності правочину.

Оскільки прокурором відповідної вимоги не заявлено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання договору № 16/19 від 02.10.2019 недійсним з підстав обрання неефективного способу захисту інтересів держави, що є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові.

Водночас суд акцентує увагу, що висновки, викладені у постанові ВП ВС від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21 (12-35гс23), що у випадку, коли правочин визнано недійсним, застосування реституції є обов`язком суду, який ухвалив таке рішення, не підлягає застосуванню у даному спорі, оскільки такий висновок не є релевантним до конкретних правовідносин у розглядуваній справі.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в даній справі, суд, із врахуванням листів Офісу Генерального прокурора до Вінницької обласної військової адміністрації від 31.05.2023 та 22.06.2023, до Міністерства оборони України від 23.06.2023, надісланих у зв`язку з виявленими порушеннями вимог законодавства щодо незаконності розпорядження та користування землями оборони, а також листів від 28.07.2023 до зазначених органів про намір звернутися до суду з позовом в інтересах держави, дійшов висновку про дотримання прокурором вимог статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" для звернення до суду з відповідним позовом, оскільки позивачі належним чином не здійснили захист інтересів держави в спірних правовідносинах, у зв`язку з чим у прокурора були обґрунтовані правові підстави для звернення з даним позовом до суду.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно із ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обрання прокурором неналежного та неефективного способу захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Вирішуючи питання судових витрат суд враховує таке.

У випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.04.2023 у справі № 924/600/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20.

Судовий збір за подання позову, апеляційної скарги та касаційної скарги у порядку, передбаченому ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на платників - Офіс Генерального прокурора та Міністерство оборони України.

Водночас, з огляду на те, що постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2025 касаційну скаргу Приватного підприємства "Особняк Центр" задоволено частково, судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 2 684,00 грн підлягає стягненню з Офісу Генерального прокурора, тоді як інша частина витрат зі сплати судового збору залишається за Приватним підприємством "Особняк Центр".

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В позові відмовити.

Витрати по сплаті судового збору у справі № 902/1052/23 залишити за платником - Офісом Генерального прокурора.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011; ) на користь Приватного підприємства "Особняк Центр" (вул. Стрілецька, буд. 51, м. Вінниця, 21007; ) 2 684 грн 00 коп - витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.

Примірник рішення надіслати учасникам справи до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 16 лютого 2026 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи