СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Харків Справа № 922/651/17

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В. , суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Березки О.М.

та представників учасників справи:

прокурор - Горгуль Н.В. (в залі суду)

1-й відповідач - Буряковская О.Ю. (в залі суду)

2-й відповідач - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури (вх.№363Х/1-43) на рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2020 (повний текст підписано 21.12.2020, суддя Буракова А.М.) у справі №922/651/17

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 1, м. Харків

до 1. Харківської міської ради, м. Харків

2. Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Відпочинок", м. Харків

про визнання незаконним та скасування рішення в частині, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Керівник Харківської місцевої прокуратури №1 звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Харківської міської ради та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Відпочинок" про визнання незаконним та скасування рішення в частині п. 8 додатку 1 до рішення 10 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.12.2016 № 456/16 "Про надання земельних ділянок для будівництва об`єктів", яким було надано Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Відпочинок" у власність земельну ділянку :12:001:0021, площею 11,0346 га за адресою: м. Харків, вул. Букова (колишня вул. Заводу Комсомолець).

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що:

- Харківська міська рада зобов`язана була з`ясувати правовий статус, мету та підстави створення Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Відпочинок" відповідно до ЖК УРСР та Примірного статуту;

- 2-й відповідач не є житлово-будівельним кооперативом;

- Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Відпочинок" був створений з порушенням вимог п. 5 Примірного статуту.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.05.2017, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2018, у задоволені позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що прокурором не доведено протиправності дій 1-го відповідача, як власника земельної ділянки, при її передачі 2-му відповідачу, а також не підтверджено протиправності дій з боку 2-го відповідача в частині порушення порядку отримання земельної ділянки у власність.

Постановою Верховного Суду від 11.12.2018 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 та рішення господарського суду Харківської області від 10.05.2017 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками нового розгляду справи рішенням господарського суду Харківської області від 25.04.2019, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2019, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення обґрунтовані тим, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми ЖК та Примірного статуту ЖБК, оскільки вони суперечать положенням Цивільного кодексу України та Закону України "Про кооперацію".

Застосувавши положення Закону України "Про кооперацію", суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що ОК "ЖБК "Відпочинок" є житлово-будівельним кооперативом, а прокурором не надано доказів на підтвердження того, що на момент створення ОК "ЖБК "Відпочинок" його члени не потребували поліпшення житлових умов, а тому у Ради були підстави для передачі спірної земельної ділянки у власність ОК "ЖБК "Відпочинок" відповідно до ст. 41 ЗК.

Окрім того, суди вказали, що Рада при прийняті оспорюваного рішення врахувала правовий статус, мету та підстави створення ОК "ЖБК "Відпочинок", що врегульовано, зокрема, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про кооперацію" та Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

Постановою Верховного суду від 11.03.2020 касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області задоволено частково, постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2019 та рішення господарського суду Харківської області від 25.04.2019 у справі № 922/651/17 скасовано, справу № 922/651/17 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.12.2020 (повний текст підписано 21.12.2020) у справі №922/651/17 у задоволені позовних вимог було відмовлено в повному обсязі.

Заступник керівника Харківської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Харківського області від 16.12.2020 у справі №922/651/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що норми ЖК УРСР та постанови Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186, якою затверджено Примірний статут ЖБК, є чинними, їх положення не суперечать чинному законодавству України, а тому обов`язкові до виконання всіма юридичними та фізичними особами, органами влади та посадовими особами.

Зазначає, що всупереч ст.137 ЖК УРСР та абз. 2 п.5 Примірного статуту статут ОК «ЖБК «Відпочинок» не відповідає вимогам Примірного статуту. Так, у порушення п. 5 Примірного статуту в установчих документах ОК «ЖБК «Відпочинок» (протокол установчих зборів засновників №l від 09.09.2016 та Статут ОК`ЖБК «Відпочинок») не визначено кількості квартир у жилому будинку (будинках) кооперативу, запланованих до будівництва.

У порушення ч.6 ст.137 ЖК УРСР та абз. 2 п.4 Примірного статуту рішення про створення ОК «ЖБК «Відпочинок» (протокол установчих зборів засновників №1 від 09.09.2016) та список членів кооперативу не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради. Кооператив не створено при виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, при підприємстві, установі чи організації.

Всупереч ст.ст. 133, 135 ЖК УРСР, абз. 2 п. 7, абз. 1 п.8 Примірного статуту засновники кооперативу, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на момент прийняття спірного рішення Харківської міської ради на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, та на квартирному обліку не перебували та є особами у віці понад 30 років.

Положення п.п.5.5. статуту ОК «ЖБК «Відпочинок» всупереч ст.ст. 133, 135 ЖК УРСР та абз. 1 п. 8 Примірного статуту передбачають можливість для юридичних осіб бути членами кооперативу.

Крім того, зазначає, що в порушення ст. 135 ЖК УРСР та абз. 1 п. 8 Примірного статуту, в статуті ОК «ЖБК «Відпочинок» не зазначено, що члени кооперативу повинні постійно проживати у місті Харкові і потребувати поліпшення житлових умов (перебувати на відповідному обліку).

Як зазначає прокурор, за змістом статті 41 Земельного кодексу України, передбачено можливість передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена як житлово-будівельний кооператив. Однак, ОК "ЖБК "Відпочинок" за організаційно-правовою формою відносить до обслуговуючого кооперативу.

Прокурор посилається на те, що визнання протиправною бездіяльність КМУ щодо нездійснення підготовки та подання проекту на розгляд Верховної Ради пропозицій щодо приведення Житлового кодексу УРСР від 30.06.1983 та Примірного статуту ЖБК у відповідність до Закону України "Про кооперацію" не спростовує висновку щодо можливості передачі у власність земельної ділянки безоплатно лише ЖБК відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 26.01.2021 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Попков Д.О., судді Пушай В.І., Стойка О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.01.2021 відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги та встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу.

09.02.2021 від Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Відпочинок" в межах визначеного апеляційним судом строку, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2020 у справі №922/651/17 залишити без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2021 у справі №922/651/17 розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Харківської обласної прокуратури, м.Харків було призначено на 01.03.2021 о 14:10.

23.02.2021 від Харківської міської ради, м. Харків надійшов відзив на апеляційну скаргу, поданий з пропуском встановленого ухвалою суду від 28.01.2021 строку на його подання, без клопотання про його поновлення. Означений відзив на апеляційну скаргу був залишений судовою колегією без розгляду в силу приписів ст.118 Господарського процесуального кодексу України.

26.02.2021 від Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Відпочинок", м. Харків надійшла заява про відвід головуючого, судді-доповідача Попкова Д.О. від розгляду апеляційної скарги Заступника керівника Харківської обласної прокуратури, м. Харків у справі №922/651/17.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 вказану заяву було визнано необґрунтованою та відмовлено у її задоволенні.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 у судовому засіданні було оголошено перерву до 16.03.2021 о 12:20.

У зв`язку з перебуванням у відпустці на дату розгляду апеляційної скарги головуючого судді, доповідача у справі Попкова Д.О., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2021 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя, доповідач у справі - Ільїн О.В., судді Россолов В.В. та Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 розгляд справи відкладено на 05.05.2021 на 12:00 год.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2021, у зв`язку з відпусткою судді Ільїна О.В. та судді Хачатрян В.С., визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В. (суддя-доповідач), суддя Терещенко О.І., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 у судовому засіданні було оголошено перерву до 17.05.2021 о 12:00.

13.05.2021 від Харківської міської ради надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у справі №922/651/17 до закінчення перегляду Касаційним цивільним судом справи № 359/288/18, провадження № 61-1646ск21 (ухвала касаційного цивільного суду від 22 березня 2021 року) (вх.№5438).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 зупинено провадження у справі №922/651/17 до закінчення перегляду у касаційному порядку Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду справи №359/288/18 та оприлюднення повного тексту відповідної постанови та оприлюднення повного тексту постанови. Ухвалено учасникам справи повідомити Східний апеляційний господарський суд про результати розгляду Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду справи №359/288/18.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.03.2023 зокрема поновлено апеляційне провадження у справі №922/651/17. Розгляд справи призначено у приміщенні Східного апеляційного господарського суду на 19.04.2023 о 12:30 год., Запропоновано учасникам справи надати апеляційному суду письмові пояснення із викладенням своєї правової позиції по справі з урахуванням висновків Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду справи №359/288/18.

18.04.2023 від ОК "ЖБК "Відпочинок" надійшло клопотання про розгляд справи без його участі (вх.№4377) та клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№4378 від 18.04.2023), в якому другий відповідач просив суд зупинити провадження у справі №922/651/17 до закінчення розгляду справ № 912/2797/21 та №633/408/18 та оприлюднення повних текстів відповідних Постанови ВП ВС у ЄДРСР.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.04.2023 зупинено провадження у справі №922/651/17 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справ №912/2797/21 та №633/408/18 та оприлюднення повних текстів відповідних постанов. Ухвалено учасникам справи повідомити Східний апеляційний господарський суд про результати розгляду Великою Палатою Верховного Суду справ №912/2797/21 та №633/408/18.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.12.2024 поновлено провадження у справі №922/651/17. Розгляд справи призначити на "22" січня 2025 р. о 16:00 год., за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

Від Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Відпочинок" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№899 від 20.01.2025), в якому він просить суд прийняти до розгляду зазначене клопотання та задовольнити його; Зупинити провадження у справі №922/651/17 до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду справи №922/1137/20 та оприлюднення повного тексту відповідної Постанови. Розгляд цього клопотання просить проводити без участі представника Відповідача 2.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.04.2025 зупинено провадження у справі №922/651/17 до закінчення перегляду до закінчення розгляду судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3727/19 та оприлюднення повного тексту постанови. Ухвалено учасникам справи повідомити Східний апеляційний господарський суд про результати розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №922/3727/19.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.08.2025 поновлено провадження у справі №922/651/17. Розгляд справи призначити на "10" вересня 2025 р. о 11:30 год., за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

03.09.2025 представник Харківської міської ради через систему "Електронний суд" подав клопотання про відкладення розгляду справи, в якому посилається на те, що особа, яка діє в порядку самопредставництва від імені Харківської міської ради - Буряковська О.Ю., якій доручено представляти інтереси Харківської міської ради у зазначеній справі, на час розгляду справи буде знаходитися у щорічній відпустці, а тому не може бути присутньою у судовому засіданні 10.09.2025 у справі № 922/651/17.

09.09.2025 від ОК "ЖБК "Відпочинок" надійшло клопотання про призначення комісійної судової будівельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у даній справі № 922/651/17 та зупинення з цих підстав провадження.. (вх..№ 10762). У вказаному клопотанні просить суд призначити комісійну судову будівельно-технічну експертизу та експертизу з питань землеустрою з метою встановлення відповідності розміру земельної ділянки з кадастровим номером :12:001:0021, яку було виділено у власність ОК «ЖБК «Відпочинок» пунктом 8 додатку 1 до рішення 10 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.12.2016 № 456/16 «Про надання земельних ділянок для будівництва об`єктів» затвердженої містобудівної документації, а на вирішення експертам поставити наступні питання:

- Чи відповідають розроблена документація із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером :12:001:0021, її затвердження та зміна її виду використання вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності?

- Чи відповідає площа земельної ділянки з кадастровим номером :12:001:0021, яку було виділено у власність ОК "ЖБК "Відпочинок" пунктом 8 додатку 1 до рішення 10 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.12.2016 № 456/16 «Про надання земельних ділянок для будівництва об`єктів», затвердженої містобудівної документації в розумінні ч. 1 ст. 41 ЗК України? Якщо не відповідає, то в чому полягають невідповідності?

- Проведення експертизи доручити експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» (61177, м. Харків, вул. Золочівська, 8-А).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 розгляд справи відкладено на 15 жовтня 2025 року о 10:30 год.

03.10.2025 від Харківської обласної прокуратури надійшли заперечення на клопотання про призначення комісійної судової будівельно-технічної експертизи (вх. № 11723), в яких прокуратура просить відмовити у задоволенні вказаного клопотання та зазначає, що питання відповідності площі спірної земельної ділянки з кадастровим номером :12:001:0021 (11,0346 га) затвердженій містобудівній документації не є підставою позовних вимог прокурора. Отже, призначення за клопотанням ОК "ЖБК "Відпочинок" комісійної судової будівельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою не з`ясує будь яких обставини, що мають значення для даної справи № 922/651/17.

13.10.2025 у зв`язку з відпусткою судді Шутенко І.А., було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В., суддя Хачатрян В.С.

14.10.2025 у зв`язку з відпусткою судді Хачатрян В.С., було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В., суддя Склярук О.І.

14.10.2025 від Харківської міської ради надійшли додаткові пояснення.(вх. № 12144), в яких зазначає, що у справі № 922/651/17 що розглядається, пункт 8 Додатку 1 до рішення 10 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання земельних ділянок для будівництва» об`єктів від 21.12.2016 № 456/16 реалізований та вичерпав свою дію виконанням, а саме шляхом державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:001:0021 по пров. Буковому, 3 за ОК "ЖБК "Відпочинок", відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а отже визнання незаконним і скасування такого рішення не може забезпечити ефективного захисту прав територіальної громади.

Вважає, що обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 22.06.2021 у справі №200/606/18, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц). Отже, зважаючи на викладене, сталу судову практику, за встановлених у цій справі обставин, заявлена вимога про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування є неефективною, оскільки її задоволення не призведе до відновлення права, яке позивач вважає порушеним, що є підставою для відмови в позові в цій частині. Таку правову позицію у подібних правовідносинах викладено в постановах Верховного Суду від 24.09.2024 у справі №922/2555/21, від 15.10.2024 у справі №922/395/22.

Харківська міська рада вважає, що за таких обставин у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним і скасування п. 8 додатку 1 до рішення 10 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання земельних ділянок Документ сформований в системі «Електронний суд» 14.10.2025 6 для будівництва об`єктів» від 21.12.2016 №456/16 необхідно відмовити саме з мотивів неефективності обраного прокурором способу захисту прав територіальної громади м. Харкова.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 оголошено в судовому засіданні перерву до "17" грудня 2025 р. о 10:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

15.12.2025 у зв`язку з відпусткою судді Склярук О.І. було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 оголошено в судовому засіданні перерву до "28" січня 2026 р. о 11:15 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань № 132 .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 оголошено в судовому засіданні перерву до "11" лютого 2026 р. о 09:45 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132 .

В судове засідання 11.02.2026 з`явились прокурор та відповідача-1.

Представник прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача-1 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши клопотання відповідача-2 про призначення судової експертизи, колегія суддів відмовляє в її задоволенні.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем-2 не заявлялось вказане клопотання в суді першої інстанції та не обґрунтовано неможливості заявити таке клопотання.

Крім того, колегія суддів наголошує, що з`ясування відповідності площі спірної земельної ділянки з кадастровим номером :12:001:0021 (11,0346 га) затвердженій містобудівній документації є обставиною, яка входить у предмет доказування у даній справі.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні прокурора та представника відповідача-1, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про таке.

Судами встановлено, що згідно з положеннями частин 3, 4 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

В позовній заяві прокурор зазначив про те, що 2-му відповідачу було надано у власність земельну ділянку всупереч вимог закону, оскільки він був створений всупереч вимог діючого законодавства тому, що не є житлово-будівельними, а лише обслуговуючим і кількість їх членів не відповідає вимогам встановленим Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року №186 (надалі - Примірний статут); існує перевага перед нормами Закону України "Про кооперацію" від 10 липня 2003 року №1087-IV, який набрав чинності 27.08.2003 року мають положення Примірного статуту та норми Житлового кодексу Української РСР від 30 червня 1983 р. №5464-X (ЖК УРСР).

Про необхідність обґрунтування прокурором підстав представництва у суді зазначено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду конкретизувала висновок Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 7 грудня 2018 року у справі №924/1256/17, стосовно необхідності підтвердження прокурором відсутності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив таку відсутність, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону застосовується до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Судами встановлено, що в цьому випадку прокурор обґрунтував звернення з позовом тим, що такий орган, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, відсутній, оскільки особа, яка наділена територіальною громадою міста відповідними повноваженнями, виступає у якості відповідача.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів зазначає, що у цьому випадку звернення саме прокурора до суду з даним позовом відповідає приписам ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ст. 53 ГПК України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень статті 12 Земельного кодексу України до повноважень Харківської міської ради, зокрема, віднесено розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 зазначеного кодексу громадяни, юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених законом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами або юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 41 вказаного кодексу унормовано, що житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Згідно статей 133, 137 Житлового кодексу громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. Однією із умов вступу до житлово-будівельного кооперативу є перебування на квартирному обліку в даному населеному пункті.

Отже із системного аналізу наведених норм слідує, що статтею 41 Земельного кодексу України передбачено можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за наявності таких умов: така особа створена як житлово-будівельний кооператив; його члени громадяни потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку в даному населеному пункті.

Таким чином при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному цією нормою, слід враховувати, що метою створення такого кооперативу є саме спільне вирішення економічних, соціально-побутових та інших питань забезпечення членів кооперативу, а порядок та підстави надання земельної ділянки за статтею 41 Земельного кодексу України не передбачають можливості надання земельної ділянки у власність з іншою метою, зокрема, для здійснення житлового будівництва поза межами забезпечення житлом членів кооперативу, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку в даному населеному пункті.

Як вбачається з матеріалів справи, в якості правових підстав позову прокурор посилається на те, що 2-й відповідач був створений з порушенням ст. 133-135, 137 ЖК УРСР та Примірного статуту кооперативу, що свідчить про недотримання 1-м відповідачем під час прийняття оспорюваного рішення ст. 41 ЗК України.

Щодо суті спору судова колегія зазначає про таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.03.2016 №28730958 за Харківською міською радою 10.03.2016 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 11,0346 га, кадастровий номер :12:001:0021, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Заводу Комсомолець (зараз - вул. Букова). Підстава виникнення права власності - Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України про розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 №5245-V. Цільове призначення - землі житлової та громадської забудови.

09.09.2016 установчими зборами засновників ОК "ЖБК "Відпочинок" прийнято рішення, зокрема, про створення ОК "ЖБК "Відпочинок", про затвердження Статуту ОК "ЖБК "Відпочинок", оформлене протоколом № 1.

Відповідно до Статуту ОК "ЖБК "Відпочинок" створений його засновниками на добровільних засадах, згідно із Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про кооперацію", іншими діючими нормативними актами України та цим Статутом.

Згідно із п. 1.3, 1.5, 3.1, 3.2 Статуту ОК "ЖБК "Відпочинок" відповідно до ст. 2 Закону України "Про кооперацію" за своїм типом є обслуговуючим кооперативом, за напрямком своєї діяльності - житлово-будівельним кооперативом. Метою створення ОК "ЖБК "Відпочинок" є задоволення житлових, економічних, соціальних та інших потреб його членів на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, трудової участі та майна, поділу між ними ризиків, витрат від діяльності кооперативу, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Предметом діяльності ОК "ЖБК "Відпочинок" є забезпечення житлом та/або нежитловим приміщенням членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва житлових будинків за кошти членів кооперативу, а також для наступної експлуатації та управління житловими будинками.

Засновниками ОК "ЖБК "Відпочинок" та його членами є ОСОБА_1 , зареєстрований у м.Харкові, ОСОБА_6 , зареєстрована у смт. Пісочин Харківської області, ОСОБА_3 , зареєстрована у м. Харкові, ОСОБА_5 , зареєстрована у м. Харкові та ОСОБА_7 , зареєстрований у м. Києві (п. 4 Статуту ОК "ЖБК "Відпочинок").

Члени ОК "ЖБК "Відпочинок" зобов`язуються, зокрема, у встановлений строк вносити внески (вступні, пайові, членські, цільові та ін.), передбачені Статутом та іншими документами кооперативу, затвердженими відповідними органами у встановленому порядку (п. 6.3 Статуту ОК "ЖБК "Відпочинок").

Державна реєстрація ОК "ЖБК "Відпочинок" проведена 09.09.2016, про що свідчить витяг з ЄДРЮО. Організаційно-правова форма ОК "ЖБК "Відпочинок" - обслуговуючий кооператив. Дані про розмір статутного капіталу та про дату закінчення його формування відсутні. Вид економічної діяльності - комплексне обслуговування об`єктів (код КВЕД 81.10).

12.12.2016 ОК "ЖБК "Відпочинок" звернувся до Ради із клопотанням про надання у власність земельної ділянки, площею 11,0346 га, кадастровий номер :12:001:0021, без зміни цільового призначення із зміною її виду використання з "для будівництва житлової забудови, малоповерхової котеджної забудови з об`єктами торговельного та спортивно-оздоровчого призначення (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) та подальшої експлуатації" на "будівництво та обслуговування житлової забудови".

21.12.2016 Радою прийнято рішення № 456/16 "Про надання земельних ділянок для будівництва", яким, серед іншого, затверджено документацію із землеустрою для будівництва об`єктів в т. ч. ОК "ЖБК "Відпочинок", надано, зокрема, ОК "ЖБК "Відпочинок" у власність земельну ділянку, площею 11,0346 га, кадастровий номер :12:001:0021, зобов`язано ОК "ЖБК "Відпочинок" оформити речові права на спірну земельну ділянку, одержати вихідні дані для проєктування об`єкта будівництва, розробити проєктну документацію на будівництво об`єкта.

Пунктом 8 додатку 1 "Перелік юридичних осіб, яким надаються земельні ділянки для будівництва об`єктів" до рішення Ради від 21.12.2016 № 456/16 визначено змінити вид використання земельної ділянки площею 11,0346 га (кадастровий номер :12:001:0021) по вул. Буковій (колишня вул. Завода Комсомолець) з "для будівництва житлової забудови, малоповерхової котеджної забудови з об`єктами торговельного та спортивно-оздоровчого призначення (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) та подальшої експлуатації" на "для будівництва та обслуговування житлової забудови" (пп. 8.1 п. 8).

Визначено адресу земельної ділянки (кадастровий номер :12:001:0021): пров. Буковий, 3 (пп. 8.2 п. 8).

Надано ОК "ЖБК "Відпочинок" у власність земельну ділянку (кадастровий номер :12:001:0021) площею 11,0346 га по пров. Буковому, 3 із земель територіальної громади м. Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлової забудови. Будівництво виконати до 31.12.2018 (пп. 8.3 п. 8).

Посилаючись на те, що рішення Ради від 21.12.2016 № 456/16 в частині надання у власність ОК "ЖБК "Відпочинок" спірної земельної ділянки (п. 8 додатку № 1 до рішення Ради), площею 11,0346 га, кадастровий номер :12:001:0021, суперечить приписам ст. 41 ЗК, оскільки прийняте без з`ясування правового статусу, мети та підстав створення ОК "ЖБК "Відпочинок" (який є обслуговуючим кооперативом, а не житлово-будівельним) відповідно до ЖК та Примірного статуту ЖБК, прокурор звернувся із цим позовом до господарського суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що господарський суд першої інстанції виходив із того, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню застарілі приписи Житлового кодексу Української РСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, оскільки вони суперечать Конституції України та Закону України "Про кооперацію". При цьому господарський суд констатував, що до спірних правовідносин слід застосовувати приписи Закону України "Про кооперацію".

Суд першої інстанції вказав, що приймаючи до уваги, що 2-й відповідач є житлово-будівельним кооперативом, в розумінні ЗУ "Про кооперацію", а прокурором не доведено обставин, що станом на момент створення кооперативу його члени не потребували поліпшення житлових умов, суд доходить обґрунтованого висновку про наявність підстав визначених ст. 41 ЗК України, для передачі земельної ділянки у власність кооперативу.

Суд першої інстанції зазначив, що Харківською міською радою при прийнятті спірного рішення враховані питання створення та діяльності ОК "ЖБК "Відпочинок", метою якого є забезпечення житлових, економічних, соціальних та інших потреб їх членів, що врегульовано чинним законодавством України, зокрема, Цивільним кодексом України, Законом України "Про кооперацію" та Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

Суд також вказав, що 2-й відповідач є житлово-будівельним кооперативом, метою створення та предметом діяльності якого є задоволення житлових потреб членів кооперативу, зважаючи, що прокурором не доведено обставин, що станом на момент створення кооперативу його члени не потребували поліпшення житлових умов, з огляду на наявність обставин передбачених ст. 41 ЗК України для здійснення передачі у власність житлово-будівельному кооперативу земельної ділянки, суд доходить висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, а відтак наявності підстав для відмови у їх задоволенні.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Предметом позову в цій справі є вимоги прокурора в інтересах держави про визнання незаконним та скасування п. 8 додатку 1 до рішення 10 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.12.2016 № 456/16 «Про надання земельних ділянок для будівництва об`єктів» (далі - спірне рішення Ради), яким було надано ОК «ЖБК «Відпочинок» у власність земельну ділянку, площею 11,0346 га, кадастровий номер :12:001:0021, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Букова (колишня вул. Заводу Комсомолець) (далі - спірна земельна ділянка).

Підставою позовних вимог, на думку Прокурора, є невідповідність ОК "ЖБК "Відпочинок" вимогам до житлово-будівельного кооперативу, оскільки ОК "ЖБК "Відпочинок" створений усупереч вимогам статей 133, 134, 137 Житлового кодексу Української РСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу. Однак Харківська міська рада з порушенням законодавства безоплатно передала у власність ОК «ЖБК «Відпочинок» земельну ділянку площею 11,0346 га, кадастровий номер :12:001:0021.

За змістом частин 1, 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Суб`єктивні цивільні права та інтереси особи захищаються в порядку, передбаченому законом, за допомогою застосування, зокрема, способів захисту.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11.02.2025 у справі №922/985/24, від 12.11.2024 у справі №911/3292/23, від 03.09.2024 у справі №907/358/20, від 27.08.2024 у справі №924/128/21, від 11.06.2024 у справі № 914/3293/20, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога щодо захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалися Великою Палатою Верховного Суду і Верховним Судом та узагальнено викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №903/1030/19.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили би компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Додатково в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 11.02.2025 у справі №922/985/24, від 06.02.2024 у справі №916/1431/23, від 07.05.2024 у справі №910/11383/23.

Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, відповідати встановленим обставинам.

При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі №48/340, від 22.10.2019 у справі №923/876/16 та постановах Верховного Суду від 12.11.2024 у справі №911/3292/23, від 06.02.2024 у справі №916/1431/23, від 20.12.2022 у справі №914/1688/21, від 18.10.2022 у справі № 912/4031/20, від 13.09.2022 у справі №910/9727/21.

Колегія суддів зазначає, що, вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку в задоволенні позову слід відмовити. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11.02.2025 у справі №922/985/24, від 12.11.2024 у справі №911/3292/23, від 06.02.2024 у справі №916/1431/23, від 07.05.2024 у справі №910/11383/23, від 20.06.2023 у справі №904/2470/22, від 04.04.2023 у справі №902/311/22.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі №925/1133/18, від 28.09.2022 у справі №483/448/20, від 05.07.2023 у справі №912/2797/21, від 12.09.2023 у справі №910/8413/21, відповідно до яких вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на момент звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи.

Колегія суддів констатує, що на момент звернення Прокурора з позовом до суду оспорюване рішення Харківської міської ради було виконане, зокрема, шляхом реєстрації за ОК "ЖБК "Відпочинок" права власності на земельні ділянки. Тому визнання незаконним і скасування зазначеного рішення саме по собі, без заявлення позовних вимог, спрямованих на відновлення володіння земельними ділянками, не зможе забезпечити ефективного захисту прав та інтересів держави. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 924/1369/20.

Однак суд першої інстанції не врахував наведеного, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог Прокурора в інтересах держави.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до частин 2, 4 статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388, 1212 Цивільного кодексу України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 Цивільного кодексу України, частина 2 статті 52 Земельного кодексу України). Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, на який обґрунтовано посилається скаржник у касаційній скарзі.

Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника цього майна.

Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, на які обґрунтовано посилається скаржник у касаційній скарзі та які не враховані апеляційним господарським судом під час ухвалення оскаржуваної постанови.

Крім того, колегія суддів установила, що останню правову позицію в питанні визначення способу захисту в разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем) викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, враховуючи мету позову про витребування та підстави для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна. Подібний висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 18.02.2025 у справі №914/1334/22.

Оскільки господарські суди попередніх інстанцій установили, що право власності на земельні ділянки зареєстровано за ОК "ЖБК "Відпочинок", то колегія суддів зазначає, що скасування оспорюваного рішення Харківської міської ради без заявлення позовних вимог, спрямованих на відновлення володіння майном, не зможе забезпечити ефективного захисту прав та інтересів держави.

Водночас апеляційний господарський суд вважає помилковими висновки господарського суду першої інстанції про те, що приписи Житлового кодексу Української РСР та постанова Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 № 186, якою затверджено Примірний статут житлово-будівельного кооперативу, є застарілими та такими, що суперечать Конституції України та Закону України "Про кооперацію".

Колегія суддів зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин та розгляду справи був чинним Житловий кодекс Української РСР та постанова Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186, якою затверджено Примірний статут житлово-будівельного кооперативу, їх положення не суперечать чинному законодавству України, а тому обов`язкові до виконання всіма юридичними та фізичними особами, органами влади та посадовими особами. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 28.01.2025 у справі №904/5221/23, від 02.10.2024 у справі №911/61/21, від 02.03.2021 у справі №911/261/20, від 11.03.2020 у справі №922/651/17.

Разом з тим, оскільки обрання Прокурором неналежного чи неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові, колегія суддів вважає, що в позові слід відмовити саме з цих підстав.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що цей спір по суті стосується земельної ділянки, яку оспорюваним рішенням Харківської міської ради надано у власність ОК "ЖБК "Відпочинок".

В контексті спірних правовідносин, колегія суддів вважає зазначити, що згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання держави у власність має відповідати вимозі про наявність законної мети - інтересів суспільства.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі правила: 1) втілене в першому реченні першого абзацу правило закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладене у другому реченні того ж абзацу правило охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплене у другому абзаці правило визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, потрібно тлумачити у контексті загального принципу, закладеного першою нормою (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East / West Alliance Limited проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04).

Загальні принципи, що стосуються захисту права на мирне володіння майном, встановлені в практиці ЄСПЛ і були узагальнені, серед інших рішень, у рішенні від 16 лютого 2017 року у справі «Кривенький проти України» (№ 43768/07, пункти 41, 42 і 45).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки - не встановлює такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, провадження № 14-317цс19).

Тобто лише в разі дотримання всіх зазначених вище критеріїв можна визнати втручання держави у права пропорційним, а відтак правомірним, справедливим та виправданим. Суд повинен відповідно до принципу індивідуального підходу в кожному випадку вирішувати питання пропорційності з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, оскільки в одному випадку обмеження буде пропорційним, а в іншому випадку те саме обмеження пропорційним не вважатиметься.

Так, критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

За усталеною практикою ЄСПЛ, ретроспективне скасування дійсного права власності становить позбавлення майна у розумінні цього положення Конвенції (див., зокрема, рішення від 16 лютого 2017 року у справі «Кривенький проти України» (Kryvenkyy v. Ukraine), № 43768/07, пункт 41; від 13 грудня 2007 року у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), № 3257/05, пункти 27-40; від 12 листопада 2013 року «Пирантієне проти Литви» (Pyrantiene v. Lithuania), № 45092/07, пункт 42; від 31 травня 2016 року «Вукушіч проти Хорватії», № 69735/11, пункт 50).

За практикою ЄСПЛ, визнання права власності недійсним як таке не суперечить положенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції, водночас воно повинне бути не лише передбачене законом і мати законну мету, але й відповідати вимозі пропорційності. Потрібно встановити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав людини; пошук цього балансу притаманний Конвенції загалом. Цей обов`язковий баланс неможливо встановити, якщо зацікавлена особа несе надмірний індивідуальний тягар (рішення від 12 червня 2018 року у справі «Бейнарович та інші проти Литви» (Beinarovic and Others v. Lithuania), № 70520/10, 21920/10, 41876/11, пункт 138).

Позбавлення власності без виплати суми, обґрунтовано пов`язаної з її вартістю, зазвичай призводить до недотримання необхідного справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і становить непропорційний тягар для заявника (див. рішення від 16 лютого 2017 року у справі «Кривенький проти України» (Kryvenkyy v. Ukraine), № 43768/07, пункт 45; від 09 грудня 1994 року у справі «Святі монастирі проти Греції» (The Holy Monasteries v. Greece), пункт 71, серія А № 301-А, від 10 червня 2021 року «Колишній король Греції та інші проти Греції» [ВП] (Former King of Greece and Others v. Greece) [GC], заява № 25701/94, пункт 89, ЄСПЛ 2000-XII).

Одночасно з додержанням принципу пропорційності оцінюється й дотримання принципу належного урядування.

У рішенні ЄСПЛ від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04, пункт 70) Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він зазначив, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Необхідність виправлення старої «помилки» не повинна зумовлювати непропорційне втручання у нове право, яке було набуте особою, що добросовісно покладалася на законність дій органу державної влади. Ризик будь-якої помилки, допущеної державним органом, має нести сама держава, і ці помилки не повинні виправлятися за рахунок інших третіх осіб. У контексті позбавлення права власності на майно, передане помилково, принцип належного урядування може не лише накладати на органи влади обов`язок оперативно виправити свою помилку, але й вимагати виплати адекватної компенсації або іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власнику (див., наприклад, рішення від 11 червня 2020 року у справі «Фортеця проти України» (Fortetsya, МРР v. Ukraine, заява № 68946/10, пункт 42, з подальшими посиланнями).

Помилки з боку державних органів мають слугувати на користь потерпілих осіб, особливо за відсутності конфлікту інших приватних інтересів (рішення ЄСПЛ від 13 грудня 2007 року у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), № 3257/05, пункт 40).

Отже, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення майна в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.

Принцип належного урядування, як правило, не має заважати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, що є наслідком їхньої власної недбалості. З іншого боку, потреба у виправленні попередньої несправедливості не має становити непропорційне втручання у право, щойно набуте особою, яка добросовісно покладалася на законність дій державного органу (рішення від 31 травня 2016 року «Вукушич проти Хорватії» (Vukusic v. Croatia), № 69735/11, § 64; від 12 червня 2018 року «Бейнарович та інші проти Литви» (Beinarovic and Others v. Lithuania), № 70520/10, 21920/10, 41876/11, пункт 140).

Майнове право особи можна припинити в разі, якщо цього потребують загальні інтереси суспільства і таке втручання у мирне володіння майном є пропорційним до цілей, які це втручання переслідувало.

Земельна ділянка, про яку йдеться в цій справі, є «майном» для цілей статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

ЄСПЛ у пунктах 16 та 17 свого рішення наголосив, що позбавлення права власності без виплати суми, обґрунтовано пов`язаної з її вартістю, зазвичай становитиме непропорційне втручання, а повна відсутність відшкодування шкоди може вважатися виправданою за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції лише за виняткових обставин. У цій справі заявник не отримав жодного відшкодування за земельні ділянки, яких він був позбавлений, а жодної спроби запропонувати йому таку компенсацію або будь-яку іншу форму відшкодування зроблено не було. Отже, було порушень статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду у Постанові від 14 січня 2026 року по справі № 580/408/14-ц (провадження № 14-101cвц25).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Частинами 1, 2, 4 статті 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, тобто висновок місцевого господарського суду щодо кінцевого результату вирішення спору є правильним, рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2020 у справі №922/651/17 підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора, судові витрати понесені прокурором, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2020 у справі №922/651/17 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 16.02.2026.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя О.В. Плахов

Суддя М.М. Слободін