ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"11" лютого 2026 р. м. Рівне Справа № 918/472/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура

розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Папроцького Андрія Андрійовича про тимчасове обмеження права виїзду за межі України боржника

у справі за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Рівне"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Алатир Інвест"

про: стягнення 1 399 794,16 грн

секретар судового засідання: С.Коваль

представники сторін:

заявник (приватний виконавець): А.Папроцький

У провадженні Господарського суду Рівненської області перебуває справа №918/472/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Рівне" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Алатир-Інвест" про стягнення1399794,16 грн заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та відсотків річних, штрафу і пені (суддя Романюк Ю.Г.).

Рішенням суду від 29.07.2025 у цій справі, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2025, позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алатир-Інвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Рівне" 1 399 794,16 грн та 16 797,53 грн судового збору.

21.10.2025 року на виконання рішення суду видано накази.

09.02.2026 до Господарського суду Рівненської області надійшло подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Господарського суду Рівненської області від 9 лютого 2026 року призначений повторний автоматизований розподіл справи №918/472/25, за результатами якого справу передано на розгляд судді Андрію Качуру.

Ухвалою суду від 10 лютого 2026 року суд призначив розгляд подання на 11 лютого 2026 року. Також суд задоволив заяву приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Папроцького Андрія Андрійовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Проте, 11 лютого 2026 року об 10:00 годині суд не зміг забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції у зв`язку зі знеструмленням приміщення суду.

Ухвалою суду від 11 лютого 2026 року суд відклав розгляд подання на 11 лютого 2026 р. на 15:00 год.

11 лютого 2026 року боржник подав суду заяву - заперечення на подання приватного виконавця.

У судовому засіданні приватний виконавець підтримав подання про тимчасове обмеження права виїзду за межі України керівника боржника.

Розглянувши матеріали подання суд зазначає наступне.

3 листопада 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Папроцьким Андрієм Андрійовичем відкрите виконавче провадження №79497814 по виконанню судового наказу Господарського суду Рівненської області від 21.10.2025 року №918/472/25 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алатир Інвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Рівне" 1 399 794,16 грн.

Також, 3 листопада 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Папроцьким Андрієм Андрійовичем відкрите виконавче провадження №79497671 по виконанню судового наказу Господарського суду Рівненської області від 21.10.2025 року №918/472/25 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алатир Інвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Рівне" 16 797,53 грн судового збору.

3 листопада 2025 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, однак на рахунках недостатньо коштів для виконання вищевказаного виконавчого документу.

Згідно з відповіддю Державної податкової служби України на запит №299354981 від 03.11.2025 року в боржника відкриті, рахунки в АТ "КБ "Глобус", АБ "Укргазбанк" та в АТ КБ "Приватбанк".

Згідно з відповіддю Міністерства внутрішніх справ України на запит №299354980 від 03.11.2025 року за боржником не зареєстровано транспортних засобів.

В матеріалах заяви наявні відомості "Обмін постановами з банками", за якими: АТ КБ "Приватбанк" стан виконання звернення стягнення на кошти на рахунках боржника - арешт накладений, на рахунках недостатньо коштів для виконання постанови; ПАТ АБ "Укргазбанк" стан виконання звернення стягнення на кошти на рахунках боржника - не достатньо коштів.

Згідно з повідомленням АК КБ "Глобус" для виконання постанови про арешт коштів відсутні кошти на рахунках.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Алатир Інвест" є Опанасюк Геннадій Іванович.

Як слідує з матеріалів справи, 25.11.2025 року приватним виконавцем скеровано виклик керівнику юридичної особи Опанасюку Г.І. з вимогою з`явитись 10.12.2025 року на 14:00 год. до виконавця та надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, надання документів, а також повідомити чи вживаються ним дії та заходи, що спрямовані на виконання рішення.

Боржник вказаний виклик отримав, однак керівник за вказаним викликом не з`явився, про що свідчить відповідний акт приватного виконавця від 10.12.2025 року.

13.01.2026 року приватним виконавцем скеровано повторний виклик керівнику юридичної особи Опанасюку Г.І. з вимогою з`явитись 28.01.2026 року на 14:00 год. до виконавця та надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, надання документів, а також повідомити чи вживаються ним дії та заходи, що спрямовані на виконання рішення.

Боржник даний виклик отримав, однак керівник за вказаним викликом не з`явився, про що було складено відповідний акт приватного виконавця від 28.01.2026 року.

Як наслідок, приватний виконавець просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон керівника боржника - юридичної особи гр. України Опанасюка Геннадія Івановича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН , місце реєстрації - Рівненська обл., м. Рівне, вул. Фабрична, будинок 5А, квартира 49), у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання, своїх зобов`язань, покладених на юридичну особу наказом №918/472/25 від 21.10.2025 року, що видав Господарський суд Рівненської області.

Як на підставу звернення з поданням до господарського суду приватний виконавець посилається на норми статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", статті 6 Закону України "Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України", та статті 441 ЦПК України.

Причин посилання приватним виконавцем на положення Цивільного процесуального кодексу України а не Господарського процесуального кодексу України не вказує.

З огляду на наведені фактичні обставини справи суд зазначає, що за статтею 337 ГПК України (яким керується господарський суд) тимчасове обмеження фізичної особи - боржника в праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи в праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом, для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи в праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрите відповідне виконавче провадження.

За пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право в разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження в праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальним законом, який регулює умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Тобто вказаним Законом врегульовані права та обов`язки осіб, на правовідносини яких розповсюджується дія такої норми права (постанова Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 910/8130/17).

Отже, якщо спеціальною нормою права (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження") передбачено, що в разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження в праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, то обмеження виконавця в такому праві свідчить про порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, зокрема, Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною 1, 4 статті 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом. Громадянин України ні за яких підстав не може бути обмежений у праві на в`їзд в Україну.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежене у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення означеної статті повністю узгоджуються з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

За статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Гочев проти Болгарії" від 26.11.2009 Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Відповідно до частини 3 статті 269, статті 313 ЦК України, особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Із системного аналізу наведених правових норм видно, що тимчасове обмеження в праві виїзду фізичної особи - боржника за межі України є винятковим заходом забезпечення виконання судового рішення, застосування якого є правом, а не обов`язком суду.

Разом з тим, для застосування такого заходу щодо боржника суд має отримати докази застосування виконавцем усіх можливих загальних заходів примусового виконання рішення, визначених нормами Закону України "Про виконавче провадження", та встановити саме факт ухилення боржника від виконання судового рішення.

У листі Верховного Суду України від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", зазначено, що однією з підстав для відмови в задоволенні подання виконавця, є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Таким чином право державного/приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження в праві виїзду за кордон виникає лише в разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за кордон.

Отже, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження в виїзді особи за межі України.

За змістом статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право на привід боржника в разі його нез`явлення на виклик, накладати штрафи, звертатись до відповідних органів з поданням про притягнення боржника до відповідальності тощо.

Натомість неявка боржника на виклики виконавця та ненадання відомостей про його доходи та майно не є підставою для застосування до нього такого виключного заходу, як обмеження в праві виїзду за кордон, особливо в період введення в країні воєнного стану, що може ставити під загрозу його життя та здоров`я.

Поняття ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку в виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

За таких умов відсутність майна та коштів у боржника не свідчить про ухилення останнього від виконання рішення суду і що саме такий захід як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України буде ефективним заходом для виконання судового рішення і не порушить визначене статті 33 Конституції України право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Окрім того, матеріалами виконавчого провадження підтверджується, що керівник боржника ухиляється від виконання вимог виконавця щодо явки до виконавця.

Однак неявка керівника боржника не є ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, а свідчить про невиконання керівником боржником вимог приватного виконавця, у зв`язку з чим, в такому випадку, передбачена адміністративна відповідальність згідно зі статтею 188-13 КУпАП. Проте вказане не може бути підставою для застосування до боржника такого виключного заходу забезпечення виконання рішення як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за відсутності інших обставин, які б свідчили про ухилення боржника від виконання рішення суду.

У свою чергу, у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують накладення приватним виконавцем штрафів на боржника за ухилення від виконання його вимог прибути до офісу, чи звернення виконавця до правоохоронних органів з відповідними поданнями тощо, як це передбачено нормами статті 76 Закону України "Про виконавче провадження".

Також у поданні приватного виконавця не зазначено, яким чином обмеження в праві виїзду за межі України керівника боржника реально забезпечить виконання судового рішення, адже застосування судом норми щодо обмеження фізичної особи в перетині кордону України не є за своєю правовою природою видом санкції/покарання за невиконання боржником рішення, а має на меті саме забезпечення виконання судового рішення.

Тобто приватний виконавець не обґрунтував і не подав доказів, з яких можна достеменно встановити, що саме по собі обмеження керівника боржника у виїзді за кордон будь-яким чином вплине на виконання рішення суду в цій справі.

Суд звертає увагу на положення частини 5 статті 48, частини 5 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" які передбачають, що у разі відсутності у боржника (зокрема у юридичної особи - ст. 52 цього закону) коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові.

Натомість доказів повної перевірки майнового стану боржника суду не надано, зокрема щодо з`ясування відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність чи відсутність у боржника нерухомого майна.

Суд зауважує, що відповідно до норм частини 1 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право звернутися за інформацією про дебіторську заборгованість боржника до податкових органів.

Однак суду не подано доказів вжиття виконавцем зазначених заходів щодо виявлення дебіторської заборгованості боржника.

Відповідно до частини 8 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Як було зазначено вище виконавче провадження №79497814 по виконанню судового наказу Господарського суду Рівненської області від 21.10.2025 року №918/472/25 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алатир Інвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Рівне" 1 399 794,16 грн відкрите приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Папроцьким Андрієм Андрійовичем 3 листопада 2025 року.

Таким чином, з часу відкриття виконавчого провадження виконавець повинен був неодноразово проводити перевірку майнового стану боржника, не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав.

А проте, доказів на підтвердження періодичного проведення вказаних заходів виконавець суду не надав.

Оцінюючи подання приватного виконавця суд констатує, що доказів вжиття у повному обсязі заходів щодо примусового виконання рішень, як це передбачено приписами частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець суду не надав. За таких обставин, звернення до суду із поданням про вжиття виключного заходу - тимчасового обмеження керівника боржника у праві виїзду за межі України є необґрунтованим.

Отже, виходячи з викладеного, задоволення у цьому випадку подання з підстав, викладених приватним виконавцем, може призвести до безпідставного обмеження права фізичної особи на свободу пересування, яке передбачено та гарантовано Конституцією України, така вимога є невиправданою та непропорційною заявленій приватним виконавцем меті у його поданні.

Суд підкреслює, що обмеження у праві виїзду є виключним заходом, який може бути застосований судом саме за наявності обставин, які б достеменно вказували на протиправність дій певної особи, якими нівелюється можливість виконання судового рішення як завершальної стадії правозахисної функції держави.

Зважаючи на викладені обставини, беручи до уваги, що матеріали справи не містять доказів об`єктивної повноти вчинення приватним виконавцем всіх необхідних виконавчих дій в межах виконавчого провадження, а також свідомого ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, суд зробив висновок про відсутність правових підстав для задоволення подання приватного виконавця про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України керівника боржника.

Керуючись статтями 234, 235, 337 ГПК України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Папроцького Андрія Андрійовича про тимчасове обмеження права виїзду за межі України керівника боржника відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 254- 257 ГПК України.

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

повна ухвала підписана 13.02.2026

Суддя Андрій КАЧУР