ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.02.2026 Справа№914/3859/25

За заявою:Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ріел-Естейт Груп», м. Львів
про:забезпечення позову
у справі:№914/3859/25
За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ріел-Естейт Груп», м. Львів
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Т-Стиль», м. Хмельницький
про:стягнення заборгованості та штрафу
Суддя Крупник Р.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Ріел-Естейт Груп» (надалі Позивач, ТОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп») звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Т-Стиль» (надалі Відповідач, ТОВ «Т-Стиль») про стягнення заборгованості та штрафу.

Ухвалою від 18.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 19.01.2026.

Підготовче засідання 19.01.2026 не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Крупника Р.В. (у період з 15.01.2026 по 23.01.2026 включно).

Зважаючи на це, ухвалою від 27.01.2026 підготовче засідання призначено на 16.02.2026.

У підготовчому засіданні 16.02.2026 оголошено перерву до 09.03.2026.

Позивач подав до суду заяву (вх. №662/26 від 16.02.2026), у якій просить вжити заходи забезпечення позову у справі №914/3859/25 шляхом накладення арешту в межах ціни позову (1`992`820,89 грн.) до вирішення справи по суті на:

- грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах та належать ТОВ «Т-Стиль»;

- на нерухоме майно, яке належить ТОВ «Т-Стиль» на праві власності (тимчасове обмеження права на відчуження/розпорядження майном, без обмеження/позбавлення права користування ним), а саме: об`єкт нерухомого майна будівлю, протирадіаційне сховище (ІТМ-1), загальною площею: 1`164,6 кв. м, що розташована за адресою: м. Рівне, вул. Фабрична, буд. 12, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06.

В обґрунтування поданої заяви ТОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп» посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, виконання якого безпосередньо пов`язане з наявністю у боржника грошових коштів та/або майна. Відсутність дій щодо сплати заборгованості відповідачем свідчить про наявність ризиків зникнення грошових коштів, що містяться на відкритих рахунках в фінансових установах та/або банках, а також про імовірність утруднення виконання рішення у разі невжиття заходів забезпечення. Зважаючи на подання позову, відповідач може в у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності. Ймовірність розпорядження коштами з метою уникнення виконання зобов`язання є беззаперечною. Отже, виконання судового рішення у справі (за умови задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів.

Відповідач подав заперечення проти заяви про забезпечення позову (вх. №4227/26 від 16.02.2026), у яких зазначив, що накладення арешту є крайнім заходом забезпечення позову, для застосування якого потрібно довести реальну загрозу невиконання майбутнього рішення та співмірність з предметом позову. Натомість, позивач не довів реальну загрозу невиконання майбутнього рішення, зокрема, що відповідач намагається приховати, знищити або відчужити кошти, а також не обґрунтував, що накладення арешту у справі буде співмірним з предметом позову. Відповідача віднесено до переліку підприємств критично важливих для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, а тому арешт коштів повністю зупинить господарську діяльність відповідача і негативно позначиться на економіці України, враховуючи, що за попередній рік позивач сплатив до Державного бюджету України більше, ніж 1,5 млн. євро податків.

Як зазначає відповідач, позивач не надав суду обґрунтувань та доказів в підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, не надав жодних доказів, які свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову або позбавлення позивача можливості ефективно захистити його права, за захистом яких він звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову. Крім того, позивач не наводить жодних обставин в обґрунтування того, що існує ймовірність, що майно (в тому числі грошові суми, тощо), яке є у відповідача може зникнути, зменшитись, що може призвести до ускладнення виконання рішення в разі задоволення позову.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, надавши оцінку доводам позивача та запереченням відповідача, суд зазначає таке.

Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Пунктом 1 частини 1 статті 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У заяві про забезпечення позову позивач просить одночасно накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах і належать ТОВ «Т-Стиль», та на нерухоме майно, яке належить ТОВ «Т-Стиль» на праві власності, а саме на будівлю, протирадіаційне сховище (ІТМ-1), загальною площею: 1`164,6 кв. м, що розташована за адресою: м. Рівне, вул. Фабрична, буд. 12, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060.

Зі змісту наданої позивачем Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно №463442983 від 09.02.2026 вбачається, що вказаний об`єкт нерухомого майна дійсно належить відповідачу з 23.10.2023.

Суд зазначає, що предметом позову у даній справі є матеріально-правові вимоги майнового характеру про стягнення із відповідача 201`331,80 грн. заборгованості зі сплати фіксованої орендної плати за грудень 2025 року та 1`791`489,09 грн. штрафу за несвоєчасну сплату орендної плати в місяці, що передують грудню 2025 року та за грудень 2025 року.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо своєчасного внесення орендної плати за Договором оренди нежитлового приміщення №Ч/ГЛ від 19.07.2024.

Надаючи оцінку щодо можливості застосування обраного позивачем заходу забезпечення позову, суд звертає увагу на те, що умовою застосування заходів забезпечення, у випадку заявлення позовних вимог майнового характеру, рішення суду за котрими потребуватиме вчинення дій примусового характеру, є можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

У постанові Верховного Суду від 17.06.2022 у справі №908/2382/21 суд касаційної інстанції виснував, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Таким чином, розглядаючи позовні вимоги ТОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп» про стягнення із відповідача заборгованості та штрафу, суд за наявності обставин того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, може забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти та на майно відповідача. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Проаналізувавши доводи позивача, а також докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки позивач не довів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання чи призведе до невиконання рішення суду, в тому числі у зв`язку з тим, що відповідачем вчиняються дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

В цілому доводи позивача про необхідність забезпечення позову ґрунтуються на загальному суб`єктивному твердженні про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду. Позивач вважає, що накласти арешт на грошові кошти та майно відповідача потрібно тому, що останній не сплачує заборгованість за орендою, що вказує на ризик зникнення грошових коштів та майна, оскільки можливість розпорядження такими є беззаперечною.

Суд зазначає, що виходячи з конкретних обставин даної справи, сама по собі можливість відповідача розпоряджатися у будь-який час належними йому грошовими коштами, а також майном, на котре позивач просить накласти арешт, ще не є безумовним свідченням того, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить чи взагалі унеможливить виконання рішення суду в даній справі. Зокрема, позивач не довів, що у ТОВ «Т-Стиль» будуть відсутні кошти, які можуть слугувати предметом стягнення у разі задоволення позовних вимог, як і не довів того, що у відповідача існують істотні фінансові труднощі, які спричинять невиконання рішення суду в даній справі. Так, ним не надано жодних доказів існування виконавчих проваджень, де ТОВ «Т-Стиль» перебуває у статусі боржника, чи судових рішень, що набрали законної сили про стягнення із відповідача грошових коштів.

Натомість, зі змісту наданої позивачем Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно №463442983 від 09.02.2026 прослідковується, що ТОВ «Т-Стиль» є як власником, так і користувачем цілого ряду об`єктів нерухомості, які він використовує в своїй господарській діяльності. Вказане свідчить як про те, що відповідач проводить активну господарську діяльність, грошові кошти з котрої можуть слугувати об`єктом стягнення у разі задоволення позовних вимог в даній справі, так і те, що за відсутності грошових коштів на банківських рахунках відповідача, виконання рішення в даній справі може відбутися шляхом реалізації належного йому майна.

Суд не погоджується з аргументами позивача, що відсутність дій щодо сплати заборгованості відповідачем свідчить про наявність ризиків зникнення грошових коштів, оскільки матеріалами справи, а також доводами викладеними в позовній заяві доводиться те, що з моменту укладення між сторонами Договору оренди нежитлового приміщення №Ч/ГЛ від 19.07.2024 і до вересня 2025 року ТОВ «Т-Стиль», по суті, своєчасно і в повному обсязі сплачувало позивачу фіксовану місячну оренду плату за користування приміщенням, розмір котрої становив приблизно 200 000,00 грн. (враховуючи курс долара США на момент виставлення рахунку). При цьому, за умовами пункту 3.3 Договору сплата фіксованої орендної плати відбувалася на умовах авансу, а саме до 25 числа поточного місяця за наступний місяць.

За твердженням позивача, в період з липня 2024 року і по вересень 2025 року відповідач допустив лише прострочення сплати орендної плати за квітень 2025 року на 6 днів, а також за травень 2025 року на 3 дні. Довші періоди прострочення сплати коштів за користування приміщенням відповідач став допускати, починаючи з вересня 2025 року, зокрема сплату оренди за жовтень 2025 року прострочив на 36 днів, а за листопад на 32 дні. За грудень 2025 року ТОВ «Т-Стиль» орендну плату в розмірі 201 331,80 грн. за користування приміщеннями не сплатило і стягнення вказаної плати, на момент розгляду заяви про забезпечення позову, є предметом позовних вимог.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що 10.09.2025 одне із приміщень ТОВ «Т-Стиль» в м. Волочиськ Хмельницької області, яке за твердженням відповідача забезпечувало до 30% виробництва всього обсягу продукції, яка реалізовувалася в орендованих ним приміщеннях, зазнало ракетного обстрілу держави-агресорки та було пошкоджене разом із майном відповідача, котре в ньому знаходилося. Вказане підтверджується Витягом з ЄДРСР про реєстрацію кримінального провадження №0000148 від 10.09.2025 та Звітом з технічного обстеження об`єкта будівництва, пошкодженого внаслідок бойових дій, спричинених збройною агресією російської федерації від 17.11.2025.

У зв`язку із пошкодженням частини виробництва, ТОВ «Т-Стиль» вело листування з позивачем щодо перегляду умов сплати орендної плати за Договором оренди нежитлового приміщення №Ч/ГЛ від 19.07.2024 для можливості відновити фінансовий стан відповідача.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що сам факт несплати відповідачем орендної плати не є свідченням того, що відповідач вчиняє чи може вчинити дії на ухилення від виконання своїх зобов`язань, а також дії щодо можливого невиконання прийнятого в даній справі рішення.

Крім цього, суд зазначає, що позивач просить накласти арешт на грошові кошти та нерухоме майно в межах суми 1`992`820,89 грн., з яких 1`791`489,09 грн. це штраф за несвоєчасну сплату орендної плати.

За умовами пункту 6.2 Договору оренди розмір цього штрафу становить: 1) розмір місячної фіксованої орендної плати за кожен випадок прострочення здійснення платежу; 2) розмір тримісячної фіксованої орендної плати, якщо сплату місячної орендної плати прострочено понад один місяць.

Суд зазначає, що заявлений позивачем розмір штрафу не є таким, що підлягає обов`язковому стягненню з відповідача, оскільки за змістом частини 3 статті 551 ЦК України цей розмір може бути зменшений судом, якщо в процесі розгляду справи по суті буде встановлено, що він значно перевищує розмір збитків, а також якщо існуватимуть інші обставини, що мають істотне значення для справи.

З огляду на це, накладення арешту на грошові кошти та нерухове майно відповідача в межах суми 1`992`820,89 грн., 90% якої становить сума, стягнення котрої не є беззаперечним, на думку суду, невиправдано порушить баланс інтересів сторін.

Крім того, суд зважає на те, що ТОВ «Т-Стиль» віднесено до переліку підприємств критично важливих для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, що підтверджується Наказом Мінекономіки №922 від 20.01.2026. Відтак, застосування пропонованих способів забезпечення позову, поряд з фактом спричинення ТОВ «Т-Стиль» збитків внаслідок дій держави-агресорки може негативно вплинути на господарську діяльність критично важливого для України підприємства.

Зважаючи на все викладене вище, суд доходить висновку, що у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 136-140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ріел-Естейт Груп» про забезпечення позову (вх. №662/26 від 16.02.2026) у справі №914/3859/25 відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку статті 235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 254-259 ГПК України.

Веб-адреса сторінка суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Суддя Крупник Р.В.