ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

по справі про банкрутство

17.02.2026 Справа № 905/2827/13

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., за участю секретаря судового засідання Левкович Ю.Р., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи за заявою ініціюючого кредитора (заявника): Товариства з обмеженою відповідальністю Донбас Плюс, селище Молодіжне Волноваський район Донецької області

до боржника Приватного підприємства Діоніс, м. Донецьк

про банкрутство

ліквідатор - арбітражний керуючий Нестеренко О.А.

Представники сторін:

від кредиторів: не з`явилися

ліквідатор: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Донецької області ухвалою за результатами підготовчого засідання 20.05.2013 порушено провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства Діоніс (далі ПП «Діоніс»), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введена процедура розпорядження майном боржника строком до 12.09.2013, розпорядником майна призначений арбітражний керуючий Забродін О.М.

Ухвалою Господарського суду Донецької області за результатами попереднього засідання 29.07.2013 затверджений реєстр вимог кредиторів.

Постановою від 28.08.2013 ПП Діоніс визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Забродіна О.М.

У зв`язку з проведенням на території міста Донецька та Донецької області відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 №405/2014 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України, антитерористичної операції, справа №905/2827/13 про банкрутство ПП Діоніс була втрачена.

Ухвалою від 28.02.2017 відновлено окремі матеріали втраченої справи №905/2827/13 про банкрутство ПП Діоніс в частині наявних матеріалів та судових рішень.

Ухвалою від 30.05.2017 звільнено арбітражного керуючого Забродіна О.М. від виконання повноважень ліквідатора ПП Діоніс за його заявою; ліквідатором у справі призначено арбітражного керуючого Острика С.Ю.

Ухвалою від 26.02.2019 достроково припинено повноваження арбітражного керуючого Острика С.Ю. у якості ліквідатора ПП Діоніс за його заявою; ліквідатором у справі призначено арбітражного керуючого Пономаренко А.О.

03.06.2021 до суду надійшло клопотання ТОВ Донбас Плюс від 30.03.201 про відсторонення арбітражного керуючого Пономаренка А.О. від виконання повноважень ліквідатора ПП Діоніс та призначення нового ліквідатора. Також суду надана заява арбітражного керуючого Пономренко А.О. від 22.02.2021 про дострокове припинення повноважень ліквідатора ПП Діоніс у справі №905/2827/13.

02.08.2021 до суду надійшов поточний звіт ліквідатора Пономаренка А.О. №02-01-905/2827/13-02-08-21-1 від 02.08.2021 про проведення ліквідаційної процедури.

Ухвалою від 04.08.2021 відсторонено арбітражного керуючого Пономаренка А.О. від виконання повноважень ліквідатора ПП Діоніс, ліквідатором у справі призначено арбітражного керуючого Нестеренка О.А.

Ухвалою від 06.02.2023 справу №905/2827/13 прийнято до провадження новим складом суду та ліквідатора зобов`язано у строк до 01.05.2023 надати до суду звіт про проведену роботу в ході ліквідаційної процедури з документами в підтвердження проведених заходів.

Ухвалою від 16.11.2023 ліквідатора у строк до 01.01.2024 зобов`язано надати до суду звіт про проведену роботу в ході ліквідаційної процедури з документами в підтвердження проведених заходів та ліквідаційний баланс банкрута.

28.11.2024 через систему "Електронний суд" до суду від ліквідатора - арбітражного керуючого Нестеренко О.А. надійшло клопотання про продовження ліквідаційної процедури та повноваження ліквідатора Нестеренка О.А. у справі про банкрутство ПП Діоніс. До клопотання доданий поточний звіт ліквідатора про хід ліквідаційної процедури ПП "Діоніс" станом на 28.11.2024.

Ухвалою від 03.12.2024 продовжено строк ліквідаційної процедури ПП "Діоніс" та повноваження ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Нестеренка О.А. на 12 місяців з 03.12.2024. Ліквідатора зобов`язано по закінченню ліквідаційної процедури надати до суду звіт про проведену роботу в ході ліквідаційної процедури з документами в підтвердження проведених заходів та ліквідаційний баланс банкрута.

Ухвалою від 26.01.2026 розгляд справи призначено у судовому засіданні 17.02.2026, зобов`язано ліквідатора у строк до дати судового засідання надати до суду для затвердження звіт про проведену роботу в ході ліквідаційної процедури з документами в підтвердження проведених заходів та ліквідаційний баланс банкрута. Кредиторам у строк до дати судового засідання визначено надати суду письмово викладену позицію з зазначенням аргументів, пояснень та міркувань, щодо подальшого провадження у справі. Повідомлено учасників справи про те, що участь у судовому засіданні можлива виключно в режимі відеоконференції на підставі відповідної заяви, поданої в порядку статті 197 ГПК України та засідання суду відбудеться лише за умови наявності об`єктивних обставин, які забезпечать безпеку проведення судового засідання у приміщенні Господарського суду Донецької області.

Станом на 17.02.2026 кредиторами письмових пояснень щодо подальшого провадження у справі до суду не подано. Ліквідатором звіт про проведену роботу та ліквідаційний баланс банкрута на затвердження суду не надані.

Суд зазначає, що всі учасники справи були повідомлені про місце, час та дату засідання суду засобом електронного зв`язку. Також, з метою повідомлення учасників справи про розгляд справи, відповідне оголошення розміщено на офіційному веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Донецької області у рубриці "Повідомлення для учасників процесу" розділу "Інше".

Крім того всі процесуальні документи розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що у силу статей 2, 4 Закону "Про доступ до судових рішень" свідчить про наявність додаткової можливості сторін справи ознайомитись із судовими рішеннями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з матеріалами справи учасники справи мали достатньо часу для реалізації ними процесуальних прав передбачених ГПК України, в тому числі, права на висловлення своєї позиції щодо стану провадження у справі про банкрутство.

Поряд з цим суд зазначає, що процедури банкрутства, мають строковий характер. Відтак, всі учасники провадження у справі про банкрутство, мають належним чином користуватися наданими Законом правами та власними повноваженнями сприяти дотриманню визначених строків судових процедур, задля зменшення негативних наслідків надмірною тривалістю цих процедур як для кредиторів так і боржника.

Враховуючи належне повідомлення учасників про місце, час та дату засідання суду, не визнання явки учасників справи обов`язковою, поточну ситуацію щодо введення на території України воєнного стану, а також тривалість здійснення провадження у даній справі, підстави для відкладення чи оголошення перерви у судовому засіданні відсутні.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у цій справі з огляду на таке:

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (наразі Кодекс України з процедур банкрутства, далі за текстом КУзПБ), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство (наразі - КУзПБ).

Частиною першою статті 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Згідно статті 2 ГПК України однією із засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи.

Відповідно до преамбули КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Процедура банкрутства за своєю суттю є конкурсним процесом, основною метою якого, зокрема, є рівномірне і справедливе задоволення вимог всієї сукупності кредиторів неплатоспроможного боржника. Отже, одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є максимальне задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.

Водночас КУзПБ закріплено принцип строковості судових процедур у справі про банкрутство, який полягає в тому, що кожна судова процедура у справі може здійснюватися, а дії учасників справи - мають реалізовуватися в межах строку, визначеного цим Кодексом для такої процедури. Зокрема, відповідно до частини 1 статті 58 КУзПБ ліквідатор зобов`язаний здійснити ліквідацію боржника у строк, що не перевищує 12 місяців. Процесуальні питання, що виникають під час розгляду справи про банкрутство також мають чітко визначені процесуальні строки.

Відповідно до п. 1-6 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» КУзПБ тимчасово, під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, а також протягом шести місяців після його припинення чи скасування господарський суд за клопотанням комітету кредиторів, кредитора, арбітражного керуючого чи з власної ініціативи може продовжити строки проведення ліквідації боржника.

При цьому із метою недопущення порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах на необхідності розгляду справ про банкрутство упродовж розумного строку.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.11.2023 №15/471-б, ліквідація боржника це припинення існування суб`єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом. Ліквідаційна процедура, як стадія провадження у справі про банкрутство, є однією з найбільш ймовірних та прогнозованих процедур, які застосовуються до неплатоспроможного боржника та є механізмом виведення з ринку нерентабельних та неперспективних підприємств.

Звіт та ліквідаційний баланс, як підсумковий документ, що подається ліквідатором господарському суду в зв`язку з закінченням ліквідаційної процедури, не може бути затверджений господарським судом у відсутності доказів аналізу ліквідатором первісної бухгалтерської документації боржника, а також, у відсутності аналізу судом дій ліквідатора щодо виявлення майна банкрута, що підлягає включенню до ліквідаційної маси, а також його дій щодо пошуку нерухомого, рухомого майна банкрута і дебіторської заборгованості (висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №Б-39/134-10, від 26.07.2018 у справі №904/9631/15, від 27.10.2020 у справі №28/29-б-43/212-2012).

Як свідчать матеріали справи ліквідаційна процедура у справі №905/2827/13 про банкрутство ПП «Діоніс» триває з 28.08.2013, тобто більше 13 років, але до теперішнього часу її не завершено. Наслідки ліквідації банкрута зазначені у статті 59 КУзПБ.

Матеріали справи відновлені лише частково у зв`язку з неможливістю їх відновлення в повному обсязі.

У ліквідаційній процедурі ліквідаторами вживалися можливі за поточних умов та необхідні для пошуку та виявлення майна банкрута заходи та виконувались повноваження ліквідатора, визначені статтею 61 Кодексу України з процедур банкрутства. Доказом про виконання арбітражним керуючим Нестеренко О.А. повноважень ліквідатора слугує поточний звіт станом на 28.11.2024. Також в матеріалах справи міститься поточний звіт попереднього ліквідатора Пономаренко А.О. від 02.08.2021. У поданих звітах ліквідатори повідомляли про здійснені заходи у ліквідаційній процедурі, на підтвердження чого надані відповідні документи.

Згідно з матеріалами справи банкрут знаходиться на тимчасово окупованій території у м.Донецьк. Під час ліквідаційної процедури боржник не провадив господарську діяльність, майна на контрольованій Україною території не знайдено, тож відсутні джерела для розрахунку з кредиторами.

Суд враховує, неможливість в повній мірі вжиття ліквідатором заходів визначених КУзПБ за наслідками воєнного стану та тимчасової окупації території, на якій перебуває боржник.

Кредитори втратили інтерес щодо стану проведення ліквідаційної процедури та подальшої долі банкрута. В матеріалах справи відсутні докази прояву активних дій з боку кредиторів.

Суд наголошує, що будучи учасниками провадження у справі про банкрутство кредитор(и) наділений(і) широким обсягом прав та повноважень, в тому числі правом на звернення до суду в межах провадження у справі про банкрутство із заявами з процесуальних питань, реалізуючи які він(и) має(ють) діяти своєчасно та у належний спосіб. Саме від таких дій кредитора залежить досягнення основної мети його участі у справі про банкрутство - задоволення (погашення) його вимог. Відсутність прояву активних дій та пасивна поведінка кредиторів, свідчить про відсутність у них зацікавленості в ефективності здійснення ліквідаційної процедури та не відповідає меті участі кредитора у справі.

Поряд із цим слід зауважити, що довготривалість процедури банкрутства на стадії ліквідації з триваючим мораторієм на задоволення вимог кредиторів та безперспективність очікування її завершення, призведе лише до порушення прав як кредиторів та і боржника, матиме наслідком збільшення додаткових витрат, пов`язаних з провадженням у справі, зокрема, витрат на оплату послуг арбітражного керуючого, що не відповідає цілям та завданням господарського судочинства, а тому закриття провадження у даній справі суд вважає доцільним та обґрунтованим.

Як зазначено судом вище процедури банкрутства за вимогами КУзПБ мають строковий характер. Зокрема, у відповідності до частини 1 статті 58 КУзПБ у ліквідаційній процедурі ліквідатор зобов`язаний здійснити ліквідацію боржника у строк що не перевищує 12 місяців.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції, учасником якої є Україна, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь- якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сюрмелі проти Німеччини" від 08.06.2006 визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції тривалість судового провадження, яке продовжувалося у судах понад 16 років та відсутність ефективних засобів оскарження затяжного характеру триваючого розгляду цивільної справи в національному законодавстві Німеччини.

Отже, у разі тривалого здійснення провадження у справі про банкрутство через неможливість його завершення із застосуванням спеціальних норм законодавства про банкрутство суд має право застосувати загальні процесуальні норми з метою забезпечення права на справедливий суд в розумінні строків розгляду справи і забезпечення балансу інтересів кредиторів та боржника під час судового провадження.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Водночас на державні органи покладено обов`язок щодо дотримання принципу ''належного урядування'' і ті з них, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення ЄСПЛ від 20.11.2011 у справі ''Рисовський проти України'').

Предметом провадження у справі про банкрутство є досягнення легітимної мети визначеної Законом про банкрутство і Кодексом України з процедур банкрутства, якими встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Суд вважає, подальше перебування ПП «Діоніс» у процедурі банкрутства на стадії ліквідації з діючим мораторієм на задоволення вимог кредиторів за відсутності реальної можливості завершення ліквідаційної процедури призведе лише до порушення прав кредиторів і боржника та матиме наслідком збільшення додаткових витрат, пов`язаних з провадженням у справі.

Водночас, враховуючи наведені висновки щодо мети та цілей здійснення провадження у справі про банкрутство, зокрема на стадії ліквідації боржника, суд зазначає, що воєнний стан сам по собі не є безумовною підставою для продовження судом строку процедури ліквідації у справі про банкрутство. Такий строк може бути продовжений через воєнний стан у розумних межах, тобто за умови, що мета провадження у справі про банкрутство та цілі ліквідації боржника є об`єктивно досяжними, тобто реальними, а їх досягнення у межах встановлених КУзПБ строків через воєнний стан сповільнюється, однак не перестає бути можливим.

Аналогічна правова позиція щодо закриття провадження у справі про банкрутство у зв`язку із об`єктивною неможливістю здійснити розгляд справи упродовж розумного строку та неможливістю досягнення легітимної мети Закону про банкрутство та Кодексу України з процедур банкрутства викладена в постановах Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №906/1290/15, від 17.04.2024 у справі №5006/27/116б/2012.

Підстави для закриття провадження у справі про банкрутство наведені в частині першій статті 90 цього Кодексу, пунктом 14 якої встановлена можливість закриття провадження у справі про банкрутство в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 10.12.2019 у справі №906/1290/15 зазначила, що відсутність предмета спору в розумінні пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України означає припинення існування спірних правовідносин внаслідок певних обставин (оплати боргу, знищення предмета спору, скасування оспорюваного акта).

Норми статті 90 КУзПБ, які визначають порядок та підстави закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), як і інші положення цього Кодексу, не містять окремого визначення такої підстави для закриття провадження у справі про банкрутство як-то відсутність предмета спору (знищення предмета спору), однак протилежний підхід, тобто продовження провадження у справі за цих умов, матиме наслідком порушення прав та інтересів боржника, його кредиторів та в цілому суперечитиме спрямованості законодавства про банкрутство.

Суд враховує, що специфіка правовідносин у процедурі банкрутства полягає у необхідності комплексного та збалансованого регулювання приватно-правових та публічно-правових інтересів щодо неплатоспроможної особи, що вимагає застосування приватно-правових та публічно-правових механізмів у ході провадження у справі про банкрутство.

Тобто, процедура банкрутства щодо боржника переслідує не лише приватний, але й публічний інтерес.

Отже, однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

При цьому суд зауважує, що закриття провадження у справі про банкрутство за наведених умов та обставин має враховувати дотримання балансу та відсутність порушення інтересів жодного з кредиторів боржника, оскільки не є підставою для списання/прощення наявної у боржника заборгованості, не припиняє господарську діяльність боржника, не перешкоджає виконанню боржником своїх наявних грошових зобов`язань, не позбавляє як фізичних так і юридичних осіб на подальше ведення господарської діяльності із боржником, та у разі порушення підприємством відповідних зобов`язань, на судових захист.

Зазначені висновки відповідають меті та цілями здійснення провадження у справі про банкрутство, зокрема на стадії ліквідації боржника, а також такій ознаці як строковість здійснення провадження та відповідних процедур у справі про банкрутство як гарантії права на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку.

Так, входячи зі змісту преамбули КУзПБ, одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника у передбачених КУзПБ у справі про банкрутство процедурах.

КУзПБ передбачена певна сукупність дій, яку необхідно вчинити ліквідатору в ході ліквідаційної процедури, зокрема виявити та реалізувати виявлене майно боржника задля задоволення за рахунок отриманих від продажу коштів визнаних судом у справі про банкрутство вимог кредиторів (статті 61 - 64 цього Кодексу). Обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів, щодо їх належного здійснення. Щодо необхідності дотримання вказаного неодноразово зазначав Верховний Суд у постановах від 08.05.2018 у справі №904/5948/16, від 02.07.2019 у справі №5011-46/1733-2012, від 12.09.2019 у справі №914/3812/15, від 28.11.2019 у справі №18/1971/12, від 27.02.2020 у справі №910/21227/16, від 25.06.2020 у справі № 44/484-б, від 27.10.2020 у справі №28/29-б-43/212-2012, від 02.09.2021 у справі № 910/3438/13, від 07.10.2021 у справі №914/3812/15, від 08.12.2022 у справі №904/4387/19, від 14.03.2024 у справі № б-50/184-10 тощо.

Водночас забезпечення принципів розгляду справи впродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом та гарантування правової певності кредиторів, досягнення легітимної мети КУзПБ через призму судового контролю у цій категорії справ не можуть бути залишені поза увагою суду. Відповідні висновки з цього питання сформульовані Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постановах від 17.04.2024 у справі №5006/27/116б/2012, від 10.12.2024 у справах №5/104б і № 5/119б, від 11.12.2024 у справі №22/20б/2011.

Подальше затягування процедури банкрутства на стадії ліквідації за відсутності реальної можливості завершення ліквідаційної процедури призведе лише до порушення прав кредиторів і боржника та матиме наслідком збільшення додаткових витрат, пов`язаних з провадженням у справі, а тому закриття провадження у даній справі суд вважає доцільним та обґрунтованим.

У постанові від 17.04.2024 у справі №5006/27/116б/2012 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що відсутність встановлення обставин щодо наявності майна боржника, унеможливлюють успішне завершення процедури банкрутства боржника та позбавляють можливості досягнення легітимної мети Кодексу України з процедур банкрутства, що через призму судового контролю у цій категорії справ, не можуть бути залишені поза увагою господарського суду під час вирішення питання закриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Також, суд касаційної інстанції наголосив, що у разі, якщо після закриття провадження у справі буде виявлено майно банкрута, достатнє для покриття витрат, пов`язаних з провадженням у справі, суд за клопотанням учасника справи може поновити провадження у справі (абз. 2 частини 3 статті 65 КУзПБ).

Беручи до уваги, що провадження у справі №905/2827/13 про банкрутство ПП «Діоніс» триває з 20.05.2013, понад 13 років на стадії ліквідаційної процедури, що значно перевищує встановлений КУзПБ строк ліквідаційної процедури у 12 місяців; ліквідаційна процедура не завершена; часткову втрату матеріалів справи; відсутність інтересу кредиторів щодо стану проведення ліквідаційної процедури та подальшої долі банкрута; безперспективність очікування завершення судових процесів, результати яких за наведених обставин ніяким чином не вплинуть на збільшення (поповнення) ліквідаційної маси, а також для забезпечення принципів розгляду справи впродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом та гарантування правової певності, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі №905/2827/13 про банкрутство ПП «Діоніс» на підставі пункту 14 частини 1 статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства, пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладеною у постановах від 10.12.2019 у справі №906/1290/15 та від 17.04.2024 у справі №5006/27/116б/2012.

Матеріали справи не містять доказів, які свідчать про наявність невирішених Господарським судом спорів, які підлягали розгляду в межах справи №905/2827/13 про банкрутство ПП «Діоніс» на підставі статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно із частиною 8 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.

При цьому суд зауважує, що закриття провадження у справі про банкрутство за наведених умов та обставин не є підставою для списання/прощення наявної у боржника заборгованості та виключення ПП «Діоніс» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, не припиняє господарську діяльність боржника, не перешкоджає виконанню боржником своїх наявних грошових зобов`язань, не позбавляє як фізичних так і юридичних осіб на подальше ведення господарської діяльності із боржником, та у разі порушення підприємством відповідних зобов`язань, на судових захист.

Зазначені висновки відповідають меті та цілям здійснення провадження у справі про банкрутство, зокрема на стадії ліквідації боржника, а також такій ознаці як строковість здійснення провадження та відповідних процедур у справі про банкрутство як гарантії права на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку.

Також суд наголошує, що положення частина 3 статті 65 КУзПБ унормовують, що виявлення після закриття провадження у справі про банкрутство майна банкрута, достатнього для покриття витрат, пов`язаних з провадженням у справі, є підставою для поновлення господарським судом провадження у справі за клопотанням учасника справи.

Керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статями 1, 2, 3, 6, 9, 12, 28, 41, 48, пунктом 14 частини 1 статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства, статями 12, 231, 233-235, 241, 255-257 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі №905/2827/13 про банкрутство Приватного підприємства «Діоніс» ().

Припинити повноваження арбітражного керуючого Нестеренко Олега Анатолійовича у якості ліквідатора Приватного підприємства «Діоніс».

Припинити дію мораторію на задоволення вимог кредиторів Приватного підприємства «Діоніс» ().

Копію даної ухвали надіслати боржнику, кредиторам, податковому органу, органу ДВС за місцезнаходженням боржника, державному органу з питань банкрутства, а також державному реєстратору за місцезнаходженням боржника.

Ухвала набрала законної сили з моменту її прийняття 17.02.2026 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду у строки передбачені ГПК України.

Суддя М.О. Лейба