ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" лютого 2026 р. Cправа № 902/550/25

за позовом:Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Якушинці Вінницького району Вінницької єпархії Української православної церкви (вул. Колгоспна, 4, с. Якушинці, Вінницький р-н., Вінницька обл., 23222)

до: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

третя особа на стороні відповідачів Управління у справах національностей та релігії Вінницької обласної військової адміністрації (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036)

про визнання рішення та статуту недійсним

Головуючий суддя: Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання: Соболєв В.А.

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_3 , Горах Р.Р.

відповідачів та третьої особи: не з`явились

присутні: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Смашнюк Д.Р.

В С Т А Н О В И В :

28.04.2025 Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Якушинці Вінницького району Вінницької єпархії Української православної церкви звернулась до Господарського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання рішення недійсним.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 28.04.2025 справу передано для розгляду судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 01.05.2025 відкрито провадження у справі 902/550/25. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 22.05.2025.

16.05.2025 на адресу суду від позивачів надійшов відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити в позові, оскільки, позивачем обрано неефективний спосіб захисту.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник відповідачів.

Представник позивача в судове засідання не з`явився належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі.

Представником відповідачів в судовому засіданні було підтримано клопотання подане 13.05.2025 вх. № канц. 01-34/5063/25 про залишення позову без руху, обґрунтовуючи тим, що позивач не зареєстрований в Електронному кабінеті, що є порушенням ст. 162 ГПК України.

Ухвалою суду від 22.05.2025 позовну заяву Релігійної громада Свято-Миколаївського храму с. Якушинці Вінницького району Вінницької єпархії Української православної церкви до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання рішення недійсним залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

27.05.2025 від представника позивача надійшла заява (вх. № канц. 01-34/5700/25 від 27.05.2025) про усунення недоліків позовної заяви, яка визначена судом як така, що подана в строк встановлений ухвалою суду від 22.05.2025.

З огляду на подану заяву, суд вважає за необхідне призначити справу до судового засідання, про що повідомити учасників справи в порядку визначеному ст.ст. 120, 121 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 29.05.2025 повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання у справі, що відбудеться 01.07.2025.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились представники позивача, відповідачів та були присутні ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 .

В судовому засіданні судом було розглянуто ряд клопотань, а саме:

- клопотання відповідача 2 ОСОБА_1 (вх. № канц. 01-34/7920/25 від 28.07.2025) про поновлення строку для подачі доказів по справі та долучення їх до матеріалів справи, де за наслідками розгляду дане клопотання було задоволене судом про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання;

- клопотання представника позивача (вх. № канц. 01-34/8389/ від 11.08.2025) про колегіальний розгляд справи, де за наслідками розгляду в задоволенні даного клопотання судом було відмовлено, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання;

- клопотання представника позивача (вх. № канц. 01-34/8390/25 від 11.08.2025) про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просить суд визнати недійсними рішення загальних зборів Релігійної громади Свято-Миколаївського храму села Якушинці Вінницького району Вінницької єпархії Українсько Православної Церкви, оформлені протоколом № 01-25 від 27.03.2025; визнати недійсним Статут релігійної організації "релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Якушинці Вінницького району Вінницько-Барської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України), у новій редакції, затвердженій протоколом № 01-25 від 27.04.2025), де за наслідками розгляду даної заяви була задоволена судом, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання;

- клопотання представника позивача (вх. № канц. 01-34/8423/25 від 12.08.2025) про виклик свідків, де за наслідками розгляду в задоволенні даного клопотання судом було відмовлено, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання;

- клопотання представника позивача (від 22.05.2025) про призначення почеркознавчої експертизи у справі, де за наслідками розгляду в задоволенні даного клопотання судом було відмовлено, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання;

- усне клопотання представника позивача про залучення до участі у справі третьої особи на стороні відповідачів Управління у справах національностей та релігії Вінницької обласної військової адміністрації (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036), де за наслідками розгляду даного клопотання його було задоволено судом, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про відкладення розгляду справи на іншу дату, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 12.08.2025 повідомлено учасників справи про судове засідання у справі, що відбудеться 18.09.2025.

17.09.2025 на адресу суду надійшли заяви від представника позивача про залучення третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились представники позивача, відповідачів та були присутні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 .

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяв про залучення третіх осіб на стороні позивача про що винесна протокольна ухвала та закрив підготовче провадження у справі та призначив судовий розгляд справи по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 18.09.2025 повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 21.10.2025.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились представники позивача, відповідачів та були присутні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ..

Представник третьої особи не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 18.09.2025.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про відкладення розгляду справи по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 21.10.2025 повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 13.11.2025. На визначену дату судом в судове засідання з`явились представники позивача, відповідачів та були присутні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ..

Представник третьої особи в судове засіданян не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 21.10.2025.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про відкладення розгляду справи по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання. Ухвалою суду від 13.11.2025 повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 20.11.2025.

18.11.2025 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про виклик відповідачів у судове засідання.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились представники позивача, відповідачів та були присутні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 .

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання представника позивача про виклик відповідачів про що винесена протокольна ухвала та задоволено клопотання представника позовича про витребовування оригіналів документів у третьої особи за наслідками чого оголошнго перерву в судовому засіданні, про що винесено ухвалу яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 20.11.2025 повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 16.12.2025.

16.12.2025 на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про поновлення строку для подання доказів. Судом задоволено частково клопотання про що винесена протокольна ухвала.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились представники позивача, відповідачів, третьої особи та були присутні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 . В судовому засіданні на виконання ухвали суду оглянуто оригінали документів які надано третьою особою. За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про оголошення перерви в судовому засіданні, про що винесено ухвалу яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 16.12.2025 повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 25.12.2025.

25.12.2025 на адресу суду від представника відповідачів надійшло клопотання про долучення доказів, яке розглянуто судом та в задоволенні якого відмовлено, про що винесена протокольна ухвала.

25.12.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 05.02.2026.

В судовому засіданні від 05.02.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення. Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 13.02.2026.

У судовому засіданні 13.02.2026 проголошено скорочене рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Загальними зборами релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Якушинці, Вінницького району Вінницької єпархії УПЦ 26.08.2015 р. прийнято статут Релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Якушинці, Вінницького району Вінницької єпархії УПЦ (у новій редакції), який зареєстровано 02.11.2015 р.

Відповідно до п. 1.8 Статуту, Парафія керується настоятелем, Парафіяльними зборами та Парафіяльною радою.

Згідно п. 2.1 Статуту, Парафіяльні збори, які за посадою очолює настоятель парафії, є вищим органом управління парафії.

Відповідно до п. 1.3 розділу 1 Статуту членами парафії є православні віруючі, клірики та миряни, які досягли 18-річного віку, визнають обов`язковість Статуту УПЦ та даного Статуту, регулярно відвідують богослужіння і не перебувають під забороною чи церковним судом, що забороняє участь у богослужбовому житті.

Згідно п.2.2 Статуту до складу Парафіяльних зборів належать священно та церковно служителі, засновники парафії, а також миряни, члени даної парафії, які регулярно беруть участь у літургійному життя парафії, відзначаються християнською доброчесністю, досягли повноліття, не перебувають під забороною в священослужінні, церковним або кримінальним судом загальної юрсдикції.

З позову слідує, що 09.03.2025 року відбулись загальні збори членів релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Якушинці, Вінницького району Вінницької єпархії УПЦ, на якому було прийнято положення про правовий статус членів релігійної організації Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Якушинці, Вінницького району Вінницької єпархії УПЦ.

09.03.2025 були проведені Загальні збори релігійної громади-Парафіяльні збори, якими прийнято рішення про припинення членства та відповідно до поданих особистих заяв громадян-прийняття нових членів Релігійної громади, а також затверджено Реєстр членів релігійної громади.

Позивачем зазначається, що 27.03.2025 о 08:00 год на території с. Якушинці, Вінницького району, Вінницької області біля Меморіалу Воїнів відбулося зібрання жителів села у кількості 57 чоловік з метою переведення Релігійної громади УПЦ с. Якушинці у підпорядкування ПЦУ.

Як зазначає позивач, збори релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Якушинці, Вінницького району Вінницької єпархії УПЦ на 27.03.2025 не організовувала, списків присутніх не оформляла, а вказані списки від імені релігійної громади протиправно оформлено невідомими особами.

За результатвми зібрання від імені юридичної особи було складено Протокол №01-25 від 27.03.2025 про проведені Загальні збори даної Релігійної громади. В протоколі зазначено присутні 504 особи, головою зборів зазначено ОСОБА_1 , серетарем зборів - ОСОБА_2 , які протокол і підписали.

До протоколу додано додаток зі списками на 51 аркуші осіб, які булт присутні на загальних зборах. Дані списки також підписані ОСОБА_1 та ОСОБА_2

27.03.2025 відбулися загальні збори Свято-Миколаївського храму с. Якушинці, Вінницького району Вінницької єпархії УПЦ, на розгляд яких були винесені такі питання:

1. Про загальні збори та обрання голови та секретаря загальних зборів.

2. Про обрання лічильної комісії загальних зборів.

3. Про регламент загальних зборів.

4. Про затвердження порядку денного.

5. Про доповненян списку членів Парафіяльних зборів.

6. Про переобрання керівних органів та ревізійної комісії.

7. Про зміну підпорядкування у канонічних та організційних питаннях.

8. Про прийняття Статуту.

9. Про звернення щодо реєстрації Статуту у новій редакції.

Рішення, що ухвалені цими зборами, оформлені протоколом № 01-25 від 27.03.2025.

Додатком № 1 до вказаного протоколу затверджено список членів парафіяльних зборів релігійної громади Свято-Миколаївського храму с. Якушинці, Вінницького району Вінницької єпархії УПЦ у кількості 504 особи.

З усіх питань збори прийняли позитивні (проголосували 504 осіб «за», проти «0», утримались «0») рішення.

Позивач зазначає, що зазначена у протоколі від 27.03.2025 інформація щодо порядку проведення загальних зборів за участю 504 громадян та їх голосування з усіх питань протоколу є неправдивою.

Звертаючись до суду, позивач зазначає, що підставою позову є незгода з рішенням загальних зборів членів релігійної організації, на яких було прийнято нову редакцію статуту. Позивач вважає, що збори були проведені з порушенням процедури, визначеної статутом і Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації», внаслідок прийнятих на цих зборах незаконних рішень, що стосувалися статутної діяльності, зареєстровано статут Релігійної громади в новій редакції, тому протокол № 01-25 від 27.03.2025 та нова редакція Статуту мають бути визнані недійсними.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено у ст. 16 Цивільного кодексу України.

В силу ч. 1 ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Здійснення гарантованого Конституцією України права на свободу світогляду і віросповідання не підлягає обмеженню законом інакше, ніж в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей (ч. 2 ст. 35 Конституції України).

Подібна норма закріплена також у ст. 3 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", відповідно до якої кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Частина 3 ст. 35 Конституції України визначає, що церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов`язкова.

Ніхто не може встановлювати обов`язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" церква (релігійні організації) в Україні відокремлена від держави. Релігійна організація зобов`язана додержуватися вимог чинного законодавства і правопорядку.

Здійснення свободи сповідувати релігію або переконання підлягає лише тим обмеженням, які необхідні для охорони громадської безпеки та порядку, життя, здоров`я і моралі, а також прав і свобод інших громадян, встановлені законом і відповідають міжнародним зобов`язанням України (ч.ч. 2, 4 ст. 3 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації").

Стаття 7 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" визначає, що релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями).

Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).

Частинами 3-9 ст. 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" передбачено, що держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами.

У позовній заяві (в редакції заяви про збільшення позовних вимог) позивач просив суд визнати недійсним рішення загальних зборів Релігійної громади Свято-Миколаївського храму села Якушинці Вінницького району Вінницької єпархії УПЦ, оформлені протоколом №01-25 від 27.03.2025 та визнати недійснми Статут Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Якушинці Вінницького району Вінницько-Барської єпархії УПЦ (ПЦУ)» у новій редакції затвердженій протоколом №01-25 від 27.03.2025.

Надаючи оцінку доводам позивача, суд виходить із наступного.

Закон України "Про свободу совісті та релігійні організації" не визначає порядку вступу, прийняття до складу членів релігійної громади, їх обліку, а залишає вирішення цього питання самій громаді.

17.01.2019 р. Верховна Рада України прийняла Закон № 2673-VIІI "Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи".

Цей закон був розроблений, оскільки "конституційне право віруючих громадян та створених ними громад щодо вільного релігійного вибору виявляється ускладненим, а часом таким, який неможливо реалізувати. Відсутність вищезазначеної унормованості процедури та механізму зміни приналежності релігійних громад призводить до підвищеної конфліктності в релігійному середовищі" (з пояснювальної записки до проекту Закону від 23.02.2016 р. № 4128).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.04.2024 р. в справі № 906/1330/21, здійснивши аналіз положень Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", зробила такі висновки:

"Законодавець установив механізм, за яким рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади, і такі збори можуть скликатися її членами.

1) рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами;

2) рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади;

3) рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення;

4) рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому ст. 14 цього Закону;

5) зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого ст. 18 цього Закону;

6) частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем).

При цьому законодавець визнав автономію релігійної громади у визначенні кількості її членів, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади, а також у питаннях членства на таких засадах:

- членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади;

- релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади в порядку, встановленому її статутом (положенням)".

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно із ст. 97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу (ст. 98 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" у редакції від 15.03.2022 р. жодним чином не обмежувала чи перешкодила релігійній організації на власний розсуд визначати, в який спосіб вона вирішуватиме, чи приймати нових членів, визначатиме критерії членства та процедуру обрання органів управління.

З точки зору ст. 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосованої разом зі ст. 11, це були рішення, які лежать у площині приватного права та які не мають бути об`єктом втручання з боку органів державної влади, якщо вони не порушують прав інших осіб чи підпадають під обмеження, встановлені п.п. 2 ст. 9 та 11 Конвенції. Іншими словами, держава не може зобов`язати легально існуюче приватно-правове об`єднання прийняти нових та виключити обраних членів. Втручання такого роду суперечитиме свободі релігійних об`єднань вільно регулювати свою поведінку та вільно вести свої справи (пп. 146, 150 рішення Європейського суду з прав людини від 14.07.2007 р. у справі "Свято-Михайлівська Парафія" проти України").

У зазначеному вище рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що релігійні об`єднання вправі визначати на власний розсуд спосіб, в який вони прийматимуть нових та виключатимуть існуючих членів. Внутрішня структура релігійної організації та норми, що регулюють членство в ній, мають розглядатися як спосіб, в який такі організації виражають їх погляди та дотримуються своїх релігійних традицій. Суд вказав, що право на свободу віросповідання виключає будь-які повноваження держави оцінювати легітимність способу вираження релігійних поглядів.

У свою чергу, звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та вказує, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права (аналогічна позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2024 р. в справі № 990/150/23).

Позивач на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами щодо предмета спору, що відповідає принципу диспозитивності у господарському процесі, закріпленому у ст. 14 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи приписи статей 15, 16 Цивільного кодексу України правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зауважує, що рішення загальних (парафіяльних) зборів є актом ненормативного характеру (індивідуальним актом), тобто офіційним письмовим документом, що породжує певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Підставами для визнання правових актів індивідуальної дії (ненормативних актів) незаконними (недійсними) є невідповідність їх вимогам чинного на час його видання (затвердження) законодавства, в тому числі Конституції України, та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт.

Таким чином, для визнання недійсним рішення загальних зборів необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника юридичної особи. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлений, господарський суд не має підстав для задоволення позову. Не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Отже, позивачем при зверненні до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів оформлене пртоколом та визнання недійсним статуту повині бути доведені суду обставини порушення його прав та законних інтересів унаслідок прийняття цих рішень, невідповідність їх вимогам чинного законодавства, а також ефективність обраного способу захисту, а саме обставини того, що у разі задоволення позовних вимог порушені права та законні інтереси позивача буде відновлено.

Верховний Суд у постанові від 13.01.2022 по справі №921/591/20 зауважив, що додатково, в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Проте, за висновками суду, позивачем всіх обов`язкових складових предмету доказування у розглядуваному спорі належними та допустимими у розумінні ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами не доведено.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Тому, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги які заявлені до відповідачів ОСОБА_1 (голова зборів) та ОСОБА_2 (секретар зборів) про визнання недійсними рішення загальних зборів Релігійної громади Свято-Миколаївського храму села Якушинці Вінницького району Вінницької єпархії Українсько Православної Церкви, оформлені протоколом № 01-25 від 27.03.2025 та визнання недійсним Статут релігійної організації "Релігійна громада Свято-Миколаївського храму с. Якушинці Вінницького району Вінницько-Барської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України), у новій редакції, затвердженій протоколом № 01-25 від 27.04.2025) є неналежним способом захисту, відтак суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 ГПК України).

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог .

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1.В позові відмовити.

2.Понесені судові витрати залишити за позивачем.

3.Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4.Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник судового рішення направити сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Повне рішення складено 19 лютого 2026 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Колгоспна, 4, с. Якушинці, Вінницький р-н., Вінницька обл., 23222)

3 - відповідачам (вул. Садова, 60, с. Якушинці, Вінницький р-н., Вінницька обл., 23222) (вул. Івана Богуна, 31, с. Якушинці, Вінницький р-н., Вінницька обл., 23222)