ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2026 р. Справа№ 910/2121/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно з протоколом судового засідання від 20.01.2026,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 (повний текст складено 28.07.2025)

у справі №910/2121/25 (суддя Ю.М. Смирнова)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Борисфен-К»

до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс»

про визнання договору оренди продовженим, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Борисфен-К» (далі, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» (далі, відповідач) про визнання Договору №ДНП-2016-08/03 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 02.08.2016, укладеного між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Борисфен-К», продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що оскільки договір №ДНП-2016-08/03 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 02.08.2016 є договором найму (оренди) комунального майна, строк дії якого завершується у період воєнного стану, то цей договір є автоматично продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.

Короткий зміст рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі №910/2121/25 позов задоволено повністю.

Визнано Договір №ДНП-2016-08/03 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 02.08.2016, укладений між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Борисфен-К», продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.

Присуджено до стягнення з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Борисфен-К» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Приймаючи рішення, суд установив, що Договір №ДНП-2016-08/03 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 02.08.2016 є договором найму (оренди) комунального майна, строк дії якого завершується у період воєнного стану, а тому він є автоматично продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану на підставі пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» №634 від 27.05.2022, внаслідок чого позовні вимоги у даній справі є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 15.08.2025 через підсистему «Електронний суд» Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі №910/2121/25 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не було застосовано статтю 627 Цивільного кодексу України, статтю 179 Господарського кодексу України та не враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 у справі №559/1605/18 та у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 у справі №554/4741/19, які стосуються принципу свободи договору при визначенні сторонами його умов, що потягло з собою постановлення незаконного рішення.

Так, згідно з пунктом 6.3. Договору якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору жодна зі сторін не попередить письмово другу сторону про свій намір припинити Договір, його дія продовжується на той самий строк. У листі від 29.11.2024 №053/05-5068 КП «Київтранспарксервіс» повідомило, що не має наміру пролонгувати дію Договору та зазначило, що згідно з пунктом 6.10 Договору після припинення дії або розірвання Договору (окрім випадку втрати стороною-1 права експлуатації «Фіксованих місць для паркування») ТОВ «Борисфен-К» зобов`язане протягом 14 календарних днів звільнити «Фіксовані місця для паркування» за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Андрія Аболмасова, 2 (вул. Панельна). Враховуючи зазначені обставини, КП «Київтранспарксервіс» зауважує, що договір припинив свою дію у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

16.09.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Борисфен-К» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд залишити рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі №910/2121/25 без змін, а апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» без задоволення.

У відзиві позивач наголосив на тому, що безпідставними є посилання КП «Київтранспарксервіс» на «свободу договору», пункт 6.3. Договору, оскільки в даному випадку до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункту 5 Постанови КМУ №634, згідно з яким договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про не продовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються. Відповідач не повідомляв позивача про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону.

У відзиві позивач зазначив, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн (в разі проведення одного судового засідання), а в разі проведення двох судових засідань - 21 500,00 грн).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2025 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі №910/2121/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.

Судом установлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2121/25; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

28.08.2025 матеріали справи №910/2121/25 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі №910/2121/25 залишено без руху. Роз`яснено Комунальному підприємству «Київтранспарксервіс», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази доплати судового збору у розмірі 727,20 грн.

08.09.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію №9762 від 04.09.2025 про доплату судового збору у розмірі 727,20 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі №910/2121/25, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 07.10.2025.

07.10.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про залучення їх до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача (КП «Київтранспарксервіс») та про відкладення розгляду справи для надання їм можливості ознайомитися з матеріалами справи та підготувати пояснення.

07.10.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в іншій справі.

У судове засідання, призначене на 07.10.2025, представники сторін до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2025 клопотання представника Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» про відкладення розгляду справи №910/2121/25 задоволено, розгляд апеляційної скарги відкладено на 04.11.2025, запропоновано учасникам справи надати суду письмові пояснення з приводу заявленого Обслуговуючим кооперативом «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» клопотання про залучення його до участі у справі в якості третьої особи.

16.10.2025 через підсистему «Електронний суд» від Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання, в якому останнє просить суд заяву Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» про залучення його до участі у справі в якості третьої особи залишити без задоволення.

17.10.2025 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Борисфен-К» до Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення на заяву Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» про залучення його до участі у справі в якості третьої особи.

04.11.2025 через підсистему «Електронний суд» від Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» до Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення у справі з урахуванням поданих сторонами заперечень проти клопотання щодо залучення третьої особи.

У судове засідання, призначене на 04.11.2025, з`явилися представники позивача та відповідача, вільний слухач.

Суд у судовому засіданні 04.11.2025 розпочав розгляд заявленого Обслуговуючим кооперативом «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» клопотання про залучення його до участі у справі в якості третьої особи.

У судовому засіданні 04.11.2025 представниками сторін було заявлено про необхідність ознайомитися із додатковими поясненнями у справі, які були подані через підсистему «Електронний суд» Обслуговуючим кооперативом «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» безпосередньо перед початком судового засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 у розгляді апеляційної скарги оголошено перерву до 11.11.2025.

10.11.2025 від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення, в яких викладені заперечення на заяву Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» про залучення його до участі у справі в якості третьої особи.

11.11.2025 через підсистему «Електронний суд» від Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» надійшли додаткові пояснення у справі (у відповідь на заперечення ТОВ «Борисфен-К»).

11.11.2025 через підсистему «Електронний суд» від відповідача до суду надійшли пояснення з проханням відмовити Обслуговуючому кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» про вступ у справу в якості третьої особи.

11.11.2025 від Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Слобідський» через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про залучення до його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

У судове засідання, призначене на 11.11.2025, з`явилися представники позивача та відповідача, вільні слухачі.

З огляду на те, що у день призначеного на 11.11.2025 судового засідання до суду надійшла низка перелічених вище документів, у справі (з метою ознайомлення з поданими документами) оголошено протокольну ухвалу про перерву до 23.12.2025.

11.11.2025 (після проведеного судового засідання) від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення на заяву Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Слобідський» про залучення його третьою особою.

23.12.2025 від відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв`язку з тривалою повітряною тривогою у місті Києві, судове засідання за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі №910/2121/25, призначене на 23.12.2025 о 10 год 00 хв., не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 призначено до розгляду апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі №910/2121/25 на 20.01.2026.

У судове засідання, призначене на 20.01.2026, з`явилися представники позивача та відповідача, вільні слухачі.

У судовому засіданні 20.01.2026 суд заслухав пояснення представників сторін щодо заявлених клопотань Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» та Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Слобідський» про залучення їх до участі у справі в якості третіх осіб.

Представники позивача та відповідача заперечили проти задоволення вказаних клопотань з підстав, наведених у поданих до суду раніше письмових запереченнях.

Колегія суддів, розглянувши заявлені Обслуговуючим кооперативом «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» та Обслуговуючим кооперативом «Гаражно-будівельний кооператив «Слобідський» клопотання про залучення їх до участі у справі в якості третіх осіб, дійшла висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на таке.

Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» (далі, ОК «Дніпровський») в обґрунтування поданого ним клопотання про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні КП «Київтранспарксервіс», зазначає, що судове рішення у даній справі безпосередньо вплине на його права та обов`язки, оскільки він є первинним та законним користувачем майнового комплексу, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Панельна, 2, тобто за тією ж адресою, де розташований паркувальний майданчик, що перебуває в користуванні позивача згідно зі спірним Договором №ДНП-2016-08/03 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 02.08.2016, про продовження якого заявлено позов у даній справі. На підтвердження своїх доводів про те, що права кооперативу на майновий комплекс підтверджуються нерозривним юридичним ланцюгом актів органів влади представник ОК «Дніпровський» долучив до заяви від 07.10.2025 копії рішення виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів №201/1 від 19.02.1978, рішення виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів №114 від 11.03.1980, рішення виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів №111 від 26.01.1981, листа Республіканського добровільного товариства «Автолюбитель УРСР» від 19.07.1990 №31, рішення виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів №241 від 11.03.1991, розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №833 від 12.10.2000, розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №140 від 28.11.2001, рішення Київської міської ради Х сесії IV скликання від 19.07.2025 №878/3453.

ОК «Дніпровський» наголошує, що первинні правові підстави діяльності Кооперативу були закладені рішенням виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів №114 від 11.03.1980. Цим актом було не лише створено Кооператив, а й визначено його мету - «впорядкування будівництва і експлуатації кооперативних колективних автостоянок», що встановило його спеціальний правовий статус у відповідній сфері. Надалі, рішенням виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів №241 від 11.03.1991 було надано дозвіл Кооперативу на розширення автостоянки «Каспійська» по вул. Панельній. Цей документ підтверджує факт законного користування та здійснення поліпшень конкретного майнового комплексу саме Кооперативом, що є предметом спору. Процес юридичної ідентифікації об`єкта було завершено розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №140 від 28.11.2001, яким автостоянці Кооперативу «Каспійська» було присвоєно поштову адресу: вулиця Панельна, 2. Зазначена адреса повністю збігається з адресою об`єкта, право на експлуатацію якого є предметом даного спору.

До додаткових пояснень від 04.11.2025 ОК «Дніпровський» долучив додатково витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підтвердження того, що за фізичними особами - членами кооперативу зареєстровані права власності на гаражі №1282, №562, №1288, №560, №561, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Панельна, 2. За твердженнями ОК «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» передача права на експлуатацію всієї земельної ділянки сторонній юридичній особі (ТОВ «Борисфен-К») неминуче призведе до ситуації, коли законні власники нерухомого майна будуть позбавлені можливості обслуговувати та користуватися своєю власністю.

Обслуговуючий кооператив «Гаражно-будівельний кооператив «Слобідський» у поданому до суду клопотанні від 11.11.2025 зазначає, що він є прямим титульним власником об`єктів нерухомого майна, що фізично розташовані на земельній ділянці, право на експлуатацію якої є предметом цього судового спору. Це підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з яким кооперативу «Слобідський» на праві власності належать, зокрема, гараж № НОМЕР_1 та гараж № НОМЕР_2 . Рішення ж у даній справі визначить особу, яка отримає виключне прав на експлуатацію всієї спірної земельної ділянки і ця особа (у даному випадку ТОВ «Борисфен-К» в разі задоволення позову) отримає право визначати порядок доступу та територію, встановлювати плату за користування землею та іншим чином впливати на можливості заявника як власника використовувати своє майно.

За приписами частини 1 статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Разом із тим, відповідно до частини 2 статті 50 Господарського процесуального кодексу України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі (частини 4 статті 50 Господарського процесуального кодексу України).

Норми інституту третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, закріплені у Господарському процесуальному кодексі України, покликані захистити права та охоронювані законом інтереси осіб, які не є учасниками спірних матеріальних правовідносин, але знаходяться із однією зі сторін процесу у таких відносинах, які можуть змінитися у результаті винесеного рішення.

Колегія суддів наголошує, що у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. При цьому зазначення на якій стороні (позивача чи відповідача) може вступити у справу третя особа залежить від того, з якою зі сторін у неї існує правовий зв`язок.

Метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду. При цьому особа, яка бажає взяти участь (залучається) у справі як третя особа без самостійних вимог, має перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення саме з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому щодо сторони спору, з якої у третьої особи є матеріальний зв`язок.

Проте, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає, що рішення суду у даній справі може безпосередньо вплинути на права та обов`язки Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» та Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Слобідський» в контексті позовних вимог та спірних правовідносин.

Так, предметом даного спору є визнання продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану Договору №ДНП-2016-08/03 від 02.08.2016 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: Дніпровський район, вул. Панельна, 2, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, укладеного між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Борисфен-К».

Тобто, зміст заявлених у даній справі позовних вимог свідчить, що спірні правовідносини стосуються юридичних осіб, які є сторонами Договору та сторонами у справі.

Колегія суддів погоджується із запереченнями позивача та відповідача в даній справі стосовно того, що ні Обслуговуючим кооперативом «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський», ні Обслуговуючим кооперативом «Гаражно-будівельний кооператив «Слобідський» не надано суду доказів на підтвердження того, що вони мають право власності чи користування саме на паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Панельна, 2, що є комунальним майном і договір про надання права на експлуатацію якого укладено між сторонами даного спору й, відповідно, не доведено, що рішення суду в даній справі про визнання продовженим спірного договору може вплинути на їх права та обов`язки щодо однієї зі сторін.

Судом, зокрема, установлено, що Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» звертався до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Борисфен-К» про визнання недійсним Договору №ДНП-2016-08/03 від 02.08.2016 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування (справа №910/16958/16). Позовні вимоги у справі №910/16958/16 були обґрунтовані тим, що земельна ділянка за адресою вул. Панельна, 2 у м. Києві була передана позивачу для облаштування автостоянки за свій рахунок, проте відповідач 1 на підставі спірного договору надав відповідачу 2 право на організацію та експлуатацію 500 місць для паркування, які були передані позивачу, чим порушив право позивача на користування вказаними паркувальними місцями. Позивач посилався, що на підставі рішень виконавчого комітету Ради народних депутатів Київської міської ради від 19.02.1978 №201/1 отримав земельну ділянку (а/с Каспійська по вул. Панельна), 2 для її освоєння за призначенням під влаштування відкритої стоянки для машин. Рішенням №231 від 03.04.1978 Виконавчий комітет Дніпровської районної ради народних депутатів доручив позивачу обладнати господарським способом платні автостоянки за вказаною адресою. На підставі вказаних рішень та розпоряджень позивач обслуговує членів кооперативу наземних ділянок, які виділені для зберігання особистого автотранспорту мешканцями Дніпровського району м. Києва, обладнані за свій рахунок, в тому числі і на а/с за адресою вул. Панельна, 2 у м. Києві.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 у справі №910/16958/16, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів у справі №910/16958/16 мотивовані тим, що Обслуговуючим кооперативом «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» не доведено факту порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів зі сторони відповідачів при укладенні спірного договору.

Суди установили, що паркувальні майданчики, передані за спірним договором, у тому числі й за адресою: м. Київ, вул. Панельна, 2, закріплені на підставі Рішення Київської міської ради від 24.02.2011 №55/5442 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 30.12.2010 №573/5385 «Про бюджет м. Києва на 2011 рік» за КП «Київтранпарксервіс» й доказів надання спірної автостоянки (по вул. Панельній, 2) позивачу матеріали справи не містять.

Розглядаючи справу №910/16958/16, Господарський суд міста Києва установив, що із наданих позивачем до суду рішення виконавчого комітету Дніпровської ради народних депутатів №114 від 11.03.1980 та рішення Виконавчого комітету Дніпровської районної ради м. Києва №231 від 03.04.1987 вбачається, що у 1980 році було створено ОК «БКА «Дніпровський», якому доручено у 1987 році обладнати стоянку по просп. Ватутіна у м. Києві. Жодних даних, які б свідчили про передачу позивачу для обладнання, експлуатації чи користування автостоянки (паркувальних місць) за адресою по вул. Панельній, 2 у м. Києві зазначені рішення не містять. Лист РДТ «Автолюбитель» від 19.07.1990 №31 містить інформацію щодо передачі ОК «Дніпровський» автостоянок із зазначенням їх назв та кількості місць, проте без зазначення адрес розташування зазначених автостоянок, що унеможливлює ідентифікацію жодної з переліку вказаних стоянок, як спірної, місця на якій є предметом договору між відповідачами. Також, рішенням Виконкому Київської міської ради №201/1, на яке посилається позивач, виконкому Дніпровської ради відведено у тимчасове користування земельні ділянки для влаштування автостоянок, проте не зазначено про передачу саме позивачу жодної з вказаних стоянок.

Отже, у межах справи №910/16958/16 судами установлені преюдиційні у розумінні частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, що права Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» спірним Договором не порушуються, оскільки в останнього відсутнє право на автостоянку за адресою по вул. Панельній, 2.

До заяви про залучення Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» до участі у даній справі в якості третьої особи окрім документів, що були подані у межах справи №910/16958/16 та на які міститься посилання у рішенні суду у справі №910/16958/16, останнім долучені також рішення виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів №111 від 26.01.1981 «Про організацію тимчасових стоянок для індивідуальних транспортних засобів в нічний час на проїзних частинах другорядних вулиць міста», яким дозволено виконавчим комітетам районних рад народних депутатів разом з районними товариствами «Автолюбитель» та державтоінспекцією вирішувати питання організації тимчасових нічних стоянок для транспортних засобів за рахунок проїзної частини другорядних вулиць, тупиків та пустирів. Вказане рішення є загальним, стосується тимчасових автостоянок на проїзних частинах та немає відношення до паркувального майданчика по вул. Панельна, 2.

Щодо рішення виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів №241 від 11.03.1991 «Про надання дозволу на розширення тимчасової автостоянки «Каспійська» по вул. Панельній для зберігання транспортних засобів громадян району», згідно з яким дозволено правлінню об`єднаного кооперативу «Дніпровський» розширити тимчасову стоянку «Каспійська» для зберігання індивідуальних транспортних засобів по вул. Панельній біля Дарницького комбінату будівельних матеріалів та конструкцій на 0,2 га, то вказане рішення знову ж таки підтверджує, що це тимчасова автостоянка й жодним чином не підтверджує наявність права користування у ОК ГБК «Дніпровський» паркувальним майданчиком по вул. Панельна, 2.

Щодо розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації від 12.10.200 №883 «Про дозвіл на оздоблення фасаду, благоустрій прилеглих територій, установку МАФ та декоративних огорож», то вказане розпорядження стосується надання дозволу на здійснення благоустрою, а саме: замінити застарілі огорожі та установити легкі навіси по периметру автостоянок «Каспійська» по вул. Луначарського, 7 Б, а не вул. Панельна, 2.

Щодо розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 28.11.2001 №140 «Про надання поштових адрес», яким надано згоду на присвоєння поштової адреси автостоянка «Каспійська» - вулиця Панельна, 2. Даним рішенням лише присвоєно адресу, однак ним, як і попередніми документами, не підтверджується наявність права користування автостоянкою по вул. Панельна, 2 в м. Києві у ОК ГБК «Дніпровський».

Щодо рішення Київської міської ради «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «Антей-ХХІ» земельної ділянки для будівництва житлово-офісного комплексу на перетині вул. Анатолія Луначарського та пров. Анатолія Луначарського у Дніпровському районі м. Києва», то воно стосується зовсім іншої юридичної особи - ТОВ «Антей-ХХІ» та іншої адреси: перетин вул. Анатолія Луначарського та пров. Анатолія Луначарського.

У свою чергу, рішенням Господарського суду м. Києва від 10.07.2012 у справі №5011-57/5453-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2012, зобов`язано Об`єднаний кооператив по будівництву та експлуатації колективних автостоянок «Дніпровський» звільнити земельну ділянку площею близько 1,25 га (грошова оцінка якої 31 820 006,82 грн), розташовану за адресою: перетин вул. Анатолія Луначарського та провулка Анатолія Луначарського в Дніпровському районі м. Києва, кадастровий номер 66:105:004 та повернути її Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан. У межах справи №5011-57/5453-2012 було встановлено, що Об`єднаний кооператив по будівництву та експлуатації колективних автостоянок «Дніпровський» здійснює фактичне користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: перетин вул. Анатолія Луначарського та провулка Анатолія Луначарського в Дніпровському районі м. Києва, кадастровий номер 66:105:004, без правовстановлюючих документів на неї.

Із наведеного можна зробити висновок, що Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» при подачі заяви про вступ у справу в якості третьої особи, мотивуючи, що нібито порушується його право користування автостоянкою, подав частково ті ж самі документи, які вже досліджувалися судом при розгляді справи №910/16958/16 й де було встановлено, що вказані документи не підтверджують право користування.

Інші подані Обслуговуючим кооперативом «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» до суду в даній справі документи ні кожен окремо, ні в своїй сукупності не підтверджують наявність у ОК «Дніпровський» права користування паркувальним майданчиком за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Панельна, 2, який є предметом спірного у даній справі Договору.

Після ухвалення Господарським судом міста Києва рішення від 15.11.2016 у справі №910/16958/16 та набрання ним законної сили, Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» не звертався до суду з іншими позовами з підстав наявності в нього будь-якого права на паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Панельна, 2.

Щодо посилань ОК «Дніпровський» у додаткових поясненнях від 04.11.2025 на те, що за фізичними особами - членами кооперативу зареєстровані права власності на гаражі №1282, №562, №1288, №560, №561, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Панельна, 2, то колегія суддів зазначає, що по-перше не доведено, що відповідні фізичні особи є членами названого кооперативу, по-друге, в будь-якому випадку кооператив не є власником нерухомого майна, що перебуває у власності його членів. Водночас, ОК «Дніпровський» не надано суду доказів, що гаражі №1282, №562, №1288, №560, №561 знаходяться на одній і тій самій земельній ділянці, що й паркувальний майданчик, який є предметом укладеного Договору.

Тобто, вказані Інформаційні довідки також не підтверджують, що ОК «Дніпровський» має право власності чи користування на паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Панельна, 2, що є комунальним майном, договір оренди щодо якого укладено між КП «Київтранспарксервіс» та ТОВ «Борисфен-К».

З огляду на це, ОК «Дніпровський» не доведено, що рішення суду у даній справі може вплинути на його права та обов`язки щодо однієї зі сторін спору, відповідно підстави для залучення його до участі у справі в якості третьої особи на стороні КП «Київтранспарксервіс» відсутні.

Щодо клопотання ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Слобідський» про залучення його до участі у справі в якості третьої особи на стороні КП «Київтранспарксервіс» від 11.11.2025, то суд зазначає таке.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про право власності ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Слобідський» на гараж №285 та гараж №286 за адресою: м. Київ, «Дніпровський» гаражний кооператив автолюбителів» обслуговуючий кооператив (). У свою чергу зазначення в додаткових відомостях у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо вказаних об`єктів адреси Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський»: м. Київ, вул. А. Аболмасова (колишня Панельна), 2 жодним чином не підтверджує, що вказані гаражі знаходяться саме на майданчику для паркування транспортних засобів, який рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 (зі змінами) закріплено за КП «Київтранспарксервіс» та яким із ТОВ «Борисфен-К» укладено спірний Договір. ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Слобідський» не надано суду доказів, що гаражі №285 та №286 знаходяться на одній і тій самій земельній ділянці, що й паркувальний майданчик, який є предметом укладеного Договору.

Таким чином, рішення суду в даній справі не вплине на права та обов`язки ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Слобідський» щодо однієї зі сторін спору, відповідно підстави для залучення його до участі у справі в якості третьої особи на стороні КП «Київтранспарксервіс» також відсутні.

За результатами проведеного у справі 20.01.2026 судового засідання суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання, призначене на 20.01.2026, з`явилися представники позивача та відповідача, вільні слухачі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 №930/1591 «Про вдосконалення паркування автотранспорту в м. Києві» Комунальне підприємство «Київстранспарксервіс» визначено єдиним оператором з паркування транспортних засобів в м. Києві.

Згідно з пунктом 4 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1342 (Правила паркування транспортних засобів): спеціально обладнані майданчики для паркування - майданчики для паркування, розміщені поза межами проїзної частини вулиці або дороги та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху; оператор - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка організовує та провадить діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування, здійснює їх утримання, облаштування та обладнання, надає послуги з користування такими майданчиками, забезпечує відповідно до Податкового кодексу України сплату збору за місця для паркування транспортних засобів.

Відповідно до пункту 7 Правил паркування транспортних засобів майданчики для паркування є об`єктами благоустрою і повинні відповідати нормам, нормативам, стандартам у сфері благоустрою населених пунктів.

Рішенням Київської міської ради №1051/1051 від 25.12.2008 затверджено Правила благоустрою міста Києва.

Пунктами 17.3.1-17.3.2. вказаних Правил передбачено, що платні місця для паркування транспортних засобів (майданчики для платного паркування) призначені для тимчасової стоянки транспортного засобу зі стягненням плати за паркування у відведених або спеціально обладнаних місцях без відповідальності за збереження транспортного засобу або з такою відповідальністю, якщо можливе оснащення місця для паркування транспортних засобів необхідним обладнанням. Організація та експлуатація місць платного паркування транспортних засобів здійснюється лише оператором або підприємствами, з якими оператор уклав відповідний договір. Особливі умови користування земельними ділянками, на яких розташовані спеціально обладнані та відведені місця, полягають в розробці та погодженні в установленому цими Правилами порядку схем організації дорожнього руху, згідно з якими у оператора виникає право надання платних послуг паркування транспортних засобів та не потребує розроблення проектів відведення цих земельних ділянок.

Таблицею №1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради 23.06.2011 №242/5629 визначено перелік паркувальних майданчиків, які закріплені за Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс».

Згідно з Таблицею №1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради 23.06.2011 №242/5629 (зі змінами) за Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» закріплено спеціально обладнаний майданчик для паркування за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Панельна, 2, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва.

02.08.2016 між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» як стороною-1 (відповідач, КП «Київтранспарксервіс») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Борисфен-К» як стороною-2 (ТОВ «Борисфен-К», позивач) укладено Договір №ДНП-2016-08/03 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування (далі, Договір), згідно з пунктом 1.1. якого сторона-1 надає за плату стороні-2 право на організацію та експлуатацію 450 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 50 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: Дніпровський район, вул. Панельна, 2, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (далі - «Фіксовані місця для паркування»), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Згідно з пунктом 1.2. Договору під «Фіксованими місцями для паркування» в цьому договорі визначено експлуатацію 450 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 50 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: Дніпровський район, вул. Панельна, 2, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва.

Пунктом 1.3. Договору визначено, що «Фіксовані місця для паркування» вважаються переданими в експлуатацію стороні-2 з моменту набрання чинності договору.

Відповідно до пункту 6.1. Договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту погодження схеми ОДР та затвердження в Департаменті транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) і діє до 31.12.2019.

За умови належного виконання умов даного договору сторона-2 має переважне право на укладення нового договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування, що є «Фіксовані місця для паркування» даного договору, на той же строк (пункт 6.2. Договору).

Згідно з пунктом 6.3. Договору якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна з сторін не попередить письмово другу сторону про свій намір припинити договір, його дія продовжується на той самий строк.

Зміни у цей договір (за винятком випадку, передбаченого пунктом 3.6. Договору), можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, які оформлюються додатковою угодою до цього договору, яка набирає чинності з моменту належного оформлення і підписання сторонами, якщо інше не встановлено в самій додатковій угоді (пункт 6.4. Договору).

Відповідно до пункту 6.10. Договору після припинення дії або розірвання договору (окрім випадку втрати стороною-1 права експлуатації «Фіксованих місць для паркування») сторона-2 зобов`язана протягом 14 календарних днів звільнити «Фіксовані місця для паркування».

Додаткові угоди та усі додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками (пункт 8.2. Договору).

03.08.2016 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору щодо зміни строку дії договору з 03.08.2016 до 31.12.2024 та графіку платежів.

30.12.2016 між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору щодо зміни вартості послуг та графіку платежів.

30.01.2018 між сторонами укладено додаткову угоду №3 до договору, якою змінено вартість послуг та графіку платежів.

31.08.2018 між сторонами укладено додаткову угоду №4 до договору щодо зміни вартості послуг та графіку платежів.

21.12.2018 між сторонами укладено додаткову угоду №5 до договору щодо зміни, зокрема, вартості послуг та порядку розрахунків.

26.09.2019 між сторонами укладено додаткову угоду №6 до договору щодо зміни вартості послуг та реквізитів сторони-1.

Листом від 29.11.2024 №053/05-5068 КП «Київтранспарксервіс» повідомило ТОВ «Борисфен-К», що не має наміру пролонгувати дію договору та зазначило, що згідно з пунктом 6.10. Договору після припинення дії або розірвання договору (окрім випадку втрати стороною-1 права експлуатації «Фіксованих місць для паркування») ТОВ «Борисфен-К» зобов`язане протягом 14 календарних днів звільнити «Фіксовані місця для паркування» за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Андрія Аболмасова, 2 (вул. Панельна).

29.01.2025 позивач звернувся до КП «Київтранспарксервіс» з листом за вих.№01-29, в якому зазначив, що оскільки укладений між сторонами договір є договором найму (оренди) комунального майна, строк дії якого завершується у період воєнного стану, то на підставі положень пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» укладений між сторонами договір є автоматично продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.

29.01.2025 позивачем здійснено на користь відповідача оплату за договором в розмірі 90 675,00 грн за січень 2025 року, що підтверджується платіжною інструкцією №448 від 29.01.2025.

Згідно з платіжною інструкцією №9007 від 31.01.2025 відповідачем повернуто позивачеві кошти із призначенням платежу: повернення надлишково сплачених коштiв у зв`язку iз закiнченням термiну дiї договору №ДНП-2016-08/03.

13.02.2025 позивачем повторно сплачено на користь відповідача оплату за Договором на суму 90 675,00 грн за січень 2025 року, що підтверджується платіжною інструкцією №459 від 13.02.2025.

19.02.2025 згідно з платіжною інструкцією №9080 відповідачем повернуто позивачеві кошти з призначенням платежу: повернення надлишково сплачених коштiв у зв`язку iз закiнченням термiну дiї договору №ДНП-2016-08/03.

13.02.2025 позивачем сплачено на користь відповідача оплату за договором в розмірі 81 900,00 грн за лютий 2025 року, що підтверджується платіжною інструкцією №460 від 13.02.2025.

19.02.2025 відповідачем повернуто позивачеві кошти згідно з платіжною інструкцією №9081 з призначенням платежу: повернення надлишково сплачених коштiв у зв`язку iз закiнченням термiну дiї договору №ДНП-2016-08/03.

Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що відповідач не визнає укладений між сторонами Договір №ДНП-2016-08/03 про надання права на експлуатацію фіксованих місць для паркування від 02.08.2016 договором оренди комунального майна і не вважає такий договір автоматично продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, як про це стверджує позивач.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін з огляду на наступне.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору №ДНП-2016-08/03 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 02.08.2016.

Колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, зазначає, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором найму.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1342 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів» майданчики для паркування віднесені до об`єктів благоустрою, якими відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» є території, тобто сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об`єктів, об`єктів промисловості, комунально-складських та інших об`єктів у межах населеного пункту. Правила паркування транспортних засобів передбачають обов`язковість обладнання майданчика для паркування відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху, з обов`язковою відповідністю їх нормам, нормативам, стандартам у сфері благоустрою населених пунктів.

Відповідно до п.14.1.104 статті 14 Податкового кодексу України майданчики для платного паркування - це площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, на якій відповідно до рішення органу місцевого самоврядування здійснюється платне паркування транспортних засобів. Об`єктом оподаткування майданчику для платного паркування є земельна ділянка, яка згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради спеціально відведена для забезпечення паркування транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, тротуарах або інших місцях, а також комунальні гаражі, стоянки, паркінги (будівлі, споруди, їх частини), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету, за винятком площі земельної ділянки, яка відведена для безоплатного паркування транспортних засобів, передбачених статтею 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (п.268-1.2.1 ст.268-1 Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі статтею 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Отже, ознаками договору найму (оренди) є:

- надання певного майна особою, яка уповноважена ним розпоряджатися, у володіння та користування (або тільки у користування) іншій особі без переходу до такої особи права власності;

- має тимчасовий характер. По закінченні строку оренди майно повертається наймодавцю;

- завжди оплатний: наймач завжди має сплачувати наймодавцеві за користування майном.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.03.2024 у справі №910/1248/23 судом сформульовано правовий висновок щодо правової природи договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування та вказано, що оскільки предметом користування є майданчик для паркування як майно, і таке користування носить строковий та оплатний характер, то укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором найму. При цьому, доводи суду апеляційної інстанції про те, що зазначений договір за своєю правовою природою є договором надання послуг, Верховний Суд вважає помилковими, оскільки цей договір не передбачає завдання замовника, не визначає процесу надання послуг КП «Київтранспарксервіс», наявність чи відсутність результату таких послуг, а визначає умови передання та користування майданчиком для паркування, визначає права та обов`язки сторін, які пов`язані із цим. Наявність у п. 3.4 договору посилання на щомісячне підписання актів приймання-передачі наданих послуг не змінює правову природу характеру і умов використання відповідачем майна, у зв`язку з чим Об`єднана палата відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.06.2018 у справі №910/20720/16 та від 03.02.2020 у справі №910/6312/19, щодо застосування ст. 901 Цивільного кодексу України до договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування та зазначила, що такий договір за своєю правовою природою є договором найму (оренди) комунального майна.

Водночас, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.03.2024 у справі №910/1248/23 зазначено, що предметом спірного договору найму є обладнаний під паркування майданчик, а не майнові права на організацію та експлуатацію місць для платного паркування транспортних засобів. Права поділяються на абсолютні і відносні. До абсолютних належать права, яким кореспондує обов`язок невизначеного кола осіб не порушувати їх (і які можуть бути порушені невизначеним колом осіб). Наприклад, це право власності, сервітуту, емфітевзису, речової оренди, майнові права інтелектуальної власності. Відносними правами є ті, яким кореспондують обов`язки окремих осіб (і які можуть бути порушені тільки цими особами). Право на організацію та експлуатацію місць для платного паркування транспортних засобів не належить ані до першої категорії, ані до другої. Власне, воно взагалі не є окремим правом. Воно є лише проявом здійснення правомочності користування паркувальним майданчиком певним чином, і може бути порушене не як таке, а як вчинення перешкод у здійсненні права користування. Тому необхідно відступити шляхом уточнення також від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 11.06.2018 у справі №910/8413/17, про те, що договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування є договором найму майнових прав. Уточнення полягає в тому, що такий договір є договором найму комунального майна (паркувального майданчика).

Отже, з наведеного вбачається, що майданчик для паркування є територією (земельною ділянкою), яка обладнана відповідно до вимог Правил паркування транспортних засобів і Правил дорожнього руху; територія як земельна ділянка є предметом матеріального світу, а тому майданчик для паркування є майном у розумінні Цивільного кодексу. Правовідносини між сторонами, що засновані на договорі, пов`язані з користуванням позивачем майданчиком для паркування як майном, мета такого користування витікає з функціональних якостей майна - надання третім особам місця для паркування транспортних засобів.

На відміну від послуг чітко визначеною метою договору оренди є набуття орендарем права користування майном, яке є похідним від права власності та носить матеріальний характер, проявляється у споживанні корисних властивостей речі.

Аналіз положень закону, які визначають суть оренди та послуги, свідчить про те, що договір оренди відрізняється від договору про надання послуг своїм предметом. Зокрема, послуга існує як окреме явище - певне нематеріальне благо, споживається в процесі вчинення певної діяльності або здійснення певної діяльності, не набуваючи матеріального вигляду. У свою чергу предметом оренди є майно, тобто об`єкт матеріального світу, що визначений індивідуальними ознаками і є неспоживною річчю, або майнові права, як особливий вид майна.

Отже, укладений між сторонами Договір №ДНП-2016-08/03 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 02.08.2016 за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та §5 глави 30 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Водночас, оскільки орендоване майно є комунальною власністю, то відносини сторін даного Договору оренди регулюються також Законом України «Про оренду державного та комунального майна», який є спеціальним законом з питань оренди державного та комунального майна та регулює правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, а також передачею права на експлуатацію такого майна; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим.

Так, на час укладення спірного Договору оренди (02.08.2016) діяв Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 №2269-XII.

Приписи статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 №2269-XII передбачають, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

03.10.2019 було прийнято Закон України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ, в розділі «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 лютого 2020 року (за виключенням окремих зазначених норм).

Даний Закон набрав чинності 27.12.2019 і введений в дію з 01.02.2020.

Відповідно до частини 3 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №157-IX договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Оскільки строк дії Договору оренди від 02.08.2016 додатковою угодою №1 визначено його сторонами до 31.12.2024, то в даному випадку до спірних правовідносин слід застосувати положення Закону України від 03.10.2019 №157-ІХ «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно з частинами 3-4 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у редакції, чинній станом на 31.12.2024, договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Рішення про продовження договору оренди державного майна, передбаченого частиною другою цієї статті, і рішення про відмову у продовженні договору оренди державного майна приймаються орендодавцем. Рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною другою цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 5 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною четвертою цієї статті, за умови їх прийняття орендодавцем, становить 30 календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря. Граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною четвертою цієї статті, за умови їх прийняття або погодження представницьким органом самоврядування чи визначеними ним органами, становить 60 календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря.

Разом із тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

У подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє дотепер.

Тобто, закінчення строку дії спірного Договору оренди згідно з додатковою угодою №1 до нього, а саме, 31.12.2024, припало на час дії воєнного стану в Україні.

У той же час, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 01.04.2022 №2181-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про оренду державного та комунального майна» доповнено пунктом 6-1 , згідно з яким, зокрема, під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України може встановити інші правила передачі в оренду державного та комунального майна, ніж ті, що передбачені цим Законом, зокрема щодо продовження договору оренди, зокрема щодо запровадження можливості автоматичного продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, на строк до припинення чи скасування та на чотири місяці після припинення чи скасування воєнного стану; припинення орендарем договору оренди.

На виконання зазначених змін Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» від 27.05.2022 №634 (далі, Постанова №634), пунктом 5 якої передбачено, що договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.

У разі коли граничний строк для подання заяви про продовження договору оренди припадає на період воєнного стану, цей строк продовжується на строк воєнного стану та три місяці з дати його припинення чи скасування (абз. 6 пункту 5 Постанови №634).

При цьому, пунктом 16 вказаної Постанови №634 на орендодавців державного та комунального майна покладено, зокрема, обов`язок забезпечити продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї постанови, починаючи з 24 лютого 2022 року.

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм, автоматичне продовження договорів оренди державного та комунального майна, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, відбувається за умов відсутності повідомлення балансоутримувача, з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, направленого за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди, орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону №157-IX.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, наведеним Верховним Судом у постанові від 21.02.2024 у справі №916/309/23.

Відповідно до приписів статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 рішення про відмову у продовженні договору оренди може бути прийнято: у випадках, передбачених статтею 7 цього Закону; якщо орендоване приміщення необхідне для власних потреб балансоутримувача, які обґрунтовані у письмовому зверненні балансоутримувача, поданому ним орендарю; якщо орендар, який бажає продовжити договір оренди майна в порядку, встановленому частиною другою статті 18 цього Закону, не надав звіт про оцінку об`єкта оренди у визначений цим Законом строк; якщо орендар порушував умови договору оренди та не усунув порушення, виявлені балансоутримувачем або орендодавцем у строк, визначений у приписі балансоутримувача та/або орендодавця; якщо орендар допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців; якщо орендар станом на дату довідки балансоутримувача, передбаченої частиною шостою статті 18 цього Закону, має заборгованість зі сплати орендної плати або не здійснив страхування об`єкта оренди, чи має заборгованість зі сплати страхових платежів; якщо до юридичної особи - орендаря на момент подання ним заяви про продовження договору, поданої орендодавцю відповідно до частини третьої статті 18 цього Закону, застосовано додатковий (нефінансовий) захід кримінально-правового характеру, передбачений пунктом 4 частини першої статті 96-10-1 Кримінального кодексу України.

Отже, за змістом визначених Постановою №634 положень автоматичне продовження договорів оренди державного та комунального майна, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, починається з 24.02.2022, за таких умов:

- строк дії відповідних договорів завершується у період воєнного стану;

- відсутнє повідомлення балансоутримувача, з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, направленого за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди, орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Обставин, за яких укладений між сторонами Договір не міг вважатися продовженим у силу вказаних вимог законодавства, суд не встановив, а відповідач у листі від 29.11.2024 №053/05-5068 на такі обставини не посилався.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що оскільки КП «Київтранспарксервіс» листом від 29.11.2024 №053/05-5068 повідомило позивача, що не має наміру пролонгувати дію Договору, то, керуючись закріпленим у цивільному законодавстві принципом свободи договору, а також пунктами 6.3. та 6.10. Договору, останній припинив свою дію у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено, судом відхиляються, оскільки відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Постанова №634 впровадила автоматичне продовження договорів оренди державного та комунального майна на період воєнного стану. Це імперативна норма, що автоматично продовжує дію угод, чинних на 24.02.2022, без заяви орендаря та аукціону, за умов відсутності повідомлення балансоутримувача, з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, направленого за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди, орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону №157-IX.

Отже, обґрунтованими є доводи позивача про те, що у зв`язку з введенням в Україні правового режиму воєнного стану укладений між сторонами Договір не припинив свою дію.

Спосіб захисту, обраний позивачем, щодо визнання договору оренди продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.10.2024 по справі №920/910/23.

Також суд звертає увагу на позицію Верхового Суду при вирішенні подібної категорії спорів, викладену у постанові від 15.01.2025 у cправі №909/1001/23 за позовом Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради до Фізичної особи-підприємиці Сочавської Уляни Петрівни про звільнення майданчика для паркування, а саме: згідно висновків Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 15.03.2024 у cправі №910/1248/23, оскільки предметом користування є майданчик для паркування як майно, і таке користування носить строковий та оплатний характер (як і у даній справі, що переглядається у касаційному порядку), Верховний Суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором найму. За вказаних обставин слід зазначити, що згідно з п. 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна» під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України може встановити інші правила щодо продовження договору оренди, зокрема щодо запровадження можливості автоматичного продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, на строк до припинення чи скасування та на чотири місяці після припинення чи скасування воєнного стану. З посиланням на абз.1 п.5 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» від 27.05.2022 №634 Верховний Суд обставин, за яких укладений між сторонами договір не міг вважатися продовженим в силу вказаних вимог законодавства, не встановив, а учасники справи на такі обставини не посилалися, а отже доводи відповідачки, викладені у відзиві на касаційну скаргу, про те, що у зв`язку з введенням в Україні правового режиму воєнного стану цей договір не припинив свою дію, ґрунтуються на встановлених обставинах справи та положеннях чинного законодавства.

Отже, з огляду на те, що Договір №ДНП-2016-08/03 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 02.08.2016 є договором найму (оренди) комунального майна, строк дії якого завершується у період воєнного стану, то він є автоматично продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану на підставі пункту 5 Постанови №634, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, висновки місцевого господарського суду з приводу чого є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 лютого 2010 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову в даній справі.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі №910/2121/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі №910/2121/25 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс».

Матеріали справи №910/2121/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.02.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко