ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

16.02.2026 м.Дніпро Справа № 908/2699/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Дарміна М.О.

суддів: Іванов О.Г., Кощеєв І.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вадим"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.11.2025

у справі № 908/2699/25 (суддя Горохов І.С.)

за позовом Запорізької міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вадим"

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

29.08.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна Запорізької міської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вадим" про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна за землю за період з 03.04.2017 по 30.04.2025 у сумі 210 032,83 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач безоплатно та безпідставно користувався земельною ділянкою комунальної форми власності, кадастровий номер :05:009:0115, без правовстановлюючих документів, за період з 03.04.2017 по 30.04.2025, що є порушенням вимог ст. 206 Земельного кодексу України. Згідно розрахунку, розмір недоотриманих доходів за період з 03.04.2017 по 30.04.2025 склав суму 210 032,83 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.11.2025 у справі № 908/2699/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вадим" на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за землю за період з 03.04.2017 по 30.04.2025 у сумі 210 032,83 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вадим" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду від 07.11.2025 у справі № 908/2699/25, провадження №15/144/25 за позовом ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ від 28.08.2025 року до Товариства з обмеженою відповідальністю !Фірма "Вадим" (код у ) щодо стягнення заборгованості у розмірі 210 032,83 грн за несплату протягом 2017- 2025 орендної плати за земельну ділянку (кадастровий номер :05:009:0115) за адресою провулок Котельний, 2 у місті Запоріжжя згідно Договору оренди землі від 27.02.2006, як незаконне та необґрунтоване. Скасувати наказ на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 07.11.2025 у справі № 908/2699/25, провадження №15/144/25.

Разом з тим, в апеляційній скарзі Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вадим" викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 07.11.2025 у справі № 908/2699/25, мотивоване тим, що скаржник отримав повний текст судового рішення засобами поштового зв`язку 27.11.2025, що підтверджується поштовим відправленням № R22 від 18.11.2025.

Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 23.12.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О., судді: Іванов О.Г., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.01.2026 витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи № 908/2699/25.

14.01.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від Запорізької міської ради надійшли заперечення проти поновлення строку на апеляційне оскарження.

22.01.2026 матеріали справи № 908/2699/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.02.2026 апеляційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків, а саме, докази доплати судового збору у сумі 761,00 грн. На виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 02.02.2026 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне:

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження, а частина 2 статті 124 Конституції України передбачає право особи на захист судом його прав.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За текстом резолютивної частини рішення Господарського суду Запорізької області від 07.11.2025 у справі № 908/2699/25, повний текст рішення складено 18.11.2025р.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу Укрїани:

1. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

2. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує, що останнім днем на подання апеляційної скарг є 08.12.2025р.

Відповідні обставини підтверджуються підтверджується копією поштового відправлення № R022 (додаток 2 до апеляційної скарги).

Як вбачається зі штемпеля поштового відправлення, відділення № 6 Укрпошти на описі вкладення датою передачі апеляційної скарги до пересилання є 16.12.2025р..

В пунктах 20,21 постанови Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2018 року у справі № 904/5995/16 викладено наступний правовий висновок:

20. Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з частиною четвертою цієї статті одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

21. Отже, пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли ГПК України встановлено неможливість такого поновлення.

Обгрунтовуючи наявність підстав для поновлення строку на апеляційну провадження, апелянт зазначав про те, що представник ТОВ « ФІРМА» ВАДИМ» отримав копію повного тексту судового рішення у справі № 908/2699/25 27 листопада 2025 року, в зв`язку із чим, на його думку двадцятиденний строк на апеляційне оскарження починаєтся з 28 листопада 2025 року і закінчується 17 грудня 2025 року о 24 годині.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Поняття справедливе правосуддя в сучасному розумінні має два аспекти:

- матеріальна справедливість, яка полягає в тому, що кожне судове рішення має бути справедливим по суті (тобто при вирішенні спірного питання повинні бути справедливо визначені права і обов`язки тих, хто звернувся до суду, або завдяки судовому рішенню має бути відновлена порушена справедливість);

- процесуальна справедливість, яка передбачає розгляд справи відповідно до певних судових процедур.

В аспекті зазначеного колегія суддів апеляційного господарського суду звертається до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Враховуючи вищевикладене, з метою дотримання фундаментального принципу - доступу до правосуддя і задля уникнення зайвого формалізму, колегія суддів виснує наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 07.11.2025 у справі № 908/2699/25, оскільки причини, наведені скаржником підтверджуються доказами і є поважними поважними.

Доводи Запорізької міської ради, викладені в запереченнях проти поновлення строку на апеляційне оскарження : "...Так, апелянтом зазначено, що: «Матеріали справи не містять доказів направлення позивачем копії позовної заяви з додатками до неї на адресу відповідача рекомендованим поштовим повідомленням із зазначенням штріхового ідентифікатора та отримання цього поштового відправлення відповідачем.»

Однак, вказане спростовується матеріалами справи та доводами самого представника відповідача, який далі по тексту скарги зазначає, що «рекомендоване поштове відправлення із штріховим ідентифікатором №460» було направлено на адресу відповідача, але останнім не отримано і знаходиться станом на

15.12.2025 у терміналі ДП «Укрпошта» №49936 у м. Дніпро.

Отже, Позивачем у повній мірі було виконано вимоги законодавства щодо направлення на адресу ТОВ «Фірма «Вадим», зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копії позовної заяви з додатками до неї. Питання стосовно того, чому жоден з представників Відповідача (уповноважені особи) не з`явилися до поштового відділення задля того, щоб отримати вказані документи є поза межами обов`язків Позивача .

Крім того, такі доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, апелянтом не надано доказів підтвердження ненадходження поштової кореспонденції до відділення, на території обслуговування якого знаходиться адреса реєстрації ТОВ «Фірма «Вадим».

З огляду на вказане, дії відповідача щодо не отримання поштової кореспонденції слід розцінювати, як не сумлінне виконання своїх процесуальних обов`язків.

18.10.2023 вступили в дію зміни до ГПК України у зв`язку з введенням в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі - ЄСІТС) або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29.06.2023 № 3200-IX.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Реєстрація електронного кабінету надає можливість особі бути обізнаною про наявні судові справи, швидко та своєчасно отримувати інформацію про подані до неї позови та ухвалені судові рішення, ефективно користуватися своїми процесуальними правами, незалежно від свого реального місцезнаходження, що сприяє виконанню завдання господарського судочинства - а саме, справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенню судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляду інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На момент розгляду даної справи у суді першої інстанції, ТОВ «Фірма «Вадим» не було здійснено реєстрацію свого електронного кабінету в ЄСІТС, а тому наслідки його непоінформованості про подані до нього позови та ухвалені судові рішення слід покласти виключно на відповідача.

Крім того, просимо врахувати той факт, що незважаючи на невиконання відповідачем процесуального обов`язку щодо реєстрації свого електронного кабінету в ЄСІТС, судом першої інстанції все ж вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про наявність справи у суді, відкриття провадження по ній із зазначенням прав та обов`язків учасників у справі, передбачених чинним законодавством. Також , судом було повідомлено про прийняте у справі рішення від 07.11.2025.

Так, судом першої інстанції в описовій частині рішення зазначено щодо руху справи у господарському суді:

«Відповідач заяви по суті справи та докази в їх обґрунтування не надіслав. Клопотання, заяви не надходили.

Відповідно до Відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Вадим є: 69035, м. Запоріжжя, провул. Котельний, 2.

Поштове відправлення (копія ухвали Господарського суду Запорізької області від 08.09.2025 у справі № 908/2699/25), надіслане на вказану адресу відповідача, повернулось до суду 29.09.2025 не врученим відповідачеві із відміткою: за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 7 ст. 120 242 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Заяви про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду не надходило.

За змістом п. п. 101, 102 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі неможливості вручення адресатам (одержувачам) поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом строку, що встановлюється оператором поштового зв`язку, відправлення EMS - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.

Строк зберігання за заявою відправника/адресата (одержувача) і за додаткову плату може бути продовжений.

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою Судова повістка або реєстрованого поштового відправлення з позначкою Адміністративна послуга такі відправлення разом з бланком повідомлення про вручення повертаються за зворотною адресою у порядку, визначеному в пунктах 81, 82, 83, 84, 91, 99 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику, крім випадків, коли відправником надано розпорядження не повертати.

Повернення відправлень, від яких відмовився адресат або вручення яких неможливе, повинне здійснюватися негайно.

Невручені міжнародні поштові відправлення надсилаються до місця міжнародного поштового обміну, з якого вони були одержані.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання учасником справи кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою, та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

З огляду на викладене, суд вважає, що ним вжито достатньо заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі № 908/2699/25 за відомою суду адресою відповідача».

Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Також в ухвалі від 07.07.2021 у справі №210/5129/17 Верховний Суд зазначив, що «позивач повинен самостійно організувати відносини з оператором поштового зв`язку, кур`єрською службою тощо, з метою забезпечення отримання надісланої йому кореспонденції уповноваженою особою. Правова позиція аналогічного змісту висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 820/6755/16, від 17 жовтня 2019 року у справі № 420/5895/18.»

Крім того, якщо судові документи направлено судом за поштовою адресою, яка була надана відповідною стороною і ці документи (ухвала, рішення, тощо) повернулися у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, закінчення строку зберігання поштового відправлення, тощо то необхідно вважати, що адресат повідомлений про прийняття певного рішення. ГПК України не передбачено обов`язку суду повторно направляти на адреси учасників справи процесуальні документи, які раніше вже повернулися до суду з відміткою про неможливість вручення.

Близькі за змістом висновки викладені у постанові КГС ВС від 19.12.2022 у справі №910/1730/22.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» (Закон № 3200-IX від 29 червня 2023 року) були прийняті зміни і до Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ч.1 ст.259 та абз.1 ч.7 ст.42 ГПК України, учасник справи повинен надсилати копії документів у паперовій формі цінним листом з описом вкладення лише тим учасникам справи, які не мають електронного кабінету та відповідно до ч.6 ст.6 ГПК не зобов`язані його реєструвати.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Абзацем 2,3 ч.7 ст.42 ГПК України передбачено, що якщо інший учасник справи відповідно до ч.6 ст.6 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.

Суд, направляючи такому учаснику справи судові виклики і повідомлення, ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом, зазначає у цих документах про обов`язок такої особи зареєструвати свій електронний кабінет та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно- телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у Постанові від 30.08.2024 по справі № 908/3731/23 дійшов наступних висновків:

«...Права відповідача, який не зареєстрував електронний кабінет, не порушуються у разі ненаправлення йому позивачем паперових копій процесуальних документів при поданні позову з використанням підсистеми "Електронний суд". Відповідач несе певні негативні наслідки невиконання обов`язку з реєстрації електронного кабінету. Ці наслідки прямо передбачені ГПК, вони є збалансованими та пропорційними, тобто не порушують основоположні принципи господарського процесу, такі як верховенство права, рівність учасників судового процесу перед законом та судом, диспозитивність, гласність та відкритість судового процесу, змагальність сторін, пропорційність, зокрема, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами тощо. Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.06.2024 у справі №752/11445/22, від 01.02.2024 у справі №520/11344/23, від 28.03.2023 у справі №260/1322/21 (з урахуванням відмінностей у змісті процесуальних кодексів).

Підсумовуючи, Об`єднана палата вважає, що покладення на позивача, який виконав належним чином вимоги закону про реєстрацію електронного кабінету, подав позов та апеляційну скаргу з використанням ЄСІКС, додаткового тягаря з направлення паперових копій процесуальних документів цінним листом з описом вкладення на адресу особи, яка такий обов`язок не виконала, є невиправданим. У такому разі обов`язок інформування особи про справу, передбачений ч.1 ст.9 ГПК , покладається на суд...».

Отже, Позивачем та Судом у повній мірі було виконано вимоги чинного законодавства щодо завчасного сповіщення Відповідача про наявність позову та розгляд справи.

Разом з тим, в порушення положень вищевказаних законодавчих норм, ТОВ «Фірма «Вадим» станом до 06.01.2026 відмовлялося виконати обов`язок зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Вказане підтверджується довідкою від 07.01.2026 про реєстрацію ТОВ «Фірма «Вадим» електронного кабінету в ЄСІТС, долученою до заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Доводи представника скаржника (відповідача) про те, що строк для подачі апеляційної скарги починається з дати отримання повного тексту рішення, у даному випадку з моменту ознайомлення скаржником з його змістом 27.11.2025, є безпідставними, адже відповідач не надав жодного доказу в підтвердження факту неможливості ознайомитись з рішенням суду після складання його повного тексту (18.11.2025). З моменту складання повного тексту рішення (18.11.2025) до подачі апеляційної скарги на адресу апеляційного суду (16.12.2025) минув майже місяць.

Факт ознайомлення з оскаржуваним рішенням суду, отримання інформації від АТ «Укрпошта» не є поважною причиною для поновлення пропущеного строку для оскарження рішення, оскільки це є суб`єктивним фактором, а не об`єктивною обставиною.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які у даному конкретному випадку не є поважними, оскільки апелянтом не надано суду підтверджуючих доказів поважності причин пропуску процесуального строку.

Додатково, звертаємо увагу на ті обставини, що до подачі позовної заяви Запорізька міська рада зверталась до ТОВ «Фірма «Вадим» з вимогою №01/02-11/0538 про сплату безпідставно збереженого доходу за фактичне користування земельною ділянкою з кадастровим номером: :05:009:0115, проте, вказана вимога залишилися без виконання зі сторони Відповідача, у зв`язку з чим Позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Відповідно до інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» з розділу «трекінг відправлень» цінний лист з Вимогою від 01.04.2025 (№271) перебував у відділенні з 02.04.2025 по 22.04.2025 та тільки 26.04.2025 прибуло до Терміналу №49936 з причин «закінчення встановленого терміну зберігання».

Також, відповідно до інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» з розділу «трекінг відправлень» цінний лист з Позовною заявою та додатками до неї (№460) перебував у відділенні з 28.08.2025 по 19.09.2025 та тільки 22.09.2025 прибуло до Терміналу №49936 з причин «закінчення встановленого терміну зберігання».

Вимога та позовна заява (з додатками до вказаних документів) надсилалися на офіційно зареєстровану відповідачем юридичну адресу (докази направлення вказаних документів наявні в матеріалах справи), яка відповідно до поданих апелянтом документів (заяви, скарги) не змінилася станом до теперішнього часу.

Отже, небажання та умисне ухилення в отриманні від Запорізької міської ради та Господарського суду Запорізької області документів, направлених поштовим відправленням та звернення до суду з заявами про ознайомлення з матеріалами справи в крайні строки для подання апеляційної скарги на прийняте судом рішення, необхідно розцінювати виключно як намагання Відповідача затягувати строки для виконання вказаного рішення (примусового стягнення заборгованості, встановленої рішенням суду).

Отже, позивачем, як і судом першої інстанції, також було вжито достатньо заходів для повідомлення відповідача про наявність вимоги з боку Запорізької міської ради та подальшого звернення до суду з позовною заявою.

Також слід звернути увагу на правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.04.2021 у справі №807/627/16 «День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Варто наголосити, що право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь- якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, гарантує й стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У пункті 36 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ,

Європейський суд) від 04.12.1995 у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого

судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

В той же час, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоча остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити Суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (див. рішення у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» [GC], №26083/94, ECHR 1999-I, пункт 59; рішення у справі «Т. Р. та К. М. проти Сполученого Королівства» [GC], №28945/95, пункт 98, ECHR 2001; рішення у справі «Z. та інші проти Сполученого Королівства» [GC], №29392/95, пункт 93, ECHR 2001, рішення від 12.07.2001 у справі за заявою №42527/98 «Принц Ліхтенштейну Ганс- Адам ІІ проти Німеччини» (CASE OF PRINCE HANS-ADAM II OF LIECHTENSTEIN v. GERMANY), пункт 44).

Отже, право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

ЄСПЛ, у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України», нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть стосуватися реалізації цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Таким чином, за практикою Європейського суду з прав людини, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

На цьому наголошено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №800/474/17 (провадження №11-337заі18).

Вищенаведене засвідчує, що інститут строків в господарському процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в господарських відносинах, а також стимулює учасників господарського процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строку оскарження ухваленого рішення є однією з умов для реалізації права на оскарження у господарських відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів господарювання щодо ведення господарської діяльності. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у господарсько-правових відносинах.

Окрім цього, частина друга статті 42 ГПК України зобов`язує часників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. На цьому ж наголошено і у частині першій статті 43 цього ж Кодексу, якою передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Наведені вище правові норми ГПК України конкретизують характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку оскарження судового рішення.

В ухвалі від 20.10.2022 Великої Палати Верховного Суду від 20.10.2022 у справі №9901/462/21 сформульовані правові позиції, у силу яких учасники справи повинні вчасно, сумлінно, в належний спосіб використовувати всі наявні в них засоби та можливості, передбачені законодавством, з метою запобігання невиправданим зволіканням під час виконання своїх процесуальних обов`язків.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До таких обставин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Право на оскарження судового рішення не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на подачу апеляційної скарги.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників господарського судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ГПК України певних процесуальних дій і стимулює учасників господарського процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Підстави пропуску строку оскарження судового рішення можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання апеляційної скарги..." відхиляються колегією суддів як такі, що суперечать принципу доступу до правосуддя і праву на оскарження рішення суду першої інстанції.

Зподаних документів вбачається, щоапеляційна скарга оформлена у відповідності до вимог, встановлених ст. 258 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на зазначене, відповідно до вимог статей 256, 258, 262 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія визначилась про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Вадим, на рішення господарського суду Запорізької області від 07.11.2025р. у справі № 908/2699/25.

Керуючись ст.ст. 234, 262, 263, 267-269 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд-

УХВАЛИВ:

Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вадим" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення

Господарського суду Запорізької області від 07.11.2025 у справі № 908/2699/25.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вадим", на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.11.2025 у справі № 908/2699/25, для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Зупинити дію рішення Господарського суду Запорізької області від 07.11.2025 у справі № 908/2699/25 на час апеляційного розгляду.

Копію ухвали надіслати сторонам у справі.

Учасникам судового процесу виконати наступні дії.

Скаржнику протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження надати до суду власні заяви, клопотання відповідно до ст. ст. 38, 169, 170 Господарського процесуального кодексу України, додаткові докази та обґрунтування щодо неможливості надати їх до суду першої інстанції (копії вказаних документів у цей же строк направити іншим учасникам справи, докази чого надати суду).

Іншим учасникам процесу протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження надати до суду: відзив на апеляційну скаргу; заперечення щодо заяв та клопотань, поданих разом з апеляційною скаргою; власні заяви, клопотання відповідно до ст. ст. 38, 169, 170 Господарського процесуального кодексу України, додаткові докази та обґрунтування щодо неможливості надати їх до суду першої інстанції (копії вказаних документів у цей же строк направити іншим учасникам справи, докази чого надати суду).

Учасники справи протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження мають право подати клопотання та заяви (за наявності), додаткові докази (за наявності) та обґрунтування щодо неможливості надати їх до суду першої інстанції; заперечення на заяви та клопотання подаються протягом п`яти днів з дати отримання відповідного клопотання чи заяви.

До усіх документів, що подаються до суду, додаються докази направлення їх копій та доданих до них документів іншим учасникам справи.

У разі ненадання відзиву, клопотань, заяв, додаткових доказів у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відсутність вказаних документів не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Інформацію по справі учасники справи можуть отримати на сторінці Центрального апеляційного господарського суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою https://cag.court.gov.ua/sud4876/pres-centr/news.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Кощеєв