ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2026м. ДніпроСправа № 904/6321/25

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П., при секретарі судового засідання Коломоєць В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д,

до Комунального підприємства "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3", 53200, Дніпропетровська обл., м.Нікополь, вул.Перспективна (К.Маркса), буд.189,

про зобов`язання вчинити дії та стягнення заборгованості

Представники сторін:

від позивача: Сокуренко Євген Сергійович, довіреність №11752-К-Н-О від 23.07.2024р.

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3", в якій просить:

- зобов`язати Комунальне підприємство "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3" в особі ліквідаційної комісії, визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу Комунальне підприємство "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3" кредиторські вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" за договорами від 24.03.2011 за №б/н та від 22.06.2009 за №196041 (базовий №NIN488), що виникли станом на 09.09.2025 в загальному розмірі 153 279,05грн.;

- стягнути з Комунального підприємства "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3" на користь позивача заборгованість у загальному розмір 153 279,05грн., з яких: 151 252,05грн. за договором від 24.03.2011 за №б/н (за кредитом - 14 703,73грн., за процентами - 42 227,11грн., за комісією - 7 214,06грн., за пенею - 87 107,15грн.), 2 027,00грн. комісія за обслуговування рахунку, за договором від 22.06.2009 за №196041 (базовий №NIN488).

Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за Договором банківського обслуговування №б/н від 24.03.2011р. в частині повернення кредитних коштів та не сплати проценти і комісії за користування послугами Банку.

Ухвалою суду від 13.11.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.11.2025 о 10:30год.

В судове засідання з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на підставі поданих юридичною особою, фізичною особою - підприємцем документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" встановлено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою та фізичною особою-підприємцем для забезпечення комунікації та зв`язку із ними зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

Слід також відзначити, що місцезнаходження юридичної особи при здійсненні державної реєстрації, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" вноситься до відомостей про цю юридичну особу.

За змістом частини 4 статті 17 вказаного Закону, державній реєстрації підлягають зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться у Єдиному державному реєстрі, тобто і зміна місцезнаходження, про що юридична особа має звернутись із відповідною заявою. Не вживши заходів для внесення до Єдиного державного реєстру відомостей про зміну свого місцезнаходження (в разі такої зміни), юридична особа повинна передбачати або свідомо допускати можливість настання певних негативних ризиків (зокрема щодо неотримання поштової кореспонденції).

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 53200, Дніпропетровська область, місто Нікополь, вулиця К.Маркса будинок 189, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача (а.с. 192).

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Слід відзначити, що поштове відправлення на офіційну адресу відповідача, в якому містилася ухвала суду від 13.11.2025, було повернуто 15.12.2025 за зворотною адресою(а.с. 216-218).

Суд зазначає, що у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

В даному випадку господарським судом здійснені всі можливі заходи задля повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом, що підтверджується направленням ухвал суду на всі відомі суду засоби зв`язку з відповідачем.

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Отже станом на дату винесення рішення строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг та враховуючи обмеження, пов`язані з запровадженням воєнного стану, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою суду від 25.11.2025р. відкладено підготовче засідання по справі на 18.12.2025 о 15:00год.

В судове засідання з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про день, місце та час судового засідання був належним чином повідомлений.

Ухвалою суду від 18.12.2025р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.12.2025 о 11:30год.

В судове засідання з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про день, місце та час судового засідання був належним чином повідомлений.

Ухвалою суду від 30.12.2025р. відкладено розгляд справи по суті на 15.01.2026р. о 14:30год.

В судове засідання з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про день, місце та час судового засідання був належним чином повідомлений.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено матеріалами справи 22.06.2009р. Комунальне підприємство "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3" підписало заяву про відкриття поточного рахунку, на підставі якої відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 (а.с.8).

22.06.2009р. між Акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та Комунальним підприємством "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3" укладено Договір банківського рахунку на комплексне обслуговування за № НОМЕР_2 (а.с.9-10).

Відповідно до п.2.1.2. Договору, Банк зобов`язується здійснювати для клієнта операції, які передбачені для рахунків цього виду законами України та регламентом/ правилами на комплексне банківське обслуговування, та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта.

Згідно п.2.2.5. Договору, клієнт зобов`язується здійснювати оплату за виконання Банком операцій і надання послуг за цим договором згідно з чинними тарифами Банку.

У пункті 4.1. Договору передбачено, що цей Договір укладений на невизначений термін, набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та скріплення печатками і припиняє свою дію відповідно до умов регламенту/правил на комплексне банківське обслуговування та чинного законодавства України.

Договір підписаний з обох сторін та скріплений печатками.

Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. За положенням ч.1 та ч.4 ст. 1068 ЦК України Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Як зазначає позивач, він виконав свої зобов`язання за договором, надав послуги з комплексного банківського обслуговування, однак клієнт не сплатив комісію за обслуговування рахунку та проведення платежів, розмір якої складає 2 027,00грн., що підтверджується виписками по рахунк № НОМЕР_3 (а.с.156), №9663 (а.с.157-169), №1463 (а.с.170), ,.

Також, 24.03.2011р. КП "ЖЕК-3" підписало заяву про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів та відбитком печатки, на підставі якої приєдналось та зобов`язалось виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи Банку Договір банківського обслуговування в цілому(а.с.14).

Відповідно до вказаної заяви підприємство приєдналося до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua , які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування №б/н від 24.03.2011, та взяло на себе зобов`язання виконувати умови Договору.

На підставі заяви відповідачу встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки про розміри встановлених кредитних лімітів за Вих.№10221DNYOSOJB від 22.09.2025р. (а.с.25) на поточний рахунок клієнта встановлено кредитний ліміт, який в подальшому був змінений декілька разів, а саме:

- 24.03.2011р. 50 000грн.;

- 27.08.2013р. 7 500грн.;

- 02.09.2013р. 20 500грн.;

- 08.10.2013р. - 22 500,00грн.;

- 02.03.2014р. - 14 565,11грн.

Відповідач використав кредитний ліміт, водночас не повернув кредитні кошти та не сплатив проценти і комісії за користування послугами Банку.

Станом на 09.09.2025р. заборгованість КП "ЖИТЛОВО ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3" перед АТ КБ ПРИВАТБАНК у загальному розмірі складала 153 279,05грн. За договором банківського обслуговування від 24.03.2011р. за №б/н у розмірі 151 252,05грн., з яких: за кредитом 14 703,73грн., за процентами 42 227,11грн., за комісією 7 214,06грн., за пенею 87 107,15грн. За договором банківського рахунку на комплексне обслуговування від 22.06.2009 за №196041 (базовий №NIN488) за обслуговування рахунку 2 027,00грн.

В подальшому, позивачу стало відомо з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що Комунальне підприємство "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3"з 08.05.2013р. перебуває в стані припинення юридичної особи в результаті її ліквідації за рішенням засновників (учасників). Голова комісії з припинення - ОСОБА_1 .

22.09.2025р. АТ КБ ПРИВАТБАНК направило на юридичну адресу відповідача заяву з вимогами до юридичної особи, о припиняється за рішенням засновників (учасників) №20250602PB від 22.09.2025р. (а.с.176-177), що підтверджується наявним в матеріалах справи описом вкладення у цінний лист, фіскальним чеком і реєстром відправки (штрих-код 856) (а.с.178-179).

Лист з кредиторськими вимогами №20250602PB від 22.09.2025р. не було отримано КП "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3" в особі ліквідаційної комісії, про що свідчать відомості АТ УКРПОШТА за результатами відстеження поштового відправлення (штрих-код 856), про причини повернення (закінчення встановленого терміну зберігання), конверт повернуто та отримано відправником 09.10.2025 (а.с.180).

Таким чином, кредитор дізнався про відмову у задоволенні вимог кредитора та ухилення від їх розгляду 09.10.2025, а відтак позивач звертається до суду в межах 30 денного строку, визначеного ч. 3 ст. 112 ЦК України.

На думку позивача, ухилення ліквідаційної комісії КП "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3" від розгляду кредиторських вимог АТ КБ "ПриватБанк" та включення їх до ліквідаційного балансу призводить до того, що Банк (кредитор) фактично перебуває у стані правової невизначеності щодо своїх прав та зумовлює їх порушення.

Зазначені обставини і стали причиною звернення позивача до суду.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно ч. 2. ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до п.3.18.1.1. Умов та Правил надання банківських послуг Кредитний ліміт на поточний рахунок (далі - «Кредит») надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту (далі - «Ліміт»). Техніко-економічне обгрунтування кредиту - фінансування поточної діяльності. Про розмір Ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). Банк здійснює обслуговування Ліміту Клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку Клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах Ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

Згідно п. 3.18.1.5. Умов та Правил надання банківських послуг Кредитний ліміт стосовно до цього розділу «Умов та правил надання банківських послуг» являє собою суму грошових коштів, в межах якої Банк здійснює оплату розрахункових документів Клієнта понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку. Ліміт розраховується відповідно до затвердженої внутрішньобанківської методикою на підставі даних про рух грошових коштів попоточному рахунку, платоспроможності, кредитної історії та інших показників відповідно до внутрішньобанківськими нормативами і нормативними актами Національного банку України.

Згідно п.3.18.4.1.2. Умов та Правил надання банківських послуг при необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулення, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулення, Клієнт сплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулення.

За положенням п.3.18.4.1.3. Умов та Правил надання банківських послуг у разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулення, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулення, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошового зобов`язання Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

На підставі п.3.18.4.4. Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт сплачує Банку винагороду (комісію) за використання Ліміту відповідно до п.п. 3.18.1.6, 3.18.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг.

Відповідно до п. 3.18.5.1. Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених, термінів повернення кредиту, винагороди, Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у% річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Згідно п.3.18.6.1. Умов та Правил надання банківських послуг, обслуговування кредитного Ліміту на поточному рахунку Клієнта здійснюється з моменту подачі Клієнтом до Банку заяви на приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі) та / або з моменту надання Клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитної Ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов`язань сторонами.

За положенням ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач використав кредитний ліміт, водночас не повернув кредитні кошти та не сплатив проценти і комісії за користування послугами Банку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки заборованості, суд дійшов висновку, що такі розрахунки є обґрунтованими, арифметично вірними та такими, що не суперечить нормам чинного законодавства.

Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що кредиторські вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Комунального підприємства "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3" у загальній сумі 153 279,05грн. є обґрунтованими.

На момент пред`явлення цього позову вищевказана заборгованість добровільно не сплачена.

Комунальне підприємство "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3" є юридичною особою, що утворена 29.11.2001 (запис про державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.11.2006 №0002729).

08.05.2013 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про рішення засновників щодо припинення юридичної особи.

Строк для заявлення кредиторами своїх вимог встановлено до 17.07.2013.

Як вже було зазначено, позивачу стало відомо з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що Комунальне підприємство "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3"з 08.05.2013р. перебуває в стані припинення юридичної особи в результаті її ліквідації за рішенням засновників (учасників).

22.09.2025р. позивачем направлено на юридичну адресу відповідача заяву з вимогами до юридичної особи, о припиняється за рішенням засновників (учасників) №20250602PB від 22.09.2025р. (а.с.176-177).

Лист з кредиторськими вимогами №20250602PB від 22.09.2025р. не було отримано КП "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3" в особі ліквідаційної комісії, про що свідчать відомості АТ УКРПОШТА за результатами відстеження поштового відправлення (штрих-код 856), про причини повернення (закінчення встановленого терміну зберігання), конверт повернуто та отримано відправником 09.10.2025 (а.с.180).

Згідно з частиною 3 статті 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в порушення вимог ст. 105, 107 Цивільного кодексу України комісія з припинення відповідача протиправно ухиляється від виконання обов`язків щодо визнання реально існуючої заборгованості перед Банком та включення кредиторських вимог до проміжного ліквідаційного балансу для їх подальшого задоволення за рахунок коштів та майна особи, яка ліквідується.

Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

З огляду на викладені норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання та права вимоги його виконання є, зокрема, закон, що встановлює обов`язкові дії для того чи іншого суб`єкта в межах відповідних правовідносин.

Відповідно до ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується: 1) за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами; 2) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, за позовом учасника юридичної особи або відповідного органу державної влади; 3) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи в інших випадках, встановлених законом, - за позовом відповідного органу державної влади.

Статтею 105 Цивільного кодексу України передбачено порядок виконання рішення про припинення юридичної особи, а саме: учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію; учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється; виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи; до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи; голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Частиною 8 ст. 111 Цивільного кодексу України передбачено, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Згідно ч.3, 4 ст. 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії.

Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

Таким чином, несвоєчасне заявлення кредитором (позивачем) грошових вимог у процедурі добровільної ліквідації боржника (відповідача) не має наслідком їх погашення, а впливає лише на порядок задоволення таких вимог.

Законодавець пов`язує право позивача на звернення до суду за захистом порушеного права зокрема з обставинами наявності відмови ліквідаційної комісії відповідача у внесенні вимог позивача до проміжного ліквідаційного балансу або ухилення від їх розгляду, що має місце у спірних правовідносинах, які склались між сторонами у даній справі, оскільки ухилилась від отримання та розгляду вимог позивача.

Таким чином, норми цивільного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не надають ліквідаційній комісії права залишати вимоги кредиторів без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №910/9052/18 та від 26.10.2022 у справі № 910/406/21

Доказів розгляду відповідачем кредиторських вимог позивача та прийняття відповідного рішення за наслідками такого розгляду матеріали справи не містять.

У поданій до голови комісії з припинення заяві за №20250602PB від 22.09.2025р. позивач просив визнати вимоги кредиторські вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за договорами від 24.03.2011 за №б/н та від 22.06.2009 за №196041 (базовий №NIN488) в загальному розмірі 153 279,05грн. Та включити їх до проміжного ліквідаційного балансу та оплатити їх.

Проте, як свідчать матеріали справи, відповідачем ані у встановлений вказаною нормою строк, ані на даний час, не розглянуто кредиторських вимог позивача та не прийнято відповідного рішення за наслідками такого розгляду, а тому вимоги позивача в частині зобов`язання Комунального підприємства "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3" в особі ліквідаційної комісії, визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу Комунального підприємства "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3" кредиторські вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за договорами від 24.03.2011 за №б/н та від 22.06.2009 за №196041 (базовий №NIN488), що виникли станом на 09.09.2025 в загальному розмірі 153 279,05грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованість у загальному розмір 153 279,05 грн, з яких:- 151 252,05 грн за договором від 24.03.2011 за №б/н з яких: за кредитом 14 703,73 грн, за процентами 42 227,11 грн, за комісією 7 214,06 грн, за пенею 87 107,15 грн;- 2027,00 грн комісія за обслуговування рахунку, за договором від 22.06.2009 за №196041 (базовий №NIN488) суд зазначає наступне.

Норми статті 104- 112 ЦК України не встановлюють такого способу захисту прав кредитора, як зобов`язання включення до проміжного ліквідаційного балансу боржника кредиторських вимог. Зазначені норми взагалі не встановлюють жодних способів захисту прав кредитора. Зокрема, частиною 3 статті 112 ЦК України передбачено, що у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову, звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії.

Зазначена норма містить лише припис про право кредитора звернутися до суду з позовом до ліквідаційної комісії в разі відмови у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду, але ця норма не містить жодних положень щодо того, з яким саме позовом кредитор має право звернутися до суду, який саме спосіб захисту порушеного права в цьому випадку є належним та ефективним.

Відповідно до усталеної практики, якщо боржник не виконує грошове зобов`язання, то належною позовною вимогою є вимога кредитора про стягнення грошових коштів. Така вимога опосередковує такий спосіб захисту, встановлений законом, як примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини 2 статті 16 ЦК України).

Ефективність цього способу захисту забезпечується можливістю примусового виконання судового рішення про присудження виконавцем попри небажання боржника виконувати свій обов`язок, підтверджений судом. У таких випадках відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" виконавець, зокрема, накладає арешт на грошові кошти боржника, за їх недостатності арештовує та продає майно боржника та задовольняє вимоги кредитора - стягувача. У такий спосіб права кредитора захищаються повністю.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 30.08.2024р. по справі №905/451/22 Об`єднана палата дійшла висновку про те, що знаходження юридичної особи - боржника у стані припинення жодним чином не впливає ані на можливість відкриття виконавчого провадження, ані на примусове виконання судового рішення щодо цього боржника у процедурі виконавчого провадження, зокрема, не тягне закінчення виконавчого провадження і не є підставою для його зупинення.

Отже, позовна вимога про стягнення грошових коштів з боржника - юридичної особи, яка перебуває у стані припинення, відповідає способу захисту, встановленому законом (примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини 2 статті 16 ЦК України, частина 2 статті 20 ГК України)), і цей спосіб захисту є ефективним.

Об`єднана палата також звернула увагу на те, що позовна вимога про зобов`язання включити грошові вимоги до проміжного ліквідаційного балансу є неефективною. По-перше, виконання судового рішення про задоволення такої вимоги залежить виключно від волі відповідача. По-друге, навіть виконання такого судового рішення, тобто включення вимоги кредитора до проміжного ліквідаційного балансу юридичної особи, само по собі не гарантує сплати боргу юридичною особою, бо така сплата теж залежить виключно від волі боржника. По-третє, учасники юридичної особи, до проміжного ліквідаційного балансу якої на виконання судового рішення включені грошові вимоги кредитора, або відповідний орган юридичної особи чи відповідний державний орган можуть прийняти рішення про відміну рішення про припинення юридичної особи (частина 11 статті 17, пункт 7 частини 1 статті 251 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань"), внаслідок чого внесення вимоги кредитора до проміжного ліквідаційного балансу юридичної особи втратить будь-яке значення. У цьому випадку кредитору доведеться повторно звертатись до суду, але вже з вимогою про стягнення грошової суми.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вже було зазначено, за неналежне виконання відповідачам своїх зобов`зань позивачем нарахована заборгованість у розмірі 151 252,05 грн за договором від 24.03.2011 за №б/н з яких: за кредитом 14 703,73 грн, за процентами 42 227,11 грн, за комісією 7 214,06 грн, за пенею 87 107,15 грн;- 2027,00 грн комісія за обслуговування рахунку, за договором від 22.06.2009 за №196041 (базовий №NIN488).

Як вже було вищевстановлено, надані позивачем розрахунки є обґрунтованими, арифметично правильним та такими, що не суперечать нормам чинного законодавства.

З врахуванням вище викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

Європейський суд з прав людини у справі "Мантованеллі" проти Франції звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод є право на змагальне провадження.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 4 844,80грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зобов`язати Комунальне підприємство "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3", 53200, Дніпропетровська обл., м.Нікополь, вул.Перспективна (К.Маркса), буд.189, в особі ліквідаційної комісії, визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу Комунального підприємства "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3" кредиторські вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, 01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д) за договорами від 24.03.2011 за №б/н та від 22.06.2009 за №196041 (базовий №NIN488), що виникли станом на 09.09.2025 в загальному розмірі 153 279,05грн.

Стягнути з Комунального підприємства "ЖИТЛОВО- ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3" (53200, Дніпропетровська область, місто Нікополь, вулиця Перспективна (К.Маркса), будинок 189, ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість у загальному розмір 153 279,05грн., з яких: 151 252,05грн. за договором від 24.03.2011 за №б/н з яких: за кредитом - 14 703,73грн., за процентами - 42 227,11грн, за комісією - 7 214,06грн., за пенею - 87 107,15грн; 2 027,00грн. комісія за обслуговування рахунку, за договором від 22.06.2009 за №196041 (базовий №NIN488).

Стягнути з Комунального підприємства "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА-3" (53200, Дніпропетровська область, місто Нікополь, вулиця Перспективна (К.Маркса), будинок 189, ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) судовий збір у розмірі 4 844,80грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.02.2026

Суддя С.П. Панна