РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.02.2026Справа № 910/15291/25

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євітор" (04082, місто Київ, вулиця Вишгородська, будинок 28/1 офіс 5, ідентифікаційний код 45433688)
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Зірка" (04074, місто Київ, вулиця Новозабарська, будинок 2/6, ідентифікаційний код 35321915)
простягнення 232 142 грн 00 коп.
Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.12.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Євітор" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Зірка" про стягнення 232 142 грн 00 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з рахунку позивача було помилково перераховано кошти у розмірі 232 142 грн 00 коп. за платіжною інструкцією № 800 від 13.11.2015, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок з повернення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 232 142 грн 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 відкрито провадження у справі № 910/15291/25, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

05.01.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

07.01.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву

27.01.2026 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

04.02.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва.

ВСТАНОВИВ:

13.11.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю "Євітор" (далі - позивач) відповідно до платіжної інструкції № 800 з призначенням платежу: "За буд.матеріали Рахунок на оплату по замовленню № 25.05638 від 18.08.2025 р. У т.ч. ПДВ 20 % 38690.33 грн" здійснено платіж на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Зірка" (далі - відповідач) в сумі 232 142 грн 00 коп.

18.11.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Євітор" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Зірка" із листом № 18/11-25, в якому просить повернути сплачені кошти за платіжним дорученням від 13.11.2025 № 800 як помилково перераховані.

Листом від 02.12.2025 № 02.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна Зірка" повідомило Товариства з обмеженою відповідальністю "Євітор" про те, що сплачені позивачем кошти не є помилковим правочином, оскільки останні були перераховані за будівельні матеріали на підставі рахунку-фактури № 25.05638 від 18.08.2025, що відповідно до статей 205 та 642 Цивільного кодексу України підтверджує укладення між сторонами договору у спрощений спосіб шляхом акцепту оферти.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що з огляду на те, що між сторонами не існує будь-яких господарських правовідносин, на підставі яких у позивача є обов`язок по перерахуванню відповідачу грошових коштів у розмірі 232 142 грн 00 коп., у останнього виник обов`язок, відповідно до статей 1212-1213 Цивільного кодексу України, повернути позивачу безпідставно отримані кошти у сумі 232 142 грн 00 коп.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач зазначає, що після узгоджених всіх істотних умов між сторонами було укладено договір поставки у спрощеній письмовій формі.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Передбачений інститутом кондикції вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Отже предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (подібні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19)).

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Основна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок меж збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 04.05.2022 у справі №903/359/21, від 05.10.2022 у справі № 904/4046/20).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18, від 16.09.2022 у справі №913/703/20).

З урахуванням того, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача коштів відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, у цій справі підлягали встановленню підстави набуття відповідачем таких коштів, тобто в порядку виконання договірного зобов`язання або за відсутності правової підстави, оскільки договірний характер правовідносин, за відсутності їх припинення (розірвання тощо) виключає можливість застосування до них положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з наданої позивачем платіжної інструкції від 13.11.2025 № 800, останнім здійснено платіж на суму 232 142 грн 00 коп. з призначенням платежу: "За буд.матеріали Рахунок на оплату по замовленню № 25.05638 від 18.08.2025 р. У т.ч. ПДВ 20 % 38690.33 грн".

Водночас, вказівка призначення платежу при перерахунку коштів, з урахуванням принципу розумності, не може бути кваліфікована як дотримання письмової форми (єдиний документ, чи декілька документів, розписка чи інший документ), що підтверджує домовленість про отримання грошей за товар/послуги та умови їх здійснення, оскільки призначення платежу вказує особа, яка перераховує грошові кошти. Дійсно, в певних випадках в приватному праві призначення платежу може мати значення, наприклад при визначенні того, яке грошове зобов`язання погашається, але не для підтвердження укладення певного договору.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявні копії двох рахунків на оплату замовлення № 25.05638 від 18.08.2025 з однаковим найменуванням товару та суму оплати, проте виставлені різним платникам - Товариству з обмеженою відповідальністю "Євітор" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Денко".

Проте, в матеріалах господарської справи відсутні докази виставлення рахунку покупцю, як то надсилання засобами поштового або електронного зв`язку чи отримання під розписку.

Також, рахунок на оплату замовлення № 25.05638 від 18.08.2025 виставлений на ім`я Товариства з обмеженою відповідальністю "Євітор" містить посилання на договір № БЗ-2485116, який в матеріалах відсутній. Крім того, у відповідному рахунку вказано умову, що рахунок дійсний протягом 2 (двoх) банківських днів.

Згідно зі статтею 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зміст договору, відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, становлять, по-перше, умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та по-друге, умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. До змісту договору належать також і умови (пункти), які містяться в складових частинах договору, якщо їх наявність обумовлено в основному тексті договору (додатки, плани, схеми, кошторис, малюнки тощо).

Істотними вважаються умови, які необхідні і достатні для укладення договору. Це випливає зі статті 638 Цивільного кодексу України, згідно з якою договір вважається укладеним тільки тоді, коли між сторонами в потрібній для відповідних випадків формі досягнуто згоди зі всіх істотних його умов. Це означає, що за відсутності хоча б однієї з таких умов договір не може вважатися укладеним. Водночас, якщо досягнуто згоди щодо істотних умов, то договір набирає чинності, навіть якщо не містить якихось інших умов. Саме тому такі умови ще називають необхідними. Визначення кола істотних умов залежить від специфіки кожного конкретного договору.

Приписами частини 1 статті 641 Цивільного кодексу України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Частиною 2 статті 642 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.06.2021 по справі № 910/3140/19 вказано таке: "З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Водночас, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а судове рішення прийматись на основі цих припущень".

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на відсутність договірних відносин між сторонам цього спору, а відповідач хоча заявляє про факт існування договірних відносин, проте не надає примірника договору чи належних доказів узгодженням між сторонами всіх істотних умов правочину та допускає суперечливу поведінку, яка полягає у виставленні рахунків з ідентичними реквізитами та умовами на ім`я двох різних платників, суд дійшов висновку що відповідачем жодним чином не обґрунтовано на якій правовій підставі останнє дотепер використовує отримані від Товариства з обмеженою відповідальністю "Євітор" грошові кошти в сумі 232 142 грн 00 коп. та не повертає їх позивачу.

Оскільки, відповідач не підтвердив наявність у нього права користування вищевказаними грошовими коштами, а також зважаючи на відсутність доказів, що свідчать про наявність договірних відносин між сторонами цього спору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Денко" зобов`язано повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Євітор" грошові кошти в сумі 232 142 грн 00 коп. на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тобто, стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтями 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Зірка" (04074, місто Київ, вулиця Новозабарська, будинок 2/6, ідентифікаційний код 35321915) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євітор" (04082, місто Київ, вулиця Вишгородська, будинок 28/1 офіс 5, ідентифікаційний код 45433688) 232 142 (двісті тридцять дві тисячі сто сорок дві) грн 00 коп. безпідставно набутих коштів та 2 785 (дві тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн 70 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька