ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4843/25

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Босової Ю.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до фізичної особи-підприємця Василишина Юрія Володимировича про стягнення 54 631,08 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (далі по тексту ТОВ «Коллект центр») звернулось до господарського суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Василишина Юрія Володимировича (далі по тексту ФОП Василишин Ю.В.) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 54 631,08 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35 126,04 грн, заборгованості за процентами у розмірі 17 636,32 грн, збитків від інфляції у розмірі 1533,82 грн, 3% річних у розмірі 334,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором №011/0029/374765 від 31.10.2017, право вимоги виконання зобов`язань за яким перейшло до позивача, в частині повернення кредиту та сплати процентів.

Ухвалою суду від 09.12.2025 дана справа була призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання для розгляду справи по суті на 12.01.2026 о 14:45 год.

12.01.2026 до суду від ТОВ «Коллект центр» надійшла заява, по тексту якої позивачем було повідомлено, що правильною адресою реєстрації та проживання відповідача слід вважати наступну: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 12.01.2026 судом було відкладено розгляд справи на 09.02.2026 о 12:30 год.

ФОП Василишин Ю.В. був належним чином повідомлений про розгляд судом даної справи шляхом направлення ухвали суду від 09.12.2025 на адресу його місцезнаходження згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_2 . Проте направлене на адресу відповідача поштове відправлення так і не було повернуто до суду.

Господарський суд зазначає, що ж/м «Радужний» розташований у с. Лиманка Одеського району Одеської області, а, отже, відомості в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про адресу місцезнаходження відповідача вочевидь не відповідають дійсності. При цьому підстави для врахування інформації із заяви ТОВ «Коллект центр» від 12.01.2026 у суду відсутні, оскільки зазначена інформація не підтверджена жодними доказами.

З урахуванням ненадходження до суду рекомендованого повідомлення про вручення або невручення відповідачу ухвали суду від 09.12.2025, а також приймаючи до уваги відомості з Єдиного державного демографічного реєстру про місце реєстрації відповідача, судом було направлено ухвалу від 12.01.2026 на наступну адресу: АДРЕСА_3 .

28.01.2026 до суду було повернуто поштове повідомлення про невручення відповідачу ухвали суду від 12.01.2026 з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З огляду на викладене господарський суд доходить висновку про належне повідомлення ФОП Василишина Ю.В. про розгляд судом даного спору. Оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позов справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

ТОВ «Коллект центр» у судові засідання у даній справі жодного разу не з`явилося, у позовній заяві позивач просив проводити розгляд справи за відсутності його представника.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

19.10.2017 ФОП Василишиним Ю.В. було підписано та подано ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заяву на відкриття поточного рахунку (для фізичних осіб-підприємців у рамках продукту «Кредитна картка для підприємців»).

31.10.2017 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (Банк), ПрАТ «Страхова компанія «Уніка життя» (Страховик) та ФОП Василишин Ю.В. (Клієнт/Страхувальник) було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №011/0029/374765, згідно з п. 1.1 якого протягом строку дії кредиту Банк надає Клієнту можливість використання кредитної лінії з поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів шляхом здійснення платежів в межах поточного ліміту з рахунку у разі відсутності (недостатності) на рахунку грошових коштів. Максимальний ліміт кредиту за договором складає 250 000,00 грн. В межах максимального ліміту встановлюється поточний ліміт кредиту (далі - поточний ліміт). На дату укладення договору поточний ліміт кредиту складає 30 000,00 грн. В подальшому поточний ліміт встановлюється та визначається відповідно до статті 3 договору.

Згідно з п. п. 1.2, 1.3 договору №011/0029/374765 від 31.10.2017 строк дії кредиту встановлюється з наступного дня, що слідує за датою укладання договору, та діє по 31.10.2019 включно. Без укладання додаткових угод до договору Банк має право продовжити строк дії кредиту на 24 (двадцять чотири) календарних місяці за умови, що на дату закінчення кредитування буде дотримано кожну з наступних умов: Банк за 20 (двадцять) робочих днів до останнього робочого дня строку дії кредиту не отримав листа Клієнта про відмову від продовження строку дії кредиту; відсутні факти невиконання або неналежного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за договором; відсутні умови, передбачені пунктом 8.2 договору.

Відповідно до п. 1.4 договору №011/0029/374765 від 31.10.2017 Кредит надається виключно з метою фінансування господарської (підприємницької) діяльності Клієнта, у зв`язку із чим до відносин сторін не застосовується Закон України «Про споживче кредитування». Банк у будь-який час протягом строку дії договору має право здійснювати перевірку цільового використання кредиту, вимагати від Клієнта надання доступу до приміщень або матеріальних цінностей та будь-яких документів, необхідних для здійснення такої перевірки, а Клієнт зобов`язаний на першу вимогу Банка забезпечити представникам Банку доступ до відповідних приміщень або матеріальних цінностей та надати документи, що підтверджують цільове використання кредиту.

Згідно з п. 2.1 договору №011/0029/374765 від 31.10.2017 протягом всього строку фактичного користування кредитом Клієнт зобов`язаний сплачувати щомісяця Банку проценти, розмір яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 29,9 % річних, крім випадків, передбачених п.п.2.2. договору.

На умовах договору у разі ініціювання Клієнтом операцій по рахунку з використанням спеціальних платіжних засобів та при відсутності (недостатності) на рахунку власних коштів Клієнта Банк зобов`язується надати кредитні кошти шляхом їх безготівкового переказу з позичкового рахунку на рахунок в межах поточного ліміту та здійснити ініційовану Клієнтом операцію. З моменту здійснення таких платежів Банк вважається таким, що надав Клієнту кредит на суму здійснених Банком платежів. При цьому використання коштів за рахунок кредиту з використанням платіжної картки до рахунку із застосуванням ПІН-коду та/або реквізитів картки, у т.ч. довіреними особами Клієнта, або із застосуванням СІМ-коду, при здійсненні видаткових операцій з рахунку розглядається сторонами як використання кредиту Клієнтом (п. 3.1 договору №011/0029/374765 від 31.10.2017).

Відповідно до п. 4.1 договору №011/0029/374765 від 31.10.2017 предметом страхування за договором є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям здоров`ям та працездатністю Клієнта, який є страхувальником то застрахованою особою за договором. Правила добровільного страхування життя ПрАТ «Страхова компанія «Уніка життя», що зареєстровані Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 19.11.2008 року за №0181638, в редакції, чинній на момент укладення договору страхування (далі за текстом - Правила страхування), та Програма страхування №10, яка є додатком №11 до Правил страхування (далі за текстом - Програма страхування), є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 5.1 договору №011/0029/374765 від 31.10.2017 Клієнт зобов`язаний протягом дії договору здійснювати погашення заборгованості в порядку, визначеному договором, шляхом зарахування на рахунок щомісячного обов`язкового платежу, розрахованого відповідно до умов пункту 5.2. договору, та здійснити повне (остаточне) погашення заборгованості не пізніше дати закінчення кредитування. Під поняттям погашення заборгованості сторони розуміють повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати комісій, штрафів та інших платежів, якщо такі матимуть місце, які передбачені договором, в тому числі відшкодування витрат та збитків Банку, пов`язаних з неналежним виконанням Клієнтом умов договору.

Клієнт зобов`язаний до 10 (десятого) числа включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за першою (з дати укладення договору) датою розрахунку процентних платежів, забезпечити на рахунку наявність коштів для сплати щомісячного обов`язкового платежу в сумі не менше 15 (п`ятнадцяти) відсотків від залишку заборгованості за кредитом на дату розрахунку процентних платежів, але не менше фіксованої суми, встановленої відповідними тарифами Банку. При цьому залишок заборгованості за кредитом, що береться до розрахунку щомісячного обов`язкового платежу, включає використання суми кредиту, суми нарахованих процентів, комісій та штрафів за всіма видами заборгованості, зменшеної на суму невнесеного Клієнтом щомісячного обов`язкового платежу попередніх місяців. В разі недостатності на рахунку коштів, належних до сплати Клієнтом Банку за договором в термін виконання зобов`язань Клієнта за договором Клієнт вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань за договором (п. 5.2 договору №011/0029/374765 від 31.10.2017).

Згідно з п. п. 11.1-11.4 договору №011/0029/374765 від 31.10.2017 Банк у встановленому законодавством України порядку має право без згоди Клієнта відступити свої права вимоги за договором будь-якій особі або обтяжити ці права іншим чином на умовах договору. У разі відступлення прав вимоги за договором, новий кредитор набуває усі права та обов`язки Банку за договором, що стосуються умов кредитування, в повному обсязі, у тому числі право щодо повернення Кредиту, процентів за користування, неустойок. Банк повідомляє Клієнта про факт відступлення права вимоги шляхом відправлення письмового повідомлення рекомендованим листом за адресою Клієнта зазначеною в договорі або повідомленою Банку Клієнтом в порядку, визначеному договором. Обов`язок Банку щодо повідомлення Клієнта про відступлення вважається належно виконаним за наявності відмітки (квитанції) поштового відділення про направлення відповідного повідомлення за останньою відомою Банку згідно умов договору адресою Клієнта. З моменту відступлення Банком права вимоги за договором рахунок закривається, страховий захист за договором припиняється без можливості його відновлення, а відповідні права та обов`язки сторін щодо рахунку та страхування, що випливають із статті 4 договору, припиняються.

На підтвердження обставини використання ФОП Василишиним Ю.В. кредитного ліміту за договором №011/0029/374765 від 31.10.2017 суду було надано виписку по рахунку за період з 17.03.2020 до 13.02.2024, а також за період з 27.11.2017 до 02.07.2021, з 01.11.2017 до 01.08.2019.

Відповідно до розрахунку, складеному АТ «Райффайзен Банк Аваль», заборгованість по картковому кредиту за договором №011/0029/374765 від 31.10.2017, станом на 17.03.2020 становила 35 126,04 грн заборгованість за тілом кредиту, 573,06 грн заборгованість за відсотками.

20.09.2019 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (Первісний кредитор) та ТОВ «Вердикт капітал» (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги №114/2-19-F, відповідно до п. 2.1 якого на умовах та в порядку, встановленому цим договором та відповідно до ст. ст. 512-519 ЦК України, Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а Новий кредитор приймає належні Первісному кредитору права вимоги до Боржників, вказаних у реєстрі Боржників.

Згідно з п. 2.4 договору про відступлення права вимоги №114/2-19-F від 20.09.2019 внаслідок передачі (відступлення) прав вимоги за цим договором Новий кредитор замінює Первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості, та набуває права грошових вимог Первісного кредитора, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами. Сторони погодили, що кожен наступний реєстр Боржників доповнює, а не замінює попередній.

Згідно з п. 7.1 договору про відступлення права вимоги №114/2-19-F від 20.09.2019 договір набирає силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору.

17.03.2020 ТОВ «Вердикт капітал» перерахувало на рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль» грошові кошти у розмірі 1 875 601,63 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2, у графі призначення платежу якого зазначено наступне: оплата портфелю згідно договору №114/2-19-F від 20.09.2019.

З реєстру боржників, який є додатком до договору №114/2-19-F від 20.09.2019, вбачається, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» було відступлено, в тому числі, право вимоги до ФОП Василишина Ю.В. за кредитним договором №011/0029/374765 від 31.10.2017 на загальну суму 35 699,10 грн, з яких 35 126,04 грн заборгованість за тілом кредиту, 573,06 грн заборгованість за відсотками ( №368 реєстру боржників).

28.12.2022 між ТОВ «Вердикт капітал» (Первісний кредитор) та ТОВ «Коллект центр» (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №28-12/2022, відповідно до п. 2.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Первісного кредитора до Боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до цього договору, включаючи право вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників за договорами позики з урахуванням всіх змін, доповнень та додатків до них. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за право вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначеному цим договором.

Згідно з п. 5.4 договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №28-12/2022 від 28.12.2022 з моменту відступлення (передачі) Первісним кредитором Новому кредитору прав вимоги, Новий кредитор є таким, що замінив Первісного кредитора у правовідносинах з Боржниками, що існують на дату відступлення права вимоги.

28.12.2022 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» було підписано акт приймання-передачі реєстру Боржників, який є додатком №4 до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №28-12/2022 від 28.12.2022.

28.12.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» було підписано акт зарахування зустрічних однорідних вимог, в результаті підписання якого сторонами було зараховано, зокрема, вимоги ТОВ «Вердикт капітал» до ТОВ «Коллект центр» за договором №28-12/2022 від 28.12.2022 на суму 1 558 293,66 грн.

19.11.2024 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено додаткову угоду №1 до договору №28-12/2022 від 28.12.2022, якою сторонами було внесено зміни до реєстру Боржників у зв`язку з виявленням технічної помилки.

Відповідно до змін в реєстр Боржників до договору №28-12/2022 від 28.12.2022, який є додатком №1 до додаткової угоди №1 від 19.11.2024, ТОВ «Вердикт капітал» відступило ТОВ «Коллект центр» право вимоги до ФОП Василишина Ю.В. за кредитним договором №011/0029/374765 від 31.10.2017 на загальну суму 54 631,08 грн, з яких 35 126,04 грн заборгованість за тілом кредиту, 17 636,32 грн заборгованість за відсотками, відповідальність за порушення зобов`язання згідно зі ст. 625 ЦК України 1868,72 грн (№1076 реєстру боржників).

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Предметом заявленого ТОВ «Коллект центр» позову є вимоги про стягнення з ФОП Василишина Ю.В. заборгованості за тілом кредиту, процентами, а також нарахованими збитками від інфляції та 3% річних з підстав неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №011/0029/374765 від 31.10.2017.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Водночас вимогами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарським судом під час вирішення даного спору встановлено, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» на виконання зобов`язань за кредитним договором №011/0029/374765 від 31.10.2017 здійснювало кредитування рахунку ФОП Василишина Ю.В., що підтверджується виписками по рахунку відповідача. Проте в порушення прийнятих на себе зобов`язань відповідачем не було повернуто заборгованість за тілом кредиту у розмірі 35 126,04 грн, а також не було у повному обсязі сплачено проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 511, ч. 1 ст. 513 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

На підставі договору відступлення права вимоги №114/2-19-F від 20.09.2019 та договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги №28-12/2022 від 28.12.2022 право вимоги до ФОП Василишина Ю.В. перейшло спочатку до ТОВ «Вердикт капітал», а потім до ТОВ «Коллект центр», який і виступає позивачем за заявленими позовними вимогами.

За умовами укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ФОП Василишиним Ю.В. кредитним договором №011/0029/374765 від 31.10.2017 Банком були прийняті на себе зобов`язання здійснювати кредитування рахунку відповідача у строк до 31.10.2019 з можливістю продовження строку дії договору на 24 місяці. Так, з розрахунку заборгованості, складеного АТ «Райффайзен Банк Аваль» станом на 17.03.2020, можна встановити, що Банком було реалізовано право на продовження строку дії договору до 31.10.2021.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги реалізацію АТ «Райффайзен Банк Аваль» права на продовження строку дії договору №011/0029/374765 від 31.10.2017 до 31.10.2021, господарський суд доходить висновку про наявність у ФОП Василишина Ю.В. обов`язку сплачувати проценти за користування кредитними коштами у строк до 31.10.2021.

З викладених обставин, враховуючи відсутність доказів належного виконання ФОП Василишиним Ю.В. зобов`язань за кредитним договором №011/0029/374765 від 31.10.2017, господарський суд доходить висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення заявлених ТОВ «Коллект центр» позовних вимог до відповідача про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35 126,04 грн та заборгованості за процентами у розмірі 17 636,32 грн, які були нараховані у строк до 31.10.2021.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на приписи чинного законодавства ТОВ «Коллект центр» було заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 334,90 грн, нараховані на заборгованість за тілом кредиту у розмірі 35 126,04 грн за період з 31.10.2021 до 23.02.2022, а також збитки від інфляції у розмірі 1533,82 грн, нараховані з урахуванням показників інфляції за листопад 2021 року лютий 2022 року.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та збитків від інфляції, господарський суд дійшов висновку про його правильність та обґрунтованість, що має наслідком задоволення заявлених ТОВ «Коллект центр» вимог в цій частині позову до ФОП Василишина Ю.В.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку щодо необхідності задоволення заявлених ТОВ «Коллект центр» позовних вимог шляхом присудження до стягнення з ФОП Василишина Ю.В. заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35 126,04 грн, заборгованості за процентами у розмірі 17 636,32 грн, збитків від інфляції у розмірі 1533,82 грн, 3% річних у розмірі 334,90 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням заявлених позовних вимог відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Вирішуючи питання про стягнення з ФОП Василишина Ю.В. на користь ТОВ «Коллект центр» витрат на правову допомогу у розмірі 16 000,00 грн, вимога про стягнення яких була заявлена позивачем у позовній заяві, суд виходить з наступного.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем було надано суду договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «Лігал асістант»; прайс-лист вартості послуг адвокатського об`єднання «Лігал асістант»; заявку про надання правової допомоги від 01.10.2025 до договору №01-07/2024 від 01.07.2024, згідно з якою позивач доручив адвокатському об`єднанню «Лігал асістант» надати правову допомогу про стягнення заборгованості з ФОП Василишина Ю.В. за кредитним договором №011/0029/374765, вартість якої оцінена сторонами у розмірі 16 000,00 грн, з яких 4000,00 грн усна консультація, 12 000,00 грн складання позовної заяви про стягнення боргу.

31.10.2025 між ТОВ «Коллект центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал асістант» було підписано акт про надання правової допомоги №15 до договору №01-07/2024 від 01.07.2024, з витягу з якого вбачається, що позивачем була надана правова допомога, раніше визначена сторонами у заявці від 01.10.2025.

Згідно зі сталою і послідовною практикою Верховного Суду витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

ФОП Василишин Ю.В. не скористався наданим законом правом на подання до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки викладені у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

Ці висновки було підтверджено і в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява N 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц вказала, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28-29).

Відповідно до ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Господарський суд зазначає, що заявлені ТОВ «Коллект центр» до стягнення витрати у розмірі 16 000,00 грн, що становить майже 30% від ціни позову, не відповідають критерію розумності з огляду на предмет спору та віднесення даної справи до категорії малозначної. Зміст наданої правової допомоги у межах даної справи фактично полягає у наданні усної консультації та підготуванні позовної заяви у зв`язку з чим стягнення з відповідача усієї суми витрат на правову допомогу матиме наслідком покладення надмірного тягаря на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись принципом пропорційності, критеріями реальності, співмірності та розумності судових витрат, а також положеннями ч. ч. 5-7 ст. 129 ГПК України, приймаючи до уваги відсутність обставин, на підставі яких суд може зробити висновок про віднесення даної спору до складної, господарський суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання позивача шляхом присудження до стягнення з ФОП Василишина Ю.В. витрат на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн. В іншій частині клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Василишина Юрія Володимировича /адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 / на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» /01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306; ідентифікаційний код 44276926/ заборгованість за тілом кредиту у розмірі 35 126,04 грн /тридцять п`ять тисяч сто двадцять шість грн 04 коп./, заборгованість за процентами у розмірі 17 636,32 грн /сімнадцять тисяч шістсот тридцять шість грн 32 коп./, збитки від інфляції у розмірі 1 533,82 грн /одна тисяча п`ятсот тридцять три грн 82 коп./, 3% річних у розмірі 334,90 грн /триста тридцять чотири грн 90 коп./, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн /дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп./, витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн /вісім тисяч грн 00 коп./.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 16 лютого 2026 р.

Суддя С.П. Желєзна