ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23 лютого 2026 року Справа № 903/162/26

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., розглянувши заяву Комунального підприємства «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка»

про забезпечення позову до подання позовної заяви

особи, які можуть набути статусу учасників справи:

Позивач: Комунальне підприємство «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка»

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна Інжиніринг»

Встановив: 20.02.2026 через систему «Електронний суд» надійшла від Комунального підприємства «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка» заява про забезпечення позову. В якості особи, яка може отримати статус відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна Інжиніринг» в заяві просить суд:

- накласти арешт на грошові кошти у межах суми 586 455, 90 грн., що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Україна Інжиніринг» (ідентифікаційний код 34572021; місцезнаходження: 45607, Волинська обл., Луцький р-н, с. Гірка Полонка, вул. Горохівська, 63А) та знаходяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник вказує на те, що між Комунальним підприємство «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка» (замовник) та ТзОВ «Україна Інжиніринг» (підрядник) укладено договір №344 про закупівлю робіт від 31.07.2025. Проте, у зв`язку з неналежним виконанням підрядником зобов`язань за договором, 06.02.2026 КП «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка» скерувала на адресу ТзОВ «Україна Інжиніринг» повідомлення про нарахування штрафних санкцій та односторонню відмову від договору №344 про закупівлю робіт від 31.07.2025. Однак, дане повідомлення зі сторони ТзОВ «Україна Інжиніринг» залишено без реагування.

Заявник, доводить, що майбутні позовні вимоги мають майновий характер та полягають у стягненні чітко визначеної грошової суми. Беручи до уваги, що комунальне підприємство здійснювало оплату виконаних робіт на банківські рахунки ТОВ «Україна Інжиніринг», проте не володіє інформацією щодо подальшого руху цих коштів та можливого їх виведення на інші рахунки. КП «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка» доводить, що накладення арешту на грошові кошти є співмірним заявленим вимогам, відповідає принципам розумності, обґрунтованості та адекватності заходів забезпечення позову і спрямоване на гарантування реального виконання можливого рішення суду .

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши наявні в заяві докази, суд дійшов висновку, що дана заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 137 ГПК України).

Однак, відповідно до ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду або незабезпечення таким рішенням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

При цьому господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 916/1094/16.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

За змістом статті 136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За змістом цієї норми під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів.

Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт має стосуватися майна, належного до предмета спору.

Накладення арешту в межах ціни позову на кошти, що належать чи підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, є одним із визначених законом способів забезпечення позову.

Касаційний господарський суд Верховний Суд в постанові від 26.11.2020 у справі № 911/949/20 дійшов висновку, що пункт 1 частини першої статті 137 ГПК України визначає два окремі засоби забезпечення позову, а саме накладення арешту на майно та накладення арешту на кошти, які за змістом цієї норми можуть застосовуватися одночасно або незалежно один від одного.

Дослідивши зміст заяви Комунального підприємства «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка» про забезпечення позову, суд дійшов висновку про те, що вжиття обраних заявником заходів забезпечення позову, а саме: накладення арешту на грошові кошти у межах суми позову в розмірі 586 455, 90 грн., означатиме вирішення спору по суті, з яким заявник має намір звернутися до суду .

Разом з тим, заявником не надано суд доказів про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна Інжиніринг» є боржником за невиконаними рішеннями судів. Суду не надано первинних чи інших документів, які підтверджували б намір реалізувати активи відповідачем (грошові кошти, нерухоме майно, тощо).

Отже, докази, які б переконливо свідчили про наявність достатньо обґрунтованого припущення стосовно можливості невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття такого заходу забезпечення позову, заявником не долучено до заяви про забезпечення позову.

Заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Заявником не подано докази, які підтверджують вчинення відповідачами будь-яких умисних дій, спрямованих на не виконання рішення суду в майбутньому.

Також не надано належних та допустимих доказів, що відповідач маючи грошові кошти, їх приховує.

При цьому на момент розгляду судом даної заяви про забезпечення позову (до пред`явленого позову) суд не вирішує спір по суті, що унеможливлює задоволення вказаної заяви та застосування таких заходів забезпечення позову, про які просить Комунальне підприємство «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка».

Крім того, не може залишатися поза увагою суду предмет та підстава позову з яким має намір заявник звернутися до суду. Зокрема, сума позову щодо, якої просить вжити заходи до забезпечення позову складається зі штрафу у сумі 428 070,00 грн. і пені у розмірі 158 385,90 грн. та не містить в собі суми основного боргу, а відтак на думку суду є оспорюваною сумою.

ГПК України хоч і передбачає такий захід забезпечення позову, як накладення арешту на кошти (в тому числі, які знаходяться на рахунках особи), натомість, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/48318, від 28.08.2019 у справі № 910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 21.01.2021 у справі № 924/881/16, Велика Палата Верховного суду в постанові від 18.05.2021 №914/1570/20, в постановах Верховного Суду від 05.04.2023 № 915/577/22, від 13.02.2023 № 922/1737/22.

Згідно зі ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви КП «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка» про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 74, 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Комунального підприємства «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка» про забезпечення позову, поданої до подачі позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В. М. Дем`як