РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.02.2026Справа № 910/14353/25

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Інжиніринг" (Україна, 81137, Львівська обл., Львівський р-н, с. Кротошин, вул. Новосільська, буд. 7; ідентифікаційний код: 41957285)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Димовент плюс" (Україна, 01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 19/3, корп. 3, оф. 2; ідентифікаційний код: 45523865)

про стягнення 359 095,58 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Захід Інжиніринг" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Димовент плюс" (далі - відповідач) про стягнення 359095,58 грн, з яких 316900,00 грн заборгованості, 35493,64 грн пені, 3267,08 грн інфляційних втрат та 3434,86 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки № 41957285/01 від 30.06.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 вказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

25.11.2025 позивачем сформовано в системі "Електронний суд" заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатками, яка 26.11.2025 зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визнано справу малозначною, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

12.12.2025 відповідачем сформовано в системі "Електронний суд" відзив на позовну заяву, який 15.12.2025 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду". У відзиві відповідачем було визнано позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 316 900,00 грн.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 46 та ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частинами 2, 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на те, що про часткове визнання позову відповідач зазначив у відзиві на позовну заяву, який підписано адвокатом Солдаткіним Олександром Сергійовичем, повноваження якого підтверджуються ордером АІ №2048065 від 12.11.2025, і зі змісту відзиву вбачається, що часткове визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, суд, відповідно до частин 3, 4 статті 185 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе прийняти часткове визнання позову відповідачем.

16.01.2026 позивачем сформовано в системі "Електронний суд" додаткові пояснення, які 19.01.2026 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

19.01.2026 відповідачем сформовано в системі "Електронний суд" заперечення на додаткові пояснення, які 20.01.2026 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

25.01.2026 позивачем сформовано в системі "Електронний суд" додаткові пояснення, які 26.01.2026 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

28.01.2026 відповідачем сформовано в системі "Електронний суд" заперечення на додаткові пояснення, які 28.01.2026 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.06.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Димовент плюс" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Захід Інжиніринг" (далі - покупець) було укладено Договір поставки №41957285/01 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставляти і передавати у власність покупцю сталеві вироби, найменуванням, кількістю, асортиментом і за ціною згідно рахунків-фактур, видаткових накладних, (надалі іменується товар), а покупець зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Згідно з п. 1.2 Договору товар може поставлятися постачальником партіями, відповідно до замовлень покупця, погодженими сторонами та зазначеними у видаткових накладних, що підтверджують факт отримання товару і являються невід`ємною частиною даного договору. Під партією сторони розуміють кількість товару відвантаженого по одній видатковій (товарній) накладній.

Загальна вартість договору визначається сумою вказаною у специфікаціях (Додатки) або рахунках підписаних сторонами в рамках строку дії даного договору (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. 2.2 Договору покупець здійснює оплату за товар на підставі виставлених постачальником рахунків-фактур, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника:

- 50% авансовий платіж шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника;

- 30% після повідомлення постачальником про готовність товару до відвантаження;

- 20% протягом семи днів з моменту отримання товару замовником.

Відповідно до п. 3.5 Договору постачальник протягом 24 годин з моменту отримання замовлення повідомляє покупця про можливість або неможливість виконання даного замовлення. У випадку можливості виконання даного замовлення постачальник виставляє покупцю рахунок-фактуру на день підтвердження замовлення.

Згідно з п. 3.6 Договору строк готовності товару становить 15 календарних днів з дати підписання договору.

Сторонами було підписано Специфікацію № від 31.06.2025 на суму 628 011,75 грн.

Відповідачем було виставлено позивачу рахунки на оплату по замовленню №470 від 27.06.2025 на суму 628 011,75 грн та №485 від 04.07.2025 на суму 55 635,92 грн.

На виконання умов Договору позивачем було здійснено попередню оплату товару в розмірі 50%, на підставі виставлених відповідачем рахунків, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних інструкцій №3367 від 30.06.2025 на суму 314400,00 грн та №3395 від 08.07.2025 на суму 28500,00 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем 04.08.2025 було здійснено часткову поставку товару на підставі рахунку №470 від 27.06.2025.

З огляду на невідповідність якості поставленого товару умовам Договору, позивачем в односторонньому порядку було складено Акт про невідповідність товару №1 від 04.08.2025. Зазначений Акт було надіслано відповідачу разом з вимогою про повернення грошових коштів за товар неналежної якості №2426 від 04.08.2025.

У свою чергу, товар за рахунком №485 від 04.07.2025 відповідачем поставлено не було.

Надалі відповідачем було повернуто позивачеві частину попередньої оплати у загальному розмірі 26000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних інструкцій №1323 від 12.09.2025 на суму 6000,00 грн, №1385 від 30.09.2025 на суму 10000,00 грн та №1515 від 24.10.2025 на суму 10000,00 грн.

З огляду на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання за Договором належним чином та у повному обсязі, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 316900,00 грн, пеню в розмірі 35493,64 грн, інфляційні втрати в розмірі 3267,08 грн та 3% річних у розмірі 3434,86 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив факт перерахування позивачем на рахунок відповідача попередньої оплати товару в загальному розмірі 342 900,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями.

Відповідачем, у свою чергу, здійснено часткову поставку товару, а саме 04.08.2025 на підставі рахунку №470 від 27.06.2025. Надалі відповідач припинив виконання взятих на себе зобов`язань з поставки обумовленого сторонами товару, з огляду на що невиконаним залишилось зобов`язання з поставки товару за рахунком №485 від 04.07.2025.

Окрім того, позивач зазначає про невідповідну якість поставленого товару.

Обставини щодо поставки товару неналежної якості та невиконання умов Договору в іншій частині визнаються відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відтак суд вважає встановленими обставини невиконання відповідачем умов Договору в частині своєчасної та повної поставки товару належної якості.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, припис частини другої статті 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.02.2019 у справі № 909/524/18.

Так, позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів за товар неналежної якості №2426 від 04.08.2025, в якій встановив семиденний строк для повернення попередньої оплати в розмірі 314 400,00 грн за рахунком №470 від 27.06.2025.

Вказана вимога була отримана відповідачем 09.09.2025, що підтверджується описом вкладення, накладною АТ "Укрпошта" та трекінгом поштового відправлення №550.

Окрім того, позивач звернувся до відповідача з вимого про повернення грошових коштів №47 від 11.08.2025, якою встановив відповідачу п`ятиденний строк для повернення попередньої оплати в розмірі 28 500,00 грн за рахунком №485 від 04.07.2025. Належні докази направлення вказаної вимоги відповідачу в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд враховує, що відповідач у відзиві на позовну заяву визнав позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості.

Оскільки відповідачем було повернуто лише частину попередньої оплати в розмірі 26000,00 грн, а доказів повернення попередньої оплати в розмірі 316900,00 грн суду не надано, позовна вимога про стягнення з відповідача попередньої оплати визнається обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає таке.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 6.2.1 Договору постачальник, за порушення строків поставки сплачує на користь покупця неустойку у виді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми недопоставленого товару.

Позивачем заявлено до стягнення пеню, нараховану від суми попередньої оплати. При цьому позивачем враховано часткові повернення сум попередньої оплати (зараховано до рахунку №470 від 27.06.2025).

Водночас підставою для нарахування пені сторони визначили саме порушення строку поставки товару.

Натомість, звернувшись до відповідача з вимогою про повернення попередньої оплати, позивач своєю активною дією припинив зобов`язання відповідача з поставки товару, створивши для нього грошове зобов`язання з повернення попередньої оплати.

Таким чином, правомірним є нарахування пені за рахунком №470 від 27.06.2025 на суму 314 400,00 грн за період з 16.07.2025 по 09.09.2025.

Оскільки невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором в частині своєчасної оплати поставленого товару підтверджується матеріалами справи, обставин, які є підставою для звільнення відповідача від відповідальності не наведено, позовна вимога про стягнення пені в цій частині визнається обґрунтованою.

Здійснивши власний розрахунок пені суд встановив, що стягненню з відповідача підлягає пеня за рахунком №470 від 27.06.2025 у розмірі 14 953,38 грн.

Водночас суд позбавлений можливості встановити дату звернення до відповідача з вимогою про повернення попередньої оплати за рахунком №485 від 04.07.2025, враховуючи відсутність в матеріалах справи відповідних доказів.

Відтак, з огляду на неможливість встановлення дійсного періоду прострочення, суд відмовляє у стягнені з відповідача пені за рахунком №485 від 04.07.2025 у розмірі 2832,04 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд відзначає, що грошове зобов`язання з повернення попередньої оплати виникло у відповідача виключно після отримання відповідних вимог позивача.

Оскільки відповідач зобов`язаний був повернути попередню оплату за рахунком №470 від 27.06.2025, зобов`язання вважається простроченим саме з 17.09.2025.

При цьому, відповідачем було своєчасно повернуто попередню оплату в розмірі 6000,00 грн (12.09.2025).

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати в розмірі 2982,00 грн та 3% річних у розмірі 1510,74 грн за рахунком №470 від 27.06.2025.

З огляду на неможливість встановлення дійсного періоду прострочення, суд відмовляє у стягнені з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за рахунком №485 від 04.07.2025.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають заборгованість у розмірі 316900,00 грн, пеня в розмірі 14953,38 грн, інфляційні втрати в розмірі 2982,00 грн та 3% річних у розмірі 1510,74 грн.

Відповідно до частини першої статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання відповідачем позову в частині основного боргу та ухвалення рішення згідно з таким визнанням, суд дійшов висновку про необхідність повернення позивачеві 2376,75 грн судового збору на підставі ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України.

Інша частина судових витрат позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2668,44 грн. Решта сплаченого судового збору в розмірі 341,24 грн залишається за позивачем.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Димовент плюс" (Україна, 01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 19/3, корп. 3, оф. 2; ідентифікаційний код: 45523865) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Інжиніринг" (Україна, 81137, Львівська обл., Львівський р-н, с. Кротошин, вул. Новосільська, буд. 7; ідентифікаційний код: 41957285) попередню оплату в сумі 316900 (триста шістнадцять тисяч дев`ятсот) грн 00 коп., пеню в розмірі 14953 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн 38 коп., інфляційні втрати в розмірі 2982 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят дві) грн 00 коп., 3% річних у розмірі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн 74 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2668 (дві тисячі шістсот шістдесят вісім) грн 44 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 341,24 грн покласти на позивача.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Захід Інжиніринг" (Україна, 81137, Львівська обл., Львівський р-н, с. Кротошин, вул. Новосільська, буд. 7; ідентифікаційний код: 41957285) з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору в сумі 2376 (дві тисячі триста сімдесят шість) грн 75 коп., сплаченого на підставі платіжної інструкції №4020 від 12.11.2025.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.02.2026.

Суддя О.В. Нечай