ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2026 року м.Дніпро Справа № 908/768/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Іванов О.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства Запоріжжяобленерго на рішення від 23.07.2025р. та на додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 07.08.2025р. Господарського суду Запорізької області (Суддя Науменко А.О. Повне судове рішення складено та підписано 29.07.2025. Додаткове рішення складено та підписано 07.08.2025. Суддя Боєва О.С.) у справі №908/768/25.

за позовом: Акціонерне товариство Запоріжжяобленерго, ідентифікаційний код юридичної особи 00130926 (вул. Сталеварів, 14, м. Запоріжжя, 69035)

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23, ідентифікаційний код юридичної особи 40498080 (бул. Центральний, буд. 23, м. Запоріжжя, 69005)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання ідентифікаційний код юридичної особи 42093239 (вул. Олександрівська, 35, м. Запоріжжя, 69063)

про стягнення 119 389 грн 25 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

До Господарського суду Запорізької області 25.03.2025 надійшов позов Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23119 389 грн 25 коп. боргу компенсації незапланованих втрат електричної енергії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно із п. 11.5.12 Кодексу систем розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП №310 від 14.03.2018 (надалі - КСР), передбачено, що електропостачальник має право звернутися до ОСР щодо припинення електроживлення Користувача (споживача електричної енергії), з яким електропостачальником укладено договір про постачання електричної енергії. ОСР не має права вимагати від електропостачальника обгрунтування причини (підстави) припинення електроживлення, якщо вона відповідає випадкам, визначеним ПРРЕЕ. Згідно із п. 11.5 КСР та п. 5.1.2 ПРРЕЕ Оператор системи розподілу зобов`язаний припинити електроживлення споживача за зверненням електропостачальника. Так, ТОВ Запоріжжяелектропостачання звернулось до ПАТ Запоріжжяобленерго із зверненням щодо припинення (обмеження) розподілу електричної енергії споживачу ОСББ ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23, договір №15853 (вих. №2404/1 від 04.06.2024), у зв`язку із заборгованістю споживача перед постачальником. В свою чергу, ПАТ Запоріжжяобленерго, згідно із вищезазначеним зверненням постачальника, неодноразово, у період з червня 2024 року по жовтень 2024 року включно надсилало ОСББ ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23 поштою попередження про припинення (обмеження) електропостачання (розподілу) електричної енергії, а саме: попередження від 06.06.2024; попередження від 21.06.2024; попередження від 09.07.2024; попередження від 26.07.2024; попередження від 21.08.2024; попередження від 11.09.2024; попередження від 09.10.2024. На виконання вищезазначених попереджень про припинення, відповідач не допустив представників ПАТ Запоріжжяобленерго до електроустановки ОСББ ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23 для припинення електроживлення, про що були складені наступні Акти про недопуск: акт про недопуск № 15568 від 20.06.2024; акт про недопуск № 16327 від 08.07.2024; акт про недопуск № 17172 від 25.07.2024; акт про недопуск № 17376 від 19.08.2024; акт про недопуск № 17942 від 09.09.2024; акт про недопуск № 19114 від 07.10.2024; акт про недопуск № 20577 від 11.11.2024. Сума компенсації незапланованих втрат електричної енергії Оператора системи розподілу складає 119 389 грн 25 коп., за період з 01.07.2024 по 31.10.2024, визначається згідно з п. 1.11 Додатка № 4 до Договору про розподіл. Так, ПАТ Запоріжжяобленерго згідно з умовами вказаного Договору про розподіл, Додатку № 4 Порядок розрахунків направило ОСББ ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23 претензії про компенсацію незапланованих втрат електричної енергії ОСР за липень - жовтень 2024 року разом із детальними розрахунками та рахунками для оплати протягом 30 днів з дня отримання, які до теперішнього часу не сплачені, а саме: претензія № 007-66/3893 від 09.09.2024 на суму 33 429,73 грн за липень 2024 року; претензія № 007-66/4182 від 23.09.2024 на суму 32 271,84 грн за серпень 2024 року; претензія № 007-66/4714 від 25.10.2024 на суму 26503,08 грн за вересень 2024 року; претензія № 007-66/5191 від 02.12.2024 на суму 27184,60 грн за жовтень 2024 року. Таким чином, відповідач спричинив своїми діями позивачу (оператору системи розподілу) незаплановані втрати електричної енергії за період з 01.07.2024 по 31.10.2024 у розмірі 119 389 (сто дев`ятнадцять тисяч триста вісімдесят дев`ять) грн. 25 коп.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.08.2025 у справі № 908/768/25 в задоволенні позову відмовлено. Витрати зі сплати судового збору покладено на позивача.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що третьою особою при поданні вимоги про припинення електропостачання не було враховано приписи постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", якою встановлено заборону припинення надання житлово-комунальних послуг населенню, у тому числі населенню, що проживає у будинках, де створено ОСББ, в територіальних громадах на територіях можливих бойових дій. Запорізька міська територіальна громада віднесена до територій можливих бойових дій з 01.02.2023. Крім того, суд першої інстанції врахував приписи абз. 4 п. 7.11 ПРРЕЕ, оскільки заборгованість, на підставі якої було поставлено вимогу про припинення електропостачання, стала предметом судового розгляду у справі № 908/1970/24 ще в липні 2024 року, тому на період розгляду судом спірних питань припинення електропостачання споживача не здійснюється. Також суд визнав акти про недопуск недійсними, оскільки вони не відповідають вимогам п. 6.2.7 Кодексу комерційного обліку електричної енергії: не містять підпису сторони, відповідальної за точку комерційного обліку, відсутні записи про відмову підписувати акт, відсутні підписи незаінтересованих осіб та відсутнє підтвердження відеозйомкою факту відсутності доступу до вузла обліку.

28.07.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23 про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення по справі № 908/768/25.

Додатковим рішення Господарського суду Запорізької області від 07.08.2025 у справі № 908/768/25 заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23 про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення по справі № 908/768/25 задоволено. Витрати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23 на професійну правничу допомогу у справі № 908/768/25 покласти на Акціонерне товариство Запоріжжяобленерго. Стягнуто з Акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23, (69005, м.Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 23) суму 16000 (шістнадцять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду, через систему Електронний суд звернулось Акціонерне товариство Запоріжжяобленерго, в якій просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства Запоріжжяобленерго по справі №908/768/25 задовольнити. Рішення господарського суду Запорізької області від 23.07.2025р. по справі № 908/768/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства Запоріжжяобленерго по справі №908/768/25. У випадку задоволення апеляційним судом апеляційної скарги АТ Запоріжжяобленерго по даній справі, прошу додаткове рішення - скасувати. У випадку залишення апеляційної скарги АТ Запоріжжяобленерго без задоволення по даній справі, прошу додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 07.08.2025р. по справі №908/768/2525 скасувати та ухвалити нове додаткове рішення по даній справі, яким зменшити до 5000,00 грн. стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Витрати по оплаті судового збору у справі №908/768/25 за подання Документ сформований в системі Електронний суд 19.08.2025 20 апеляційної скарги покласти на ОСББ Центральний 23. Розгляд справи провести у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та ненадання належної оцінки доказам у їх сукупності.

Щодо невірної оцінки судом першої інстанції положень п. 6.2.6, п. 6.2.7 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, апелянт зазначає, що суд не дослідив та не спростував факти, викладені у письмових поясненнях позивача, зокрема щодо відсутності в умовах Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії № 15853 такого заходу як складання актів про недопуск при здійсненні розрахунку незапланованих втрат. Апелянт наголошує, що акти про недопуск є обов`язковими лише у випадку недопуску представників ОСР до електроустановки для виконання конкретних робіт, а саме: контрольного огляду, технічної перевірки, зчитування показів та інформації, яка зберігається в первинній базі даних лічильників електричної енергії, інших робіт, передбачених Кодексом комерційного обліку, до яких не входить виконання робіт з відключення електроустановки споживача за заявкою електропостачальника. Порядок відключення електроустановки споживача за заявою електропостачальника врегульовано п. 5.1.2, п. 7.5 ПРРЕЕ та п. 11.5 Кодексу систем розподілу, які не містять вимог щодо порядку оформлення акта про недопуск у випадку невідключення електроустановки споживача. Апелянт стверджує, що прямий обов`язок споживача щодо відшкодування незапланованих втрат у випадку несанкціонованого відбору розподіленої електричної енергії після дати відключення визначений п. 7.10 ПРРЕЕ та п. 1.11 Додатка № 4 до Договору про розподіл, які не містять додаткових умов щодо обов`язкової фіксації факту невідключення електроустановки, форми акта про недопуск та умов його дійсності. Відповідно до п. 11.5.10 Кодексу систем розподілу споживач при отриманні від ОСР вимоги про самостійне припинення споживання електричної енергії зобов`язаний виконати вимогу ОСР та самостійно припинити споживання, однак споживач цього обов`язку не виконав.

Щодо неправильного застосування положень постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022, апелянт зазначає, що ОСББ "Центральний 23" не є колективним побутовим споживачем у розумінні п. 1.1.2 ПРРЕЕ, оскільки не розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб фізичних осіб. ОСББ розраховується лише по показам засобу обліку, встановлених для обліку електричної енергії для освітлення сходів та ліфтів. Послуга з управління житлових будинків, яка включає купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку, входить до професійної та господарської діяльності ОСББ. Апелянт вважає, що сфера дії постанови КМУ № 206 не розповсюджується на юридичну особу ОСББ "Центральний 23", яка не має статусу колективного побутового споживача.

Щодо невірного застосування абз. 4 п. 7.11 ПРРЕЕ, апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував цю норму, оскільки спір у справі № 908/1970/24 жодним чином не пов`язаний з оскарженням фактів порушення ПРРЕЕ з боку ОСББ "Центральний 23", як того вимагає диспозиція цієї норми права. Предметом розгляду у справі № 908/1970/24 є стягнення боргу за послуги з постачання електричної енергії за позовом ТОВ "Запоріжжяелектропостачання" до ОСББ "Центральний 23", що не відповідає диспозиції абз. 4 п. 7.11 ПРРЕЕ. Крім того, АТ "Запоріжжяобленерго" було залучено третьою особою у справі № 908/1970/24 лише 09.09.2024, тоді як вимогу про припинення електропостачання було поставлено ще 04.06.2024. Апелянт також зазначає, що період нарахування незапланованих втрат з 01.07.2024 по 08.08.2024 (дата ухвали про відкриття провадження у справі № 908/1970/24) не підпадає під дію абз. 4 п. 7.11 ПРРЕЕ, а отже підлягає стягненню.

Оскаржуючи додаткове рішення, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не вказав підстав, з яких відмовив у задоволенні заперечень позивача на клопотання відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу. Суд не дослідив питання щодо повноважень голови правління ОСББ на підписання договору про надання правової допомоги та оплати послуг, що повинно було бути зазначено в Статуті або в окремому протоколі загальних зборів ОСББ. Відповідач не довів, що прийняття рішення про укладання договору та оплата послуг здійснені головою правління без перевищення повноважень. В акті приймання-передачі послуг зазначено, що послуги надавалися для вивчення матеріалів та підготовки відзиву, а шість консультацій та підготовка проектів заяв і клопотань не містять посилання на номер конкретної справи. Відповідач не надав документу, який би підтверджував реальність виконаних послуг та їх оплату (видаткового касового ордеру або платіжного доручення). Відзив та всі процесуальні документи підписані головою правління ОСББ, а не представником адвокатського об`єднання. Крім того, у задоволенні більшості клопотань відповідача судом було відмовлено або сам відповідач від них відмовився.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

ОСББ "ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги та вважає її необґрунтованою, просить залишити без задоволення, посилаючись на наступне:

Відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, оскільки АТ "Запоріжжяобленерго" вело шахрайську діяльність з підробленими актами про недопуск. Борг ОСББ виник з вини саме АТ "Запоріжжяобленерго" через неукладання договору з ОСББ протягом 3,5 років. Акти про недопуск визнані судом першої інстанції недійсними, а борг 119 389 грн 25 коп. нараховано безпідставно. Відповідач наголошує, що АТ "Запоріжжяобленерго" спеціально підробило акти про недопуск та намагалося змінити у суді час відключення будинку, вказаний у попередженнях. За підробку актів про недопуск за зверненням ОСББ було відкрито кримінальне провадження № 0000136 від 14.11.2024 проти співробітників АТ "Запоріжжяобленерго" та ТОВ "Запоріжжяелектропостачання". Відповідач просить здійснити ефективний правовий захист співвласників ОСББ, у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, залишити рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін, а також стягнути додатково з АТ "Запоріжжяобленерго" 3 000 грн за підготовку відзиву на апеляційну скаргу.

ТОВ "Запоріжжяелектропостачання" подало пояснення по справі, в яких підтримує вимоги апелянта та зазначає наступне: між ТОВ "Запоріжжяелектропостачання" та ОСББ "ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23" укладено Договір № 15853 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.03.2023; у зв`язку з порушенням умов договору в частині оплати у відповідача виник борг за спожиту електричну енергію; 22.05.2024 споживачу було направлено попередження про припинення електропостачання; 04.06.2024 ТОВ "Запоріжжяелектропостачання" звернулось до АТ "Запоріжжяобленерго" зі зверненням про припинення розподілу електричної енергії; норми постанови КМУ № 206 від 05.03.2022 не розповсюджуються на правовідносини між сторонами, оскільки ця постанова стосується лише населення. Третя особа також підтримує доводи апелянта щодо скасування або зменшення витрат на правничу допомогу.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді: Верхогляд Т.А., Іванов О.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Запоріжжяобленерго на рішення від 23.07.2025р. та на додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 07.08.2025р. у справі №908/768/25.(Суддя Науменко А.О.), для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

15.09.2025 до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання АТ «Запоріжжяобленерго» про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши подане позивачем клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне:

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ч. 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З огляду на те, що предметом позову є стягнення грошової суми, яка не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а матеріали справи та подані документи містять достатньо даних для розгляду апеляційної скарги без проведення судового засідання з викликом сторін, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача щодо розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відтак розгляд апеляційної скарги може бути здійснений у письмовому провадженні на підставі наявних у справі матеріалів.

15.09.2025 до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» про долучення додаткових доказів до суду апеляційної інстанції, яким просить долучити до матеріалів справи наступні документи:

- кошторис ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» за 2025 рік;

- платіжне доручення з відміткою банка від 08.08.2025 року на суму 16 000,00 грн.

Щодо поданого клопотання колегія суддів зазначає наступне:

Згідно з частиною другою статті 80 ГПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини четверта, п`ята цієї статті).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 269 ГПК України).

Усі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані позивачем одночасно з позовною заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою.

Відсутність доказів на момент розгляду справи судом першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України не залежно від причин неподання позивачем таких доказів.

Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність, відповідний правовий висновок викладено в постанові КГС ВС 28.07.2020 у справі № 904/2104/19.

Наведені положення передбачаються наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) (правовий висновок, наведений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14).

Так, відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономаренко проти України»).

Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема: подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

При цьому учасники справи зобов`язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).

Апеляційний суд зауважує, що виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції. В той же час, процесуальне законодавство допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак, є неприйнятною ситуація, коли сторона просить долучити до матеріалів справи нові докази лише з підстав її необізнаності щодо необхідності подання усіх наявних в неї доказів чи її суб`єктивної позиції щодо недоречності їх подання. Тим більше не може вважатися поважною причиною те, що суд не вимагав подання певних доказів, оскільки господарський процес побудований на принципах диспозитивності та змагальності сторін, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а тому останні повинні добросовісно користуватися процесуальними правами та надавати суду усі наявні у них докази, якими обґрунтовуються їх вимоги та заперечення, разом із першими заявами по суті справи.

Колегія суддів зважає, що прийняття судом до розгляду несвоєчасно поданих доказів без поважних на те причин, а лише через неналежну підготовку сторони щодо судового розгляду справи, порушує імперативні норми Господарського процесуального кодексу України та унеможливлює дотримання принципу рівності учасників справи і неупередженості суду.

До того ж, як передбачено ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, (яким відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів), яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15 та від 14.01.2020 у справі № 925/1082/18).

Згідно ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до правового висновку щодо застосування ст. ст. 80, 269 ГПК України, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - відповідача).

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає (правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, наведена у постанові від 16.06.2021 у справі № 915/2222/19).

За сукупністю вказаних обставин, відсутні правові та фактичні підстави для задоволення клопотання та долучення до матеріалів справи згаданих додаткових доказів при здійсненні апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

15.09.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» надійшли додаткові письмові пояснення у справі, за змістом яких відповідач зазначає наступне:

Пояснення, подані позивачем після закриття підготовчого провадження без належного обґрунтування причин їх несвоєчасності, правомірно не були прийняті судом першої інстанції. Відповідно, вони не можуть враховуватися і під час апеляційного перегляду.

За доводами відповідача, Акти про недопуск, на які позивач спочатку посилався як на ключову підставу позову, не відповідають вимогам законодавства та не підтверджують факту недопуску. Доказів (зокрема відео), які б підтверджували відповідні обставини, позивач не надав. Крім того, обставини щодо можливого підроблення актів є предметом кримінального провадження. Позиція позивача щодо правової природи цих актів змінювалась у ході розгляду справи без подання заяв про зміну підстав позову.

Відповідач зауважує, що ні умовами договору, ні положеннями Кодексу систем розподілу не передбачено обов`язку споживача самостійно припиняти електроспоживання без прямої письмової вимоги оператора системи розподілу. Така вимога відповідачу не надсилалася. Попередження про відключення передбачали здійснення відключення саме силами ОСР. Працівники позивача у визначений час для проведення відключення не з`являлися, що виключає вину відповідача у невиконанні таких дій.

ОСББ не здійснює господарської діяльності та використовує електроенергію для забезпечення життєдіяльності будинку, тому правовідносини обґрунтовано оцінені судом з урахуванням постанови КМУ № 206.

На переконання відповідача, нарахування втрат є безпідставним, оскільки відключення не відбулося з причин, що не залежать від відповідача. Крім того, на момент нарахувань існував судовий спір щодо заборгованості, у зв`язку з чим постачальник мав відкликати заявку на відключення, однак цього не зробив. Відповідач не міг вплинути на такі дії.

Окрім того, відповідач стверджує, що договір про надання правничої допомоги укладений уповноваженою особою відповідно до Статуту та кошторису ОСББ. Обсяг та факт надання послуг підтверджені договором, актом та оплатою. Заперечення позивача щодо цих витрат подані з пропуском встановленого строку та обґрунтовано не враховані судом.

23.10.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» надійшли пояснення по справі, за змістом яких третя особа погоджується з відповідним висновками Позивача, зазначеними в апеляційній скарзі, у зв`язку з наступним:

ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» зазначає, що є ліцензованим постачальником електричної енергії та постачальником універсальних послуг на території Запорізької області з 01.01.2019 відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та постанов НКРЕКП. Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №15853 від 01.03.2023 між ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» та ОСББ «Центральний 23» укладений шляхом приєднання шляхом підписання заяви-приєднання.

Третя особа вказала, що ОСББ порушило умови договору щодо оплати спожитої електричної енергії, у зв`язку з чим було направлено попередження про припинення електропостачання та здійснено звернення до оператора системи розподілу АТ «Запоріжжяобленерго» про припинення розподілу електричної енергії. Обсяг спожитої електроенергії та розрахунки ґрунтуються на даних адміністратора комерційного обліку.

Зазначено, що за лютий 2024 року ОСББ спожило 206 105 кВт·год, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка стала предметом розгляду у справі №908/1970/24, за результатами якого рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.01.2025 позов було задоволено частково.

Крім того, третя особа вважає, що норми постанови КМУ №206 від 05.03.2022 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вона стосується виключно населення, а не юридичних осіб.

Щодо додаткового рішення у справі №908/768/25 третя особа зазначила, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з АТ «Запоріжжяобленерго» витрати на правничу допомогу у розмірі 16 000 грн, не перевірив повноваження голови правління ОСББ на укладення договору про правову допомогу, не встановив факту реальної оплати послуг та не надав оцінки співмірності заявлених витрат.

17.11.2025 до Центрального апеляційного господарського суду надійшли додаткові письмові пояснення скаржника АТ «Запоріжжяобленерго», в яких останній зазначив, що суд першої інстанції у справі №908/768/25 неправильно застосував абзац четвертий пункту 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії. На думку скаржника, суд безпідставно дійшов висновку про заборону припинення електропостачання ОСББ «Центральний 23» у зв`язку з наявністю справи №908/1970/24 про стягнення заборгованості.

Скаржник вказав, що предметом спору у справі №908/768/25 є стягнення з ОСББ «Центральний 23» незапланованих втрат електричної енергії у сумі 119 389,25 грн за період з 01.07.2024 по 31.10.2024, які виникли внаслідок порушення умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Також позивачем зазначено, що звернення електропостачальника щодо припинення розподілу електричної енергії було здійснено 04.06.2024, тоді як позов у справі №908/1970/24 подано 17.07.2024, а провадження у ній відкрито ухвалою від 08.08.2024. Відтак, на думку скаржника, період з 01.07.2024 по 08.08.2024 не підпадає під дію абзацу четвертого пункту 7.11 ПРРЕЕ та незаплановані втрати за цей час підлягають стягненню.

Окрім того, з метою врегулювання спору 31.10.2025 було направлено ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» вимогу щодо врахування обсягів електроенергії, спожитої ОСББ «Центральний 23» у період з 08.08.2024 по 31.10.2024, однак відповіді не отримано. У зв`язку з цим скаржник просить суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи копію відповідної вимоги як додатковий доказ, оскільки вона була направлена вже після відкриття апеляційного провадження.

Щодо поданих ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» пояснень по справі від 23.10.2025 (вихідний №4391) та додаткових письмових пояснень АТ «Запоріжжяобленерго» по справі від 17.11.2025 (вихідний №372/82), колегія суддів виходить з наступного:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.09.2025 по справі № 908/768/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Запоріжжяобленерго на рішення господарського суду Запорізької області від 23.07.2025р. у справі №908/768/25 , для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Учасникам судового процесу запропоновано виконати наступні дії:

Позивачу - протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження надати відзив на апеляційну скаргу.

Відповідач має право подати до суду відповідь на відзив, а Позивач - заперечення на відповідь протягом п`яти днів з дати отримання цих документів.

Учасники справи протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження мають право подати клопотання та заяви (за наявності), додаткові докази (за наявності) та обґрунтування щодо неможливості надати їх до суду першої інстанції; заперечення на заяви та клопотання подаються протягом п`яти днів з дати отримання відповідного клопотання чи заяви.

Відповідно до Довідки Центрального апеляційного господарського суду про доставку електронного листа, ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 08.09.2025 по справі №908/768/25 було доставлено сторонам по справі до їх електронних кабінетів 08.09.2025 18:45.

Враховуючи вищевикладене та норми матеріального права, які регулюють порядок обчислення строків, строк сплив 15.09.2025.

Як зазначалося вище, з часу винесення ухвали від 15.09.2025 у суду апеляційної інстанції не виникало додаткових питань до сторін спору щодо обставин даної справи.

Рішень щодо надання учасникам справи додаткового строку на подання будь-яких процесуальних документів судом апеляційної інстанції не приймалося.

В пунктах 20,21 постанови Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2018 року у справі № 904/5995/16 викладено наступний правовий висновок:

20. Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з частиною четвертою цієї статті одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

21. Отже, пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли ГПК України встановлено неможливість такого поновлення.

Колегія суддів констатує, що текст відповіді на відзив та текст заперечень щодо відповіді на відзив на апеляційну скаргу не містять звернень до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення пропущеного строку на подання заяв.

Відповідно, відсутня процесуальна передумова для розгляду зазначених заяв.

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Поняття справедливе правосуддя в сучасному розумінні має два аспекти:

- матеріальна справедливість, яка полягає в тому, що кожне судове рішення має бути справедливим по суті (тобто при вирішенні спірного питання повинні бути справедливо визначені права і обов`язки тих, хто звернувся до суду, або завдяки судовому рішенню має бути відновлена порушена справедливість);

- процесуальна справедливість, яка передбачає розгляд справи відповідно до певних судових процедур.

В аспекті зазначеного колегія суддів апеляційного господарського суду звертається до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Відповідно, можливе прийняття судом апеляційної інстанції будь-яких додаткових заяв, клопотань, додаткових пояснень у поза визначений процесуальним законом спосіб призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.

Вищенаведене дозволяє колегії суддів не приймати до уваги поданих ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» пояснень по справі від 23.10.2025 (вихідний №4391) та додаткових письмових пояснень АТ «Запоріжжяобленерго» по справі від 17.11.2025 (вихідний №372/82), як такі, що подано у поза встановлений процесуальним законом спосіб.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Між Публічним акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Центральний 23» укладено Договір про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.03.2023 за № 15853 (Договір про розподіл).

Відповідно до положень п. 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 01.01.19 вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання. У разі відокремлення оператор системи розподілу є правонаступником в частині прав та обов`язків, зокрема, пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією.

У зв`язку з чим, згідно з п. 2 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 зі споживачами електричної енергії укладались договори до 01.12.2018 шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання.

Згідно із п. 2.1.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 р. (ПРРЕЕ) фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу/ передачі електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, у тому числі у формі електронного документа, підписаного з використанням електронної ідентифікації, у разі укладення договору за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, сплата рахунка оператора системи, за відсутності заперечень оператора системи.

Пунктами 1, 2 Постанови НКРЕКП № 1415 від 13.11.2018 «Про видачу ПАТ «Запоріжжяобленерго» ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом» видано ПАТ «Запоріжжяобленерго» ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності та анульовано ліцензію на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом.

Згідно з п. 1.1. Договору про розподіл, цей договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу (передачі) електричної енергії споживачам (надалі Споживач) як послуги Оператора системи. Цей Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до умов цього договору згідно з «Заявою приєднання», що є Додатком № 1 до цього Договору.

Відповідно до п. 12.8 Договору про розподіл, Додатки № 4, 5, 6, 6.1, 17 до Договору є публічними.

Згідно із п. 2.1. Договору про розподіл, Оператор системи надає Споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 309, та Кодексу систем розподілу затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310 (далі КСР), за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в «Паспорті точки розподілу», за об`єктом споживача, який є Додатком № 2 до цього договору, та в особовому рахунку Споживача, облікових базах даних Оператора системи.

У відповідності до п. 2.3. Договору про розподіл, Споживач оплачує за розподіл (передачу) електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього Договору та інші послуги Оператора системи згідно з Додатком № 4 «Порядок розрахунків». Згідно з п. 5.3. Договору про розподіл, тариф (ціна) на послугу з розподілу (передачі) електричної енергії та терміни оплати послуги зазначаються в Додатку № 4 «Порядок розрахунків».

Додатком № 4 «Порядок розрахунків» (далі Додаток № 4) до Договору про розподіл визначені наступні умови:

1.10. У разі відсутності у Споживача договору про постачання електричної енергії для розрахунків між Сторонами покази засобу(ів) обліку не застосовуються (у тому числі якщо з технічних (інших не залежних від Оператора системи) причин розподіл електричної енергії не було припинено), розрахунки між Сторонами ведуться наступним чином:

1.10.1. Обсяг розподіленої електричної енергії такому Споживачу розраховується виходячи із визначених Договором величини дозволеної потужності та кількості годин роботи струмоприймачів.

1.10.2. Вартість розподіленої електроенергії визначається за ціною закупівлі електричної енергії Оператором системи на незаплановані втрати електричної енергії, яка визначається виходячи із суми середньої ціни купівлі електричної енергії Оператором системи на балансуючому ринку та тарифів на послуги з передачі та розподілу електричної енергії (для споживача відповідного класу напруги) протягом відповідного розрахункового періоду (календарного місяця), грн/кВтгод.

1.10.3. Період розрахунку визначається з дати припинення дії або не укладення Споживачем договору про постачання електричної енергії, та до дати його укладення або повного припинення постачання електричної енергії Споживачу, що зафіксовано відповідним актом, складеним Оператором системи.

1.10.4. Оплата Споживачем, вартості послуг з розподілу, що розраховані у відповідності до п. 1.10 даного Додатку, здійснюється на підставі окремих платіжних документів Оператора системи за відповідний розрахунковий період, із зазначенням обсягу та вартості електричної енергії, в термін, що не перевищує 10 днів, з моменту їх отримання.

1.11. У разі, якщо Споживач не виконує обґрунтованих вимог Оператора системи (за зверненням електропостачальника) щодо: припинення повністю або частково споживання електричної енергії самим Споживачем, не здійснення відключення електроустановок субспоживачів, живлення яких здійснюється від технологічних електричних мереж Споживача, надання доступу до власних електроустановок або електроустановок субспоживача уповноваженим представникам Оператора системи для вибіркового відключення струмоприймачів Споживача або субспоживача з наступним пломбуванням пристроїв їх підключення, то спричинені такими діями Споживача незаплановані втрати електричної енергії Оператора системи, покладаються на Споживача та їх вартість компенсується Оператору системи Споживачем. Вартість електричної енергії, що підлягає компенсації визначається за ціною закупівлі електричної енергії Оператором системи на незаплановані втрати електричної енергії відповідно до положень п. 1.10 Додатка №4 Договору та обсягу спожитої електроенергії Споживача або субспоживача, що визначені та підтверджені для Споживача відповідно до умов цього Договору, Споживач зобов`язаний у термін, що не перевищує 10 днів з дня отримання рахунка, здійснити оплату рахунка, що направляється йому оператором системи (Додаток № 4 до договору про надання послуг з розподілу е/е).

Згідно із п. 2.1.1. ПРРЕЕ, результатом розподілу/передачі електричної енергії на роздрібному ринку є забезпечення можливості отримання відповідним учасником роздрібного ринку електричної енергії необхідного обсягу електричної енергії та рівня електричної потужності із забезпеченням параметрів якості електропостачання, які відповідають установленим стандартам, та категорії надійності електрозабезпечення відповідно до договору в точках приєднання електроустановок учасників роздрібного ринку. Оператор системи здійснює розподіл/ передачу електричної енергії на роздрібному ринку в точку розподілу (для оператора системи розподілу, оператора малої системи розподілу) або в точку передачі (для оператора системи передачі) до електроустановок споживачів на території діяльності відповідного оператора системи згідно з Кодексом систем розподілу/Кодексом системи передачі та на підставі договорів про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, що укладаються відповідно до цих Правил.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» електропостачальник суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до п. 11.5.12 Кодексу систем розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП №310 від 14.03.2018р. (надалі - КСР), передбачено, що електропостачальник має право звернутися до ОСР щодо припинення електроживлення Користувача (споживача електричної енергії), з яким електропостачальником укладено договір про постачання електричної енергії. ОСР не має права вимагати від електропостачальника обґрунтування причини (підстави) припинення електроживлення, якщо вона відповідає випадкам, визначеним ПРРЕЕ.

Згідно з п. 11.5 КСР та п. 5.1.2 ПРРЕЕ Оператор системи розподілу зобов`язаний припинити електроживлення споживача за зверненням електропостачальника.

Сума компенсації незапланованих втрат електричної енергії Оператора системи розподілу була визначена в сумі 119 389 грн 25 коп., за період з 01.07.2024 по 31.10.2024, про стягнення якої звернувся позивач у справі.

Щодо додаткового рішення

28.07.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23 про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення по справі № 908/768/25.

До заяви ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення по справі № 908/768/25 додані: копія договору про надання правничої допомоги б/н від 26.03.2025, укладеного між Адвокатським об`єднанням «ЛЕГЕС» та ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» (Клієнт), копія додаткової угоди № 1 від 26.03.2025 до цього договору, копія Акту приймання-передачі послуг від 25.07.2025.

За змістом п.п. 1.1, 1.2, 1.4 Договору про надання правничої допомоги, Адвокатське об`єднання в обсязі та на умовах цього Договору зобов`язується надавати Клієнту правничу допомогу (надалі Послуги), а Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги. Виконання умов договору здійснюється старшими партнерами, партнерами та адвокатами Адвокатського об`єднання, адвокатами, залученими Адвокатським об`єднання на підставі цивільно-правових договорів. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання послуг, можуть бути даний договір, довіреність чи ордер. Сторони можуть домовитись про виконання окремих завдань Клієнта шляхом підписання Додаткової угоди до Договору з узгодженням їх вартості.

Згідно зі змістом п.п. 4.6., 4.7. Договору визначено, що Клієнт сплачує гонорар та фактичні витрати у безготівковому порядку шляхом перерахування на поточний (банківський) рахунок Адвокатського об`єднання, зазначений в даному договір, на підставі виставленого рахунку. Остаточний розмір та обсяг наданих послуг, а також остаточний розрахунок за надані послуги визначається та здійснюється на підставі Акту приймання-передачі послуг.

Відповідно до умов Додаткової угоди № 1 від 26.03.2025 до вказаного Договору, Адвокатське об`єднання зобов`язалось надати, а Клієнт прийняти та оплатити правничу допомогу у справі № 908/768/25, що знаходиться на розгляді Господарського суду Запорізької області за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» про стягнення коштів. Під правничою (правовою) допомогою, передбаченою п. 1 цієї Додаткової угоди Сторони розуміють наступне: вивчення матеріалів справи; надання консультацій з питань матеріального та процесуального права, що стосуються справи; підготовка та надання допомоги у підготовці заяв, клопотань, заперечень, письмових пояснень, інших процесуальних документів; представництво інтересів Клієнта в суді тощо (п.п. 1, 2 Додаткової угоди).

В пункті 3 даної угоди сторони домовились, що гонорар за надання правничої (правової) допомоги, передбаченої цією Додатковою угодою, складається з вартості правничої (правової допомоги у фіксованому розмірі та становить:

1. Вивчення матеріалів та формування правової позиції у справі, підготовка відзиву на позовну заяву 8000,00грн;

2. Участь в одному судовому засіданні в суді першої інстанції 3000,00 грн;

3. Надання консультацій з питань матеріального та процесуального права, що стосуються справи від 500 грн;

4. Підготовка заяв, клопотань, заперечень, письмових пояснень, інших процесуальних документів (за необхідності) від 500,00 грн.

У підписаному сторонами Акті приймання-передачі послуг від 25.07.2025 визначено, що Адвокатським об`єднанням відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 26.03.2023 та Додаткової угоди № 1 від 26.03.2025 надані наступні послуги правничої допомоги, а саме:

- вивчено матеріали справи № 908/768/25, сформовано правову позицію та підготовлено проект відзиву на позовну заяву вартість послуги 8000 грн;

- надано шість консультацій з питань процесуального та матеріального права, що стосуються справи (напередодні судових засідань у справі 16.04.2025, 07.05.2025, 02.06.2025, 23.06.2025, 10.07.2025, 23.07.2025) вартість послуги 3000 грн (500 грн за кожну консультацію);

- підготовка проектів заяв та клопотань у справі вартість послуги 5000 грн.

Загальна вартість наданих послуг у справі згідно з вищевказаним Актом складає 16000 грн без ПДВ.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).

В постанові Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 923/236/19, викладено наступний правовий висновок:

« Верховний Суд зауважує, що відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити в т.ч. зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зауважує, що підставою позову є юридичні факти, які наводяться позивачем на обґрунтування своєї матеріально-правової вимоги, а саме факти, які мають значення для судового захисту суб`єктивного цивільного права.

Так, за текстом позовної заяви, обґрунтовуючи наявність підстав для стягнення 119 389, 25 грн, АТ «Запоріжжяобленерго» наводило наступні юридичні факти: « …ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» звернулось до ПАТ «Запоріжжяобленерго» із зверненням щодо припинення (обмеження) розподілу електричної енергії споживачу ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23», договір №15853 (вих. №2404/1 від 04.06.2024, копія надається), у зв`язку із заборгованістю споживача перед постачальником.

В свою чергу, ПАТ «Запоріжжяобленерго», згідно із вищезазначеним зверненням постачальника, неодноразово, у період з червня 2024р. по жовтень 2024р. включно надсилало ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» поштою попередження про припинення (обмеження) електропостачання (розподілу) електричної енергії, а саме:

- попередження від 06.06.2024р., реєстр відправки від 06.06.2024р. (копія додається);

- попередження від 21.06.2024р., реєстр відправки від 21.06.2024р. (копія додається);

- попередження від 09.07.2024р., реєстр відправки від 09.07.2024р. (копія додається);

- попередження від 26.07.2024р., реєстр відправки від 26.07.2024р. (копія додається);

- попередження від 21.08.2024р., реєстр відправки від 22.08.2024р. (копія додається);

- попередження від 11.09.2024р., реєстр відправки від 11.09.2024р. (копія додається);

- попередження від 09.10.2024р., реєстр відправки від 09.10.2024р. (копія додається);

На виконання вищезазначених попереджень про припинення, Відповідач не допустив представників ПАТ «Запоріжжяобленерго» до електроустановки ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» для припинення електроживлення, про що були складені наступні Акти про недопуск:

- акт про недопуск № 15568 від 20.06.2024р.;

- акт про недопуск № 16327 від 08.07.2024р.;

- акт про недопуск № 17172 від 25.07.2024р.;

- акт про недопуск № 17376 від 19.08.2024р.;

- акт про недопуск № 17942 від 09.09.2024р.;

- акт про недопуск № 19114 від 07.10.2024р.;

- акт про недопуск № 20577 від 11.11.2024р.

Сума компенсації незапланованих втрат електричної енергії Оператора системи розподілу складає 119 389 грн. 25 коп., за період з 01.07.2024 р. по 31.10.2024 р., визначається згідно з п. 1.11 Додатка № 4 до Договору про розподіл.

Так, ПАТ «Запоріжжяобленерго» згідно з умовами вказаного Договору про розподіл, Додатку № 4 «Порядок розрахунків» направило ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» претензії про компенсацію незапланованих втрат електричної енергії ОСР за липень жовтень 2024 року разом із детальними розрахунками та рахунками для оплати протягом 30 днів з дня отримання, які до теперішнього часу не сплачені, а саме:

- претензія № 007-66/3893 від 09.09.2024р. на суму 33 429,73 грн. за липень 2024р.;

- претензія № 007-66/4182 від 23.09.2024р. на суму 32 271,84 грн. за серпень 2024р.;

- претензія № 007-66/4714 від 25.10.2024р. на суму 26503,08 грн. за вересень 2024р.;

- претензія № 007-66/5191 від 02.12.2024р. на суму 27184,60 грн. за жовтень 2024р.

Докази відправки претензій із додатками, а саме рахунками та розрахунками додаються.

Таким чином, Відповідач спричинив своїми діями Позивачу (оператору системи розподілу) незаплановані втрати електричної енергії за період з 01.07.2024 р. по 31.10.2024 р. у розмірі 119 389 (сто дев`ятнадцять тисяч триста вісімдесят дев`ять) грн. 25 коп …».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що правовідносини між сторонами у даній справі виникли в зв`язку із зверненням ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» до ПАТ «Запоріжжяобленерго» із зверненням щодо припинення (обмеження) розподілу електричної енергії споживачу ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» за договором №15853 (вих. №2404/1 від 04.06.2024р.), у зв`язку із заборгованістю споживача перед постачальником і подальшими діями позивача у даній справі щодо надсилання відповідачу попереджень про припинення (обмеження) електропостачання (розподілу) електричної енергії від 06.06.2024р.; від 21.06.2024р.; від 09.07.2024р.; від 26.07.2024р.; від 21.08.2024р.;; від 11.09.2024р.; від 09.10.2024р. і відповідними діями позивача, які виявилися в недопуску Відповідача до електроустановки ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» для припинення електроживлення, про що були складені наступні Акти про недопуск № 15568 від 20.06.2024р.; № 16327 від 08.07.2024р.; № 17172 від 25.07.2024р.; № 17376 від 19.08.2024р.; № 17942 від 09.09.2024р.; № 19114 від 07.10.2024р. та № 20577 від 11.11.2024р..

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 13.11.2018 прийнято постанову № 1415 "Про видачу ПАТ "Запоріжжяобленерго" ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом".

Відповідно до п. 1 вказаної постанови, НКРЕКП видано ПАТ "Запоріжжяобленерго" () ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності, а саме: на території Запорізької області в межах розташування системи розподілу електричної енергії, що перебуває у власності ПАТ "Запоріжжяобленерго", та електричних мереж інших власників, які приєднані до мереж ліцензіата (з якими укладені відповідні договори згідно з законодавством).

З 01 січня 2019 року Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" розпочало провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії на території Запорізької області на підставі отриманої ліцензії, що видана на підставі постанови НКРЕКП від 13.11.2018 № 1415. Тобто з 01.01.2019 позивач є Оператором системи розподілу та надає послугу з розподілу.

Як вбачається з положень п. 13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 01.01.2019 вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання.

У разі відокремлення оператор системи розподілу є правонаступником в частині прав та обов`язків, зокрема, пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією.

Згідно з п. 2 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 зі споживачами електричної енергії укладались договори до 01.12.2018 р. шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії).

Згідно з п. 2.1.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 р. (ПРРЕЕ) фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу/ передачі електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, у тому числі у формі електронного документа, підписаного з використанням електронної ідентифікації, у разі укладення договору за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, сплата рахунка оператора системи, за відсутності заперечень оператора системи.

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що між Публічним акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Центральний 23» укладено Договір про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.03.2023 за № 15853 (Договір про розподіл).

Отже, з 01.01.2022 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» приєдналось до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (далі - Договір про розподіл), який розміщено на офіційному сайті ПАТ "Запоріжжяобленерго" і є у загальному доступі, згодом між сторонами був укладений письмовий Договір про розподіл №15853 від 01.03.2023..

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Колегія суддів зауважує, що право на житло одне з найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини».

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод:

1. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

2. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Поняття «житло» в контексті ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) тлумачиться доволі широко і означає швидше «домівка». «Воно охоплює місце, облаштоване особою як її дім, навіть якщо його заснування не відповідало чинному законодавству» Рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 березня 2011 року.

В цьому рішенні зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем.

У рішеннях від 16 грудня 1992 року у справі «Німітц проти Німеччини» та від 7 червня 2007 року у справі «Смірнов проти Росії» житлом визначають «власність, яку особа щороку займає певний проміжок часу; приміщення, пов`язані з професійною діяльністю (офіси) адвоката». А в рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» до поняття «житло» включено «приміщення нотаріуса».

У рішеннях від 28 квітня 2005 року у справі «Бук проти Німеччини» та від 25 лютого 2003 року у справі «Ромен і Шміт проти Люксембургу» до цього поняття віднесені «офісні приміщення», а в рішенні від 16 квітня 2002 року у справі «Товариство «Колас Есть» та інші проти Франції» складські приміщення.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про міжнародні договори України» міжнародний договір України - це укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб`єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов`язаних між собою документах, і незалежно* від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо).

В частині 1 статті 10 ЦК закріплене загальне правило про те, що чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана ВР України, є частиною національного цивільного законодавства України. Більше того, згідно з частиною 2 цієї статті, якщо у чинному міжнародному договорі України містяться інші правила від тих, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила цього договору.

За таких обставин Цивільний кодекс України надає пріоритет дії міжнародного договору, що певною мірою відповідає вимогам ст. 9 Конституції України та ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України». Значну питому вагу серед міжнародних договорів становлять багатосторонні міжнародні договори - конвенції. Серед них особливим джерелом договірного права є Конвенція ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів 1980 р., яка містить уніфіковані матеріально-правові норми договірного права.

Так, Комітет ООН з економічних, соціальних і культурних прав (CESCR), General Comment No.4 у своєму з Загальному коментарі № 4 КПЕ ООН (1991) ( https://www.globalhealthrights.org/wp-content/uploads/2013/10/CESCR-General-Comment-No.-4-The-Right-to-Adequate-Housing1.pdf), який є офіційним тлумаченням тлумаченням ст. 11(1) Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права (МПЕСКП), який ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII ( 2148-08 ) від 19.10.73 ), прямо прямо встановлює, що всі особи, які мають право на належне житло, повинні мати стійкий доступ до природних і загальних ресурсів, безпечної питної води, енергії для приготування їжі, опалення та освітлення, санітарних зручностей, засобів зберігання продуктів харчування, відведення сміття, дренажу ділянки та екстрених служб.

Визначаючи ключові елементи права на належне житло, Управління ООН з прав людини в своїй доповіді (https://www.ohchr.org/en/special-procedures/sr-housing/human-right-adequate-housing) акцентувало увагу на тому, що житло не є належним, якщо його мешканці не мають безпечної питної води, належної санітарії, енергії для приготування їжі, опалення, освітлення, зберігання їжі або утилізації сміття.

Згідно з частиною третьою статті 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомі факти, коли вони визнані такими судом, не потребують доказування.

Загальновідомість того чи іншого факту може мати різні межі. Він може бути відомий у межах країни, окремої області, населеного пункту. Це об`єктивні межі загальновідомості певного юридичного факту.

Крім об`єктивних меж загальновідомість певного юридичного факту має і суб`єктивні межі: даний факт повинен бути відомий не тільки певним особам (наприклад, мешканцям населеного пункту), але й всьому складу суду, який розглядає справу.

Відповідні правові висновки викладені в постанові КГС ВС від 19.06.2018 у справі № 922/3946/16.

Загальновідомість обставин полягає в тому, що вони відомі широкому загалу, зокрема й суду та учасникам справи.

Загальновідомість того чи іншого факту є відносною і залежить від різних факторів, у тому числі від:

- часу, що сплинув після події,

- поширеності інформації про подію (факт) загалом у державі чи в певній місцевості.

Відповідні правові висновки викладені в постанові КГС ВС від 10.03.2020 у справі № 910/8395/19.

Колегія суддів визнає загальновідомою в розумінні частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України ту обставину, що на сучасному етапі технічного розвитку України багатоквартирні будинки в своїй переважній більшості живляться через стаціонарні електричні мережі.

Крім цього, колегія суддів визнає загальновідомою в розумінні частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України ту обставину, що через пошкодження енергетичної інфраструктури України введено графікі відключень, які призводять до фізичних і моральних страждань мирних мешканців населених пунктів України.

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Поняття справедливе правосуддя в сучасному розумінні має два аспекти:

- матеріальна справедливість, яка полягає в тому, що кожне судове рішення має бути справедливим по суті (тобто при вирішенні спірного питання повинні бути справедливо визначені права і обов`язки тих, хто звернувся до суду, або завдяки судовому рішенню має бути відновлена порушена справедливість);

- процесуальна справедливість, яка передбачає розгляд справи відповідно до певних судових процедур.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що визначені позивачем підстави позову дії ПАТ «Запоріжжяобленерго», які мали на меті припинити (обмежити) розподіл електричної енергії споживачу ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» за договором №15853 (вих. №2404/1 від 04.06.2024) мають наслідком, у зв`язку із заборгованістю споживача перед постачальником є тамими, що порушують вимоги статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Вищенаведене є самостійною і достатньою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог і спростовує доводи апелянта про те, що єдиною підставою для відшкодування незапланованих втрат є сам факт не відключення електроустановки споживачем при наявності заборони припинення електропостачання у разі наявності судового спору.

З метою надання відповіді на всі доводи, які викладено в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає про наступне:

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбаченні договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (ст. 714 ЦК України).

Положеннями статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Згідно з ч. 5 ст. 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником "останньої надії".

Відповідно до частин 1, 2 статті 52 Закону України "Про ринок електричної енергії" адміністратор розрахунків забезпечує організацію роботи ринку електричної енергії відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку. Функції адміністратора розрахунків покладаються на оператора системи передачі.

Згідно з частиною 1 статті 53 Закону України "Про ринок електричної енергії" функції адміністратора комерційного обліку покладаються на оператора системи передачі.

Відповідно до пункту 11.1.2 Кодексу систем розподілу ОСР здійснює діяльність з розподілу електричної енергії та надає послуги з розподілу електричної енергії користувачам своєї системи розподілу в межах території ліцензованої діяльності на підставі відповідної ліцензії, виданої Регулятором. У випадках, визначених цим Кодексом, ОСР забезпечує розподіл електричної енергії електричними мережами інших власників, які не є ОСР або ОМСР.

У пункті 11.5.1 Кодексу систем розподілу вказано, що послуги з розподілу електричної енергії надаються користувачу безперервно, крім випадків, передбачених договором про надання послуг з розподілу електричної енергії та цим Кодексом.

ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» звернулось до ПАТ «Запоріжжяобленерго» щодо припинення (обмеження) розподілу електричної енергії споживачу ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23», договір №15853 (вих. №2404/1 від 04.06.2024), у зв`язку із заборгованістю споживача перед постачальником.

В свою чергу, ПАТ «Запоріжжяобленерго», згідно з вищевказаними зверненнями постачальника, неодноразово, у період з червня 2024 по жовтень 2024 включно надсилало ОСББ «Центральний 23» поштою попередження про припинення (обмеження) електропостачання (розподілу) електричної енергії, а саме: попередження від 06.06.2024, попередження від 21.06.2024, попередження від 09.07.2024, попередження від 26.07.2024, попередження від 21.08.2024, попередження від 11.09.2024, попередження від 09.10.2024.

За доводами позивача, на виконання вищезазначених попереджень про припинення, відповідачем не було допущено представників ПАТ «Запоріжжяобленерго» до електроустановки ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» для припинення електроживлення, про що були складені наступні акти про недопуск:

- акт про недопуск №15568 від 20.06.2024;

- акт про недопуск №16327 від 08.07.2024;

- акт про недопуск №17172 від 25.07.2024;

- акт про недопуск №17376 від 19.08.2024;

- акт про недопуск №17942 від 09.09.2024;

- акт про недопуск №19114 від 07.10.2024;

- акт про недопуск №20577 від 11.11.2024.

Отже, позивач стверджує, що ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» своїми діями спричинило оператору системи розподілу незаплановані втрати електричної енергії за період з 01.07.2024 по 31.10.2024 у розмірі 119 389,25 грн.

Відповідно до ч. 5 п. 11.5.12 Кодексу систем розподілу електричної енергії (далі - КСР), затвердженого Постановою НКРЕКП № 310 від 14.03.2018 року (із змінами), ОСР повинен припинити електроживлення споживача електричної енергії протягом 10 робочих днів з дати отримання звернення від електропостачальника.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 46 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи розподілу зобов`язаний припиняти електроживлення споживача за зверненням електропостачальника у порядку, визначеному кодексом системи розподілу.

Відповідно до п. 7.5 ПРРЕЕ припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення у разі: заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником. Якщо підставою для припинення постачання електричної енергії є заборгованість споживача перед відповідним учасником роздрібного ринку, у попередженні про припинення постачання електричної енергії додатково зазначається сума заборгованості за відповідним договором та період, за який ця заборгованість виникла.

Пунктом 11.5.8 Кодексу систем розподілу передбачено, що оператор системи розподілу має надати попередження про обмеження/припинення розподілу електричної енергії користувачу (окрім планових перерв) після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій не менше ніж за 5 робочих днів до запланованої дати обмеження/припинення розподілу електричної енергії. При цьому в попередженні мають бути зазначені підстави, дата та час, з якого розподіл електричної енергії буде припинено/обмежено.

За змістом пункту 11.5.12 Кодексу систем розподілу електропостачальник має право звернутися до оператора системи розподілу щодо припинення електроживлення користувача (споживача електричної енергії), з яким електропостачальником укладено договір про постачання електричної енергії. У зверненні електропостачальник повинен, зокрема, зазначити дані, що ідентифікують відповідного споживача електричної енергії (EIC-код), та причину (підставу) припинення електроживлення такого споживача електричної енергії. Оператор системи розподілу не має права вимагати від електропостачальника обґрунтування причини (підстави) припинення електроживлення, якщо вона відповідає випадкам, визначеним ПРРЕЕ. У випадках, не передбачених ПРРЕЕ, оператор системи розподілу має право відхилити звернення електропостачальника, про що повідомляє електропостачальника протягом 2 робочих днів з дати отримання звернення. Попередження про припинення електроживлення надсилається оператором системи розподілу одночасно електропостачальнику та відповідному споживачу електричної енергії за 5 робочих днів до запланованої дати обмеження/припинення розподілу електричної енергії. Оператор системи розподілу не розглядає заперечення щодо припинення електроживлення або звернення щодо неправомірності дій електропостачальника від споживачів електричної енергії. Оператор системи розподілу повинен припинити електроживлення споживача електричної енергії протягом 10 робочих днів з дати отримання звернення від електропостачальника.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, звертаючись до ПАТ «Запоріжжяобленерго» з вимогою про припинення (обмеження) розподілу електричної енергії споживачу ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» у зв`язку з наявністю заборгованості, третя особа не врахувала приписи постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану».

Відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022, встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації).

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання та розподілу електричної енергії. ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» здійснює придбання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку, тобто діє в інтересах співвласників населення.

Відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, до територій можливих бойових дій Запорізька міська територіальна громада віднесена з 01.02.2023 (UA0082704).

За таких обставин, вимога про припинення (обмеження) електропостачання ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» з мотивів заборгованості суперечить прямій забороні, встановленій постановою КМУ №206, а отже є незаконною.

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги в частині: «… Господарським судом Запорізької області неправильно в рішенні застосовано норми Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», на думку суду ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» при поданні до Позивача звернення щодо припинення послуг з розподілу електричної енергії Відповідачу не було враховано наступні приписи постанови, а саме:

«Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 р., встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації)».

АТ «Запоріжжяобленерго» не погоджується із вищенаведеними висновками, які зазначені в рішенні ГСЗО від 23.07.2025 р., та надає наступні заперечення.

Згідно з п.1.1.2 ПРРЕЕ, побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність).

В даному випадку ОСББ «Центральний 23» не є колективним побутовим споживачем, оскільки не є надавачем житлово-комунальних послуг за колективним договором та не має загальнобудинкового приладу обліку для розрахунків з енергопостачальником за спожиту електричну енергію співвласниками будинку.

Слід зазначити, що даною постановою не обмежено право електропостачальника ініціювати обмеження/припинення постачання електричної енергії ОСББ, яке не забезпечує співвласників багатоквартирного будинку житлово-комунальними послугами, у разі виникнення заборгованості за спожиту електричну енергію на технічні цілі/ комунальне навантаження.

Отже, сфера дії вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 р. не розповсюджується на юридичну особу ОСББ «Центральний 23», яке не має статусу колективного побутового споживача, оскільки ОСББ «Центральний 23» не розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку (на квартири встановлені окремі засоби обліку, по яким споживачі здійснюють окремо оплату за спожиту електричну енергію), а розраховується тільки по показам засобу обліку, встановлених для обліку електричної енергії для освітлення сходів та ліфтів.

Крім того, послуга з управління житлових будинків (включає купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку) входить до професійної та господарської діяльності ОСББ «Центральний 23».

Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, можна прийти до висновку, що дії постачальника (ТОВ Запоріжжяелектропостачання) щодо направлення до оператора системи розподілу (АТ «Запоріжжяобленерго») звернення про припинення послуг з розподілу електричної енергії на об`єкті Відповідача за адресою: бул. Центральний, 23, м. Запоріжжя, було здійснено відповідно до зазначених вимог діючого законодавства, положення Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово- комунальних послуг в період воєнного стану» до спірних правовідносин у даній справі. …» з огляду на наступне:

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

Відповідно до змісту ст. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання. Об`єднання є юридичною особою, що створюється відповідно до закону. Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Об`єднання відповідає за своїми зобов`язаннями коштами і майном об`єднання, від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді. Об`єднання не несе відповідальності за зобов`язаннями співвласників.

Громадяни, власники квартир багатоквартирного будинку № 23 по бульвару Центральному у місті Запоріжжя, створили неприбуткову організацію ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23" з метою забезпечення і захисту співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством. Завданням та предметом діяльності об`єднання, зокрема, є сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами.

ОСББ не є фізичною особою чи фізичною особою-підприємцем, а як юридична особа ОСББ не має свого власного споживання. ОСББ, згідно з нормами чинного законодавства, сприяє отриманню співвласниками багатоквартирного будинку комунальних послуг, зокрема постачанню та розподілу електричної енергії. Ця електрична енергія постачається у багатоквартирний будинок виключно задля функціонування спільного майна співвласників (зокрема інженерно-технічних систем будинку, як то роботи індивідуального теплового пункту, котелень, підкачувальних насосів тощо) та для задоволення побутових (спільно-побутових) потреб співвласників (зокрема електропостачання ліфтів, освітлення місць загального користування та прибудинкової території тощо).

ОСББ має особливий статус, відмінний від інших юридичних осіб, оскільки створюється та функціонує як непідприємницьке товариство згідно з окремим Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", має статус неприбутковості, та не є суб`єктом господарювання, не використовує електричну енергію для власних потреб.

Отже, ОСББ в частині споживання електричної енергії на побутові потреби по аналогії закону підпадає під визначення "колективний побутовий споживач" електроенергії, у випадку, коли ці організації об`єднують мешканців у багатоквартирних будинках та діють в їхніх інтересах для забезпечення комфортних умов проживання у будинку.

Відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 916/3837/21, від 13.02.2024 у справі № 922/1717/23.

В свою чергу, не зважаючи на ті обставини, що ці неприбуткові організації створені мешканцями будинку (населенням) для забезпечення таких мешканців комунальними послугами та оплата таких комунальних платежів здійснюється за рахунок мешканців та за тарифами для населення, водночас відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", співвласники зобов`язані разом з іншим забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна.

Згідно зі статтею 12 вказаного Закону, витрати на управління багатоквартирним будинком включають, зокрема, витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку, а також витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна.

Оскільки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку створено співвласниками для надання послуг з утримання спільного майна, на споживання електричної енергії для утримання спільного майна розповсюджується дія постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206.

Колегія суддів зауважує, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» здійснює підприємницької діяльності, а виконує функції управління спільним майном співвласників відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Враховуючи, що електрична енергія, яка споживається для освітлення місць загального користування та забезпечення роботи ліфтів, є складовою житлово-комунальної послуги, що надається населенню, вимога про припинення (обмеження) електропостачання ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» з мотивів заборгованості прямо суперечить забороні, встановленій постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022, та не відповідає вимогам чинного законодавства.

Колегією суддів також відхиляються доводи скаржника в частині невірного застосування судом першої інстанції норми матеріального права абз. 4 пункту 711 ПРРЕЕ у спірних правовідносинах, а саме: «… АТ «Запоріжжяобленерго» зазначає, що господарський суд Запорізької області неправильно застосував норму матеріального права, а саме положення абз.4 п.7.11 ПРРЕЕ, тому що ці положення не можуть бути застосовані, оскільки спір у даній справі жодним чином не пов`язаний з оскарженням фактів порушення ПРРЕЕ з боку ОСББ Центральний 23, як того вимагає диспозиція цієї норми права.

На підтвердження цього, зазначаємо, що ОСББ Центральний 23 не подавало до судових органів позову з питань оскарження фактів, пов`язаних з порушення ПРРЕЕ та/або умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Тому, посилання господарського Запорізької області в оскаржуваному рішенні на справу № 908/1970/24 є помилковим, оскільки предметом розгляду є стягнення боргу за послуги з постачання е/е за позовом ТОВ Запоріжжяелектропостачання до ОСББ Центральний 23, що не відповідає диспозиції абз. 4 п. 7.11 ПРРЕЕ.

Також, додатково зазначаємо, що господарським судом Запорізької області не враховано, що АТ Запоріжжяобленерго було залучено третьою особою у справі тільки 09.09.2024р., саме з цього моменту АТ Запоріжжяобленерго дізналося, що між сторонами електропостачальником та ОСББ існує спір щодо стягнення заборгованості.

04.06.2024 р. ТОВ «ЗЕП» звернулось до АТ «ЗОЕ» із зверненням щодо припинення (обмеження) розподілу електричної енергії споживачу ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» (договір №15853) у зв`язку із заборгованістю за спожиту е/е.

АТ «ЗОЕ», на виконання звернення постачальника у період з червня 2024р. по жовтень 2024р. включно надсилало ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» попередження про припинення (обмеження) електропостачання (розподілу) електричної енергії, однак доступу до електроустаткування надано не було.

14.11.2024р. ТОВ «ЗЕП» звертається до АТ «ЗОЕ» із реєстром споживачів, яким відпала необхідність припинення електропостачання у тому числі і ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» (реєстр від 14.11.2024р. за вих. №4966/5).

Крім того, господарським судом Запорізької області не досліджено документальні докази якими АТ «ЗОЕ» передавало ТОВ «ЗЕП» фактичні (звітні) обсяги купівлі електричної енергії по ОСББ «Центральний 23» за період з липня 2024р. по жовтень 2024р., однак, ТОВ «ЗЕП» не погоджувало дані обсяги.

Згідно з п.7.5. ПРРЕЕ передбачено, що припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення у разі, зокрема, заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником.

За п.7.10. ПРРЕЕ припинення електроживлення електроустановок споживача здійснюється оператором системи у порядку, визначеному Кодексом системи передачі та Кодексом систем розподілу. ОСР/ОСП не несе відповідальності за майнову шкоду та матеріальні збитки, заподіяні споживачу внаслідок припинення або обмеження електропостачання споживачу, здійснених у порядку, встановленому цими Правилами.

Крім того, як вбачається з пп.11.5.12 п.11.5. Розділу XI. Доступ до системи розподілу та послуги з розподілу електричної енергії Кодексу систем розподілу (далі - КСР), затв. постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №310 - оператор системи розподілу не має права вимагати від електропостачальника обґрунтування причини (підстави) припинення електроживлення, якщо вона відповідає випадкам, визначеним Правилами роздрібного ринку електричної енергії.

Також, господарським судом Запорізької області не враховано, що АТ Запоріжжяобленерго було залучено третьою особою у справі № 908/1970/24 тільки 09.09.2024р., саме з цього моменту АТ Запоріжжяобленерго дізналося, що між сторонами електропостачальником та ОСББ існує спір щодо стягнення заборгованості на підставі якої було поставлено вимогу про припинення електропостачання, яка стала предметом судового розгляду у справі в липні 2024 року. Одже, з врахуванням приписів п.7.5 та п.7.10 розділу VII ПРРЕЕ, приписам п. пп.11.5.12 п.11.5. Розділу XI КСР, вбачається, що з боку АТ Запоріжжяобленерго виконувалися всі заходи щодо виконання вимог ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» з 04.06.2024р. до моменту доти електропостачальник таке звернення не відкликав (14.11.2024р.), що є також підтвердженням факту утворених збитків саме оператору системи розподілу АТ Запоріжжяобленрго. …» з оглядку на викладене нижче:

З матеріалів справи свідчить, що 17.07.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Центральний 23 про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 15853 від 01.03.2023 в розмірі 313 242,32 грн, з яких: заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 310 000,00 грн за період з 01.02.2024 по 29.02.2024, 3% річних в розмірі 3242,32 грн за період з 19.03.2024 по 15.07.2024.

Ухвалою суду від 09.09.24 також було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго.

Відповідно до абз.4 пункту 7.11 ПРРЕЕ, на який послалися позивачі та Господарський суд Харківської області, на період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, припинення електропостачання такого споживача, пов`язане з оскаржуваним фактом порушення, не здійснюється за умови своєчасного надання споживачем до моменту відключення відповідної ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду. Відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.

Верховним Судом у постанові від 06.05.2024 у справі №922/5196/23 зазначено, що норма права, встановлена в абз.4 п.7.11 ПРРЕЕ, є імперативною для суб`єкта постачання електричної енергії, якому належить право відключити споживача від електропостачання та відновити його. Вказана норма права діє самостійно за наявності визначених в її гіпотезі умов, незалежно від наявності підстав для застосування судом заходів забезпечення позову.

Отже, твердження позивача про те, що дії відповідача спричинили оператору системи розподілу незаплановані втрати електричної енергії за період з 01.07.2024 по 31.10.2024 у розмірі 119 389,25 грн, є помилковими, оскільки станом на липень 2024 року діяла заборона на припинення електропостачання ОСББ «Центральний 23» для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку та електропостачання загалом, а заборгованість, на підставі якої було поставлено вимогу про припинення електропостачання, вже перебувала на розгляді у справі №908/1970/24.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта АТ «Запоріжжяобленерго» про помилковість висновків суду першої інстанції щодо недійсності актів про недопуск до електроустановок ОСББ «Центральний 23» та непридатності застосування пунктів 6.2.6 6.2.7 Кодексу комерційного обліку електричної енергії (далі ККО), з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 1.1.1 1.1.3 ККО цей Кодекс регулює відносини у сфері організації та забезпечення комерційного обліку електричної енергії, зокрема щодо контрольного огляду вузлів обліку, технічної перевірки, зчитування показів та доступу до первинної бази даних лічильників електричної енергії.

Пунктами 6.2.6 6.2.7 ККО встановлено порядок фіксації факту недопуску до вузла обліку та вимоги до дійсності акта про недопуск, зокрема обов`язковість його підписання більше ніж одним уповноваженим представником оператора системи та користувачем системи або стороною, яка контролює об`єкт, а у разі їх відсутності чи відмови від підпису незаінтересованою особою або підтвердження факту недопуску відеофіксацією.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, надані АТ «Запоріжжяобленерго» акти про недопуск:

- не містять підписів сторони, відповідальної за точку комерційного обліку та/або сторони, яка контролює об`єкт;

- не містять записів про відмову від підпису;

- не підписані незаінтересованими особами;

- не підтверджені відеозйомкою факту відсутності доступу до вузла обліку та ЗВТ користувача системи.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що зазначені акти не відповідають вимогам пункту 6.2.7 ККО та не можуть вважатися належними і допустимими доказами факту недопуску.

Доводи апелянта про те, що вказані акти складались не в межах дії ККО, а у зв`язку з виконанням робіт з відключення електроустановки споживача за заявкою електропостачальника, не спростовують зазначеного висновку, оскільки зі змісту самих актів убачається, що вони оформлювались саме як акти недопуску представників ОСР до електроустановок із посиланням на пункти 5.1.1, 5.5.5 та 7.8 ПРРЕЕ, тобто у контексті доступу до електроустановок та вузла обліку.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що у спірний період діяла імперативна заборона на припинення електропостачання ОСББ «Центральний 23» відповідно до абзацу четвертого пункту 7.11 ПРРЕЕ у зв`язку з наявністю судового спору щодо заборгованості за договором постачання електричної енергії. За таких умов у АТ «Запоріжжяобленерго» не було правових підстав для відключення електроустановки споживача, а відтак і для формування правових наслідків, пов`язаних із нібито «несанкціонованим відбором» електричної енергії.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд правомірно визнав акти про недопуск недійсними як такі, що не відповідають вимогам ККО, та обґрунтовано відхилив доводи позивача щодо наявності підстав для стягнення з відповідача незапланованих втрат електричної енергії.

На підставі вищевикладеного, колегія приходить до висновку про суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення, колегія суддів виходить з наступного:

Відповідно до тексту відзиву ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» на позовну заяву: «… Відповідач повідомляє суд, що у зв`язку із захистом своїх прав планує витрати на правничу допомогу у розмірі орієнтовно 15 000,00 гривень …».

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів констатує, що відповідачем дотримано вимоги частини 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України в частині надання разом з першою заявою по суті спору попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

28.07.2025 Господарським судом Запорізької області зареєстровано заяву про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу та ухвалення додатковог рішення по справі №908/768/25, згідно якої відповідач просив суд стягнути з позивача 16 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, які понесені позивачем у зв`язку із розглядом справи №908/768/25.

До заяви, згідно додатків, додано:

«… 1. Договір про надання правничої допомоги, укладений між ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» та Адвокатським об`єднанням «Легес» від 26.03.2025.

2. Додаток №1 від 26.03.2025 року до Договору про надання правничої допомоги від 26.03.2025 року між ОСББ «Центральний 23» та Адвокатським об`єднанням «Легес»;

3. Акт приймання передачі послуг від 24.07.2025 на суму 16 000,00 грн без ПДВ …».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що відповідачем дотримано вимоги частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України щодо строків подання доказів несення ним витрат на професійну правничу допомогу.

Як встановлено судом першої інстанції, 26.03.2025 між Адвокатським об`єднанням «ЛЕГЕС» та ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» (Клієнт) укладено Договір про надання правничої допомоги.

За змістом п.п. 1.1, 1.2, 1.4 Договору про надання правничої допомоги, Адвокатське об`єднання в обсязі та на умовах цього Договору зобов`язується надавати Клієнту правничу допомогу (надалі Послуги), а Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги. Виконання умов договору здійснюється старшими партнерами, партнерами та адвокатами Адвокатського об`єднання, адвокатами, залученими Адвокатським об`єднання на підставі цивільно-правових договорів. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання послуг, можуть бути даний договір, довіреність чи ордер. Сторони можуть домовитись про виконання окремих завдань Клієнта шляхом підписання Додаткової угоди до Договору з узгодженням їх вартості.

Згідно зі змістом п.п. 4.6., 4.7. Договору визначено, що Клієнт сплачує гонорар та фактичні витрати у безготівковому порядку шляхом перерахування на поточний (банківський) рахунок Адвокатського об`єднання, зазначений в даному договір, на підставі виставленого рахунку. Остаточний розмір та обсяг наданих послуг, а також остаточний розрахунок за надані послуги визначається та здійснюється на підставі Акту приймання-передачі послуг.

Відповідно до умов Додаткової угоди № 1 від 26.03.2025 до вказаного Договору, Адвокатське об`єднання зобов`язалось надати, а Клієнт прийняти та оплатити правничу допомогу у справі № 908/768/25, що знаходиться на розгляді Господарського суду Запорізької області за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» про стягнення коштів. Під правничою (правовою) допомогою, передбаченою п. 1 цієї Додаткової угоди Сторони розуміють наступне:

- вивчення матеріалів справи;

- надання консультацій з питань матеріального та процесуального права, що стосуються справи;

- підготовка та надання допомоги у підготовці заяв, клопотань, заперечень, письмових пояснень, інших процесуальних документів;

- представництво інтересів Клієнта в суді тощо (п.п. 1, 2 Додаткової угоди).

В пункті 3 даної угоди сторони домовились, що гонорар за надання правничої (правової) допомоги, передбаченої цією Додатковою угодою, складається з вартості правничої (правової допомоги у фіксованому розмірі та становить:

1. Вивчення матеріалів та формування правової позиції у справі, підготовка відзиву на позовну заяву 8000,00грн;

2. Участь в одному судовому засіданні в суді першої інстанції 3000,00 грн;

3. Надання консультацій з питань матеріального та процесуального права, що стосуються справи від 500 грн;

4. Підготовка заяв, клопотань, заперечень, письмових пояснень, інших процесуальних документів (за необхідності) від 500,00 грн.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 123 ГПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2-4 ст. 126 ГПК передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У підписаному сторонами Акті приймання-передачі послуг від 25.07.2025 визначено, що Адвокатським об`єднанням відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 26.03.2023 та Додаткової угоди № 1 від 26.03.2025 надані наступні послуги правничої допомоги, а саме:

- вивчено матеріали справи № 908/768/25, сформовано правову позицію та підготовлено проект відзиву на позовну заяву вартість послуги 8000 грн;

- надано шість консультацій з питань процесуального та матеріального права, що стосуються справи (напередодні судових засідань у справі 16.04.2025, 07.05.2025, 02.06.2025, 23.06.2025, 10.07.2025, 23.07.2025) вартість послуги 3000 грн (500 грн за кожну консультацію);

- підготовка проектів заяв та клопотань у справі вартість послуги 5000 грн.

Загальна вартість наданих послуг у справі згідно з вищевказаним Актом складає 16000 грн без ПДВ.

Задовольняючи заяву відповідача щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яка заявлена відповідачем до відшкодування (16000,00 грн) не є такою, що істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку (15000,00 грн). Господарським судом враховано, що заявлена відповідачем загальна сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару з урахуванням таких критеріїв як: справедливість, добросовісність, розумність; принципів співмірності та розумності судових витрат, складності справи № 908/768/25, яка розглядалась за правилами загального позовного провадження; обсягу наданих відповідачу послуг з професійної правничої допомоги. Понесення відповідачем таких витрат було наслідком звернення позивача з позовом до суду та у зв`язку з цим необхідністю захисту відповідачем своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Доводи апеляційної скарги щодо скасування додаткового рішення оцінюються колегією суддів критично з огляду на наступне:

Згідно з ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів ст.ст. 123 - 130 ГПК України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Також слід враховувати, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" №5076-VI від 05.07.2012 року адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

У ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" №5076-VI від 05.07.2012 року, враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Одночасно слід зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, свобода сторін у визначенні розміру на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за надання правової допомоги, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи розумність цих витрат.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 № 910/13071/19 вказано, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Колегія суддів зауважує, що в контексті спірних правовідносин, з урахуванням обставин, викладених у заяві відповідача про компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу, наданих ним документів в їх сукупності, заперечень позивача, загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності таких витрат, а також з урахуванням часткового задоволення позову, суд обґрунтовано стягнув з позивача вартість правничої допомоги у розмірі 16 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги фактично дублюють заперечення позивача, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції під час ухвалення додаткового рішення та обґрунтовано відхилені.

Твердження відповідача щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі належними та допустимими доказами не підтверджені. Вказані доводи зводяться до власної суб`єктивної оцінки розміру витрат без належного правового й доказового обґрунтування.

Суд також не погоджується з доводами відповідача про недоцільність чи необов`язковість окремих видів послуг, зазначених в акті приймання-передачі наданих послуг, оскільки такі послуги відповідають обсягу наданої правничої допомоги та характеру здійснених процесуальних дій.

Право на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника гарантується статтею 59 Конституції України та закріплене у нормах господарського процесуального законодавства. Однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Учасник судового процесу має право вільно реалізовувати свої процесуальні права у межах, визначених законом. Послуги правничої допомоги, зазначені в акті приймання-передачі, узгоджуються з процесуальними правами сторони, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Сума витрат на професійну правничу допомогу, визначена судом першої інстанції має розумний розмір, тоді як розмір витрат визначений позивачем у сумі 5 000,00 грн. не відповідає не лише обсягу послуг наданому адвокатом позивача у справі але є явно заниженим у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Доводи апеляційної скарги про те, що правнича допомога фактично не надавалася, оскільки процесуальні документи у справі підписані головою правління ОСББ, а не адвокатським об`єднанням, а саме: «… Окрім того, ОСББ не надано будь-якого проєкту Відзиву, завіреного адвокатським об`єднанням, який би свідчив про реальність дій з боку адвокатського об`єднання, тому викликають сумніви, що проєкт Відзиву по даній справі було підготовлено саме адвокатським об`єднанням.

З врахуванням вищевикладеного вбачається, що Відзив по даній справі підготовлений та підписаний головою правління ОСББ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ 23» Чупілко о., а не його представниками з адвокатського об`єднання «Легес», про що навіть свідчить відсутність посилання на виконавця цього документа (прізвище, власне ім`я виконавця) після підпису голови правління (ДСТУ 4163:2020).

Крім того, уважно перевіривши всі процесуальні документи по даній справі, які знову ж таки підписані тільки головою правління ОСББ, зокрема, відзив та всі заяви, та навіть клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з додатками, яке направлено через кабінет у електронному суді, який зареєстрований на ОСББ Центральний 23, 2, які суд першої інстанції не розглянув та не навів підстав для спростування таких вимог Позивача, тому це є підставами для перегляду додаткового судового рішення у апеляційній інстанції. …» колегія суддів відхиляє як безпідставні та такі, що ґрунтуються на неправильному розумінні як умов договору, так і норм процесуального права.

Відповідно до статей 56, 58, 60 Господарського процесуального кодексу України юридична особа має право брати участь у справі як через представника, так і через свого керівника (самопредставництво). Реалізація клієнтом права на самопредставництво не позбавляє його можливості отримувати професійну правничу допомогу та не свідчить про те, що адвокат не надавав консультацій, не готував правові позиції чи проєкти процесуальних документів.

Твердження апелянта про відсутність правничої допомоги через неучасть адвоката у судових засіданнях також є необґрунтованими. Закон не зобов`язує сторону користуватися послугами адвоката на кожній стадії процесу або у кожному судовому засіданні. Обсяг і види правничої допомоги визначаються за домовленістю між клієнтом і адвокатом, з урахуванням потреб справи та фінансових можливостей сторони.

Матеріалами справи підтверджено наявність договору про надання правничої допомоги, акта приймання-передачі виконаних робіт та документів про оплату послуг. Саме ці документи відповідно до статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України є належними доказами понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що поданих відповідачем доказів є достатньо для підтвердження факту надання правничої допомоги та понесених витрат, а тому правомірно врахував їх при ухваленні додаткового рішення.

Колегія суддів також відхиляє посилання скаржника стосовно ненадання позивачем доказів оплати послуг з надання правничої допомоги, а саме: «… Відповідач (ОСББ) на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу не надав будь-якого документу, який би підтверджував реальність виконаних послуг, як передбачено умовами договору про надання правничої допомоги від 26.03.2025р., які сторони повинні виконувати.

Однак, якщо Відповідач несе витрати на правову допомогу та бажає такі витрати компенсувати, то саме обов`язок доказування понесених витрат несе Відповідач, що повинно підтверджуватися з його боку - видатковим касовим ордером або платіжним дорученням про передачу коштів адвокату. Таких доказів Відповідачем - не надано. …» оскільки у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (така позиція висловлена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2019 у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 29.10.2020 у справі №686/5064/20, від 19.01.2022 у справі №910/789/21).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує відсутність підстав для скасування додаткового рішення Господарського суду Запорізької області від 07.08.2025 у справі №908/768/25, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду .

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2025 та додаткове рішення від 07.08.2025 у справі №904/2930/23 підлягають залишенню без змін, а апеляційна скарга Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Запоріжжяобленерго на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2025р. та на додаткове рішення від 07.08.2025р. у справі №908/768/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2025р. та додаткове рішення від 07.08.2025р. у справі №908/768/25 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору у сумі 3 633,60 грн. покласти на Акціонерне товариство Запоріжжяобленерго.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов