ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
19 лютого 2026 рокуСправа № 912/3039/25
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г., вирішуючи питання про судові витрати без повідомлення учасників у справі №912/3039/25
про стягнення 297 290,25 грн
Рішенням від 03.02.2026 суд частково задовольнив позовні вимоги, стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖИ ЕС АЙ ГРУП" (далі - ТОВ "ДЖИ ЕС АЙ ГРУП") на користь Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПРАТ "ЦГЗК") 192 523,191 грн неустойки, 22 257,12 грн 15% річних за користування грошовими коштами, а також 3 567,48 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовив.

09.02.2026 через систему "Електронний суд" надійшла заява від 09.02.2026 позивача про ухвалення додаткового рішення з вимогою стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

До заяви додано докази її направлення відповідачу.

Ухвалою від 10.02.2026 суд постановив вирішення питання про судові витрати у справі №912/3039/25 здійснити без повідомлення учасників справи та встановив відповідачу строк для подання суду позиції щодо розміру судових витрат.

Будь - яких заяв, клопотань від учасників справи до суду не надходило.

За приписами ст. 221 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (ч. 3 ст. 244 ГПК України).

Згідно з ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною четвертою статті 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Частинами 1, 3 ст. 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Заявами по суті справи, відповідно до ч. 2 ст. 161 ГПК України, зокрема, є позовна заява.

З дотриманням вказаних норм, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ПРАТ "ЦГЗК" понесло та очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, зокрема, витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн, міститься у поданому позові.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У даній справі рішення ухвалено 03.02.2026, тобто останній день строку для надання доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу припадає на 08.02.2026 - неділю, відповідно граничним строком подання заяви про ухвалення додаткового рішення є 09.02.2026.

Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу подані позивачем разом із заявою 09.02.2026, тобто у встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України строк.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката позивач подав: договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) №180330/ЦГЗК від 30.03.2018; додаткові угоди №2056 від 30.12.2022, від 01.11.2023, №1/25 від 09.01.2025; акт прийому-передачі отриманої професійної правничої допомоги №5 від 06.02.2026; витяг з ЄРАУ адвоката Чайкіної К.О., довіреність та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

30.03.2018 між ПРАТ "ЦГЗК" (далі - клієнт) та Адвокатським об`єднанням "ВСЕУКРАЇНСЬКА АДВОКАТСЬКА ДОПОМОГА" (далі - Адвокатське об`єднання) укладено договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) №180330/ЦГЗК (далі - Договір, а.с. 85-87), згідно умов якого клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу (юридичні послуги) з питань, що виникають в процесі господарської діяльності клієнта в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п.1.1. Договору).

Згідно п. 1.2. Договору зміст, умови та строки виконання покладених клієнтом на Адвокатське об`єднання завдань узгоджується сторонами шляхом додаткових угод до нього.

Додатковою угодою №2056 від 30.12.2022 продовжено строк дії Договору до 31.12.2023 (п. 1.) та узгоджено, що КЕП/УЕП не підписуються електронною (кваліфікованою/удосконаленою) печаткою (п. 2.) (а.с. 88).

За умовами додаткової угоди від 01.11.2023 сторонами погоджено, якщо за 30 (тридцять) календарних днів до дати закінчення строку дії Договору, сторони не направили одна одній вимоги щодо розірвання чи припинення Договору, строк дії Договору вважається продовженим на кожен наступний рік на тих самих умовах (а.с. 89).

09.01.2025 між клієнтом та Адвокатським об`єднанням укладено додаткову угоду №1/25 до Договору (далі - Додаткова угода), яка визначає обсяг і вартість професійної правничої допомоги, яка буде надаватися Адвокатським об`єднанням на користь клієнта, та порядок її оплати (п. 1. Додаткової угоди).

За умовами Додаткової угоди Адвокатське об`єднання зобов`язалось надавати клієнту допомогу, серед іншого - здійснювати представництво та захист інтересів клієнта у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій відповідно до підсудності, встановленої Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України (п. 2. Додаткової угоди).

Сторони погодили надання Адвокатським об`єднанням наступного обсягу допомоги на користь клієнта: консультування, підготовка всіх необхідних процесуальних документів та представництво інтересів (вчинення процесуальних дій в інтересах) клієнта у суді першої інстанції (п. 3.1. Додаткової угоди).

Відповідно до п. 4. Додаткової угоди сторони домовились про те, що винагорода Адвокатського об`єднання (гонорар) за надану згідно із умовами даної Додаткової угоди допомогу, відповідно до положень ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", є фіксованою за супроводження кожної справи у суді кожної інстанції, не змінюється в залежності від обсягу послуг / витраченого часу в справі. Розмір винагороди (гонорару) встановлюється Додатком №1 до даної Додаткової угоди, яка є її невід`ємною частиною та змінюється в залежності від виду спору, його складності та судової інстанції, на розгляді якої перебувала справа.

Оплата клієнтом отриманої допомоги здійснюється протягом сімдесяти календарних днів після підписання сторонами акта прийому - передачі отриманої професійної правничої допомоги за супроводження конкретної судової справи у суді кожної інстанції, а також отримання клієнтом відповідних рахунків від Адвокатського об`єднання (п. 6. Додаткової угоди).

За змістом п. 8.1. Додаткової угоди допомога вважається наданою після підписання акта надання послуг за супроводження справи у суді кожної інстанції, який підписується сторонами та скріплюється печатками.

Разом з тим, згідно п. 11.8. Договору (в редакції додаткової угоди №2056 від 31.12.2022 до Договору) клієнт та Адвокатське об`єднання домовились, що КЕП/УЕП не підписуються електронною (кваліфікованою/удосконаленою) печаткою.

На виконання умов Договору та Додаткової угоди, 06.02.2026 між клієнтом та Адвокатським об`єднанням за допомогою КЕП підписано акт №5 прийому-передачі отриманої професійної правничої допомоги до Договору, в якому міститься детальний опис наданої правничої допомоги та погоджений сторонами розмір винагороди (гонорару) у фіксованому вигляді в сумі 30 000,00 грн (а.с. 94).

За правовою позицією, наведеною у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, витрати за надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

До справи долучено довіреність №23/01 від 01.01.2025, №1600-08.10.25/01 від 08.10.2025, якими уповноважено адвоката Чайкіну Катерину Олегівну представляла інтереси ПРАТ "ЦГЗК" (а.с. 60, 61, 82, 83).

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат у суді, а саме адвокатом Чайкіною К.О. підписано та подано через систему "Електронний суд" позовну заяву з додатками, здійснено розрахунок неустойки та 15 % річних.

Суд враховує, що у п. 8.1. Додаткової угоди сторонами погоджено, що допомога вважається наданою після підписання акта надання послуг.

Як вже вказано, акт прийому - передачі отриманої професійної правничої допомоги до Договору підписано сторонами 06.02.2026, тому вказана обставина є поважною причиною неможливості подання позивачем такого доказу, що підтверджує розмір понесених ним судових витрат, до ухвалення рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зауваження чи заперечення зі сторони відповідача щодо фактичного надання послуг відсутні. Клопотання про зменшення розміру витрат від відповідача не надходило.

Водночас, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

За практикою Верховного Суду під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №920/39/20, від 11.11.2021 у справі №873/137/21, від 23.07.2024 у справі №910/9544/23.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи зазначене, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібні за змістом висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та у додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі №927/153/22).

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123- 130 Господарського процесуального кодексу України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі №927/153/22).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Отже, свобода сторін у визначенні розміру на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Тобто, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання.

При цьому вирішуючи питання розподілу судових витрат за надання правової допомоги, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи розумність цих витрат.

Таким чином, розмір таких витрат має бути розумним, обґрунтованим, підтвердженим належними доказами, тобто відповідати вказаним критеріям.

Як встановлено судом, вартість наданих адвокатом послуг, зазначених в акті від 06.02.2026 склала 30 000,00 грн, до складу яких включено такі послуги:

- усна консультація клієнта, узгодження правової позиції щодо наявності підстав для подання позовної заяви;

- підготовка доказів, складення, перевірка та подання до суду через підсистему ЄСІКС "Електронний суд" позовної заяви з додатками.

Разом з тим, суд враховує, що така послуга як усна консультація клієнта, узгодження правової позиції щодо наявності підстав для подання позовної заяви відноситься до підготовки та написання позовної заяви.

Тому, попри формальне розмежування на два окремі види, надані послуги фактично становлять єдиний комплекс дій, спрямованих на підготовку позовної заяви.

Позивач не довів обґрунтованості поділу цього процесу на самостійні етапи. Такий підхід свідчить про штучне дроблення послуг, що призвело до безпідставного збільшення вартості правничої допомоги.

Подібні правові висновки Верховного Суду наведені у додатковій постанові від 08.04.2021 у справі №922/2321/20, від 14.07.2021 у справі №916/1914/20, від 28.04.2021 у справі №902/1051/19, від 26.09.2024 у справі №910/11903/23.

З урахуванням характеру спірних правовідносин, приймаючи до уваги ціну позову, господарський суд розглядав дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами.

Позовна заява у даній справі за своїм предметом (стягнення неустойки та відсотків річних за користування грошовими коштами) та підставами позову є нескладною, матеріали справи не об`ємні та ґрунтуються на несвоєчасному виконанню відповідачем зобов`язань за договором поставки на підставі видаткових накладних, які підписані обома сторонами без зауважень.

Категорія спору в даному конкретному випадку обмежується аналізом незначної кількості доказів, не становить виключної правової проблеми для кваліфікованого адвоката та чітко врегульована нормами права і не містить певної особливості, яка потребує застосування висновків Верховного Суду.

Суд зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Суд враховує, що предметом спору є стягнення 297 290,25 грн, що становить 10,09 % від заявленого розміру витрат на правову допомогу.

З підстав викладеного, беручи до уваги принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства, критерії реальності, співмірності витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що обґрунтованим та розумним розміром компенсації за надані послуги адвоката буде 20 000,00 грн.

За п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, висновки щодо застосування статті 129 ГПК України (щодо розподілу судових витрат) у справах, за результатами розгляду яких суд зменшив розмір неустойки на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.04.2018 у справі №902/339/16, від 10.03.2021 у справі №904/5702/19, від 16.10.2019 у справі №910/143/19, від 14.06.2022 у справі №905/2135/19.

Так, у вказаних постановах Верховним Судом наведено правовий висновок, відповідно до якого судові витрати у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

З огляду на викладене, суд стягує з відповідача на користь позивача 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, решта витрат покладаються на позивача.

Відтак, заява від 09.02.2026 ПРАТ "ЦГЗК" про ухвалення додаткового рішення у даній справі підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 244, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву від 09.02.2026 Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про ухвалення додаткового рішення у справі №912/3039/25 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖИ ЕС АЙ ГРУП" (вул. Городоцька, 77, м. Світловодськ, Олександрійський район, Кіровоградська область, 27500, ідентифікаційний код 39757654) на користь Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50066, ідентифікаційний код 00190977) 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Відмовити в задоволені решти вимог.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії додаткового рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів.

Повне додаткове рішення складено 19.02.2026.

Суддя В.Г. Кабакова