ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 910/15159/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,

за участю секретаря судового засідання Амірханяна Р. К.,

та представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - Франюка А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025

та додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 10.07.2025

у справі № 910/15159/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІОГАЗ-УКРАЇНА"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 12 426 588,31 грн

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "БІОГАЗ-УКРАЇНА" (далі - ТОВ "БІОГАЗ-УКРАЇНА"; позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - ДП "Гарантований покупець"; відповідач) про стягнення 12 426 588,31 грн, з яких 10 290 505,25 грн - основний борг, 520 272,56 грн - 3 % річних, 1 615 810,50 грн -інфляційні втрати.

Позовні вимоги ТОВ "БІОГАЗ-УКРАЇНА" обґрунтувало неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором від 22.02.2019 № 16588/01 у редакції додаткової угоди від 30.06.2019 № 180/01. При цьому позивачем у позовній заяві наводився попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із її розглядом у суді першої інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.05.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025, позов задоволено частково. Стягнуто з ДП "Гарантований покупець" на користь ТОВ "БІОГАЗ-УКРАЇНА" 10 290 505,25 грн основного боргу, 519 318,37 грн 3% річних, 1 480 653, 83 грн інфляційних втрат. В іншій частині позову відмовлено.

20.05.2025 до суду першої інстанції від ТОВ "БІОГАЗ-УКРАЇНА" надійшла заява про долучення доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції. У цій заяві позивач просив стягнути з відповідача на його користь 530 994,12 грн цих витрат. До відповідної заяви долучив докази їх понесення.

09.07.2025 від відповідача до суду першої інстанції надійшли заперечення, згідно з якими ДП "Гарантований покупець" просило відмовити ТОВ "БІОГАЗ-УКРАЇНА" у долученні нових доказів, поданих із порушенням порядку на їх подання, а також відмовити ТОВ "БІОГАЗ-УКРАЇНА" у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2025 (суддя - Ю. О. Підченко), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 (головуючий суддя - І. П. Ходаківська, судді - С. В. Владимиренко, А. М. Демидова), заяву ТОВ "БІОГАЗ-УКРАЇНА" задоволено частково. Стягнуто з ДП "Гарантований покупець" на користь ТОВ "БІОГАЗ-УКРАЇНА" 131 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, виходили з того, що наданими позивачем доказами, поданими з дотриманням вимог законодавства, підтверджується понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи у суді першої інстанції. Встановивши фактичний обсяг наданих позивачу адвокатських послуг у суді першої інстанції, врахувавши результати розгляду справи, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 131 000,00 грн. При цьому суди відмовили у стягненні 399 994,12 грн, зазначивши, що витрати у такій сумі не відповідають критерію "розумності їх розміру".

Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 та додатковим рішенням Господарського суду м. Києва від 10.07.2025, ДП "Гарантований покупець" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові акти в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у їх стягненні.

Скаржник мотивує подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а саме вказує на те, що суди попередніх інстанцій при вирішені питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, не врахували висновків Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.ст. 26, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ст.ст. 80, 124, 129, 221 ГПК України, викладених у постановах від 10.12.2019 у справі № 902/844/18, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19, від 21.03.2023 у справі № 911/813/21, від 02.04.2020 у справі № 912/2171/18, від 25.03.2021 у справі № 905/717/20, від 08.04.2021 у справі № 905/716/20, від 25.11.2021 у справі № 904/5929/19, від 31.05.2022 у справі № 927/515/21, від 15.09.2022 у справі № 910/10159/21, від 04.03.2021 у справі № 916/376/19, від 12.07.2022 у справі № 910/18970/19, від 17.12.2021 у справі № 10/5026/290/2011(925/1502/20), від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22, від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23.

У касаційній скарзі скаржник також зазначає таке: позивачем надано докази понесених витрат на професійну правничу допомогу з порушенням приписів ст. 80 ГПК України; суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, не врахував, що розмір витрат на оплату послуг адвоката неспівмірний обсягу наданої правової допомоги, а також часу, витраченому на виконання відповідних робіт (наданих послуг); стягнуті судами витрати не відповідають критеріям "розумності і реальності" їх розміру; відповідач посилався на складний фінансовий стан, який не був врахований судом.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.01.2026 відкрито провадження за касаційною скаргою ДП "Гарантований покупець" з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 28.01.2026.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Колегія суддів зазначає, що оскільки скаржник оскаржує судові рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 131 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, то з огляду на ст. 300 ГПК України Верховним Судом переглядаються судові рішення в оскаржуваній частині.

Законодавець у п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України закріпив норму, відповідно до якої суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Гл. 8 розд. I ГПК України регулює інститут судових витрат.

За загальним правилом, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (див. також п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Ст. 123 ГПК України, яка визначає види судових витрат, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 126 ГПК України).

Згідно зі ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

Відповідно до норм цього Закону:

- договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт - оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 цього Закону);

- представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону);

- інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 цього Закону);

- видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (ст. 19 цього Закону);

- гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначено в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 цього Закону).

Здійснюючи аналіз наведених норм Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 виснувала, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду у п. 164 постанови від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 виснувала, що одним із принципів господарського судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, зокрема, у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні у справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) від 28.11.2002, щодо судових витрат зазначено, що за ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" від 25.03.1999 та "Єчюс проти Литви" від 31.07.2000).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Так, у рішенні в справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" від 23.01.2014 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (див. п.п. 33, 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (див. п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, п. 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у п. 6.5 постанови від 03.03.2019 у справі № 922/445/19 дійшла висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Верховний Суд неодноразово виснував, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) із власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5- 7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 5 ст. 129 цього Кодексу, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Верховний Суд у постанові від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20 зазначив, що: "відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України відшкодуванню підлягає не будь-яка допомога, а та, що пов`язана зі справою (представництво в суді, підготовка до її розгляду, збір доказів тощо). При цьому такі витрати повинні відповідати критерію необхідності - чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання - чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. На думку Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не врахував, що не всі витрати відповідають критерію необхідності та не всі зазначені позивачем витрати є пов`язаними з розглядом справи. Враховуючи складність справи та її фактичні обставини, надані адвокатом послуги з ознайомлення із договором поставки між відповідачем і позивачем (без написання позовної заяви), виявлення неузгодженостей, ризикових умов для позивача, перевірки первинних документів, аудит повноти оформлення пакету первинних документів за результатами господарчих операцій та складання претензії - Верховний Суд відносить до заходів, які могли вчинятись стороною з метою досудового врегулювання спору за домовленістю сторін чи без такої (ст. 19 ГПК України) та не вважає пов`язаними із судовим розглядом цієї справи".

Здійснивши оцінку відповідної заяви позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши заперечення відповідача щодо цих витрат, суди попередніх інстанцій встановили таке: позивачем у позовній заяві зазначалося про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу; позивачем до початку судових дебатів було заявлено про подання документального підтвердження понесених витрат не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду; позивач до заяви від 19.05.2025, в якій просив стягнути з відповідача 530 994,12 грн цих витрат, долучив документи на їх понесення відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції позивач надав такі документи:

- договір про надання правничої (правової) допомоги, укладений 18.09.2024 між Адвокатським об`єднанням "ЛЕГЕС" (далі - АО "ЛЕГЕС"; Адвокатське об`єднання; АО) і ТОВ "БІОГАЗ-УКРАЇНА" (клієнт), за умовою якого АО зобов`язувалося надати клієнту правничу (правову) допомогу пов`язану зі стягненням в судовому порядку (у судах всіх інстанцій) з ДП "Гарантований покупець" заборгованості перед ТОВ "БІОГАЗ-УКРАЇНА" за договором купівлі-продажу електричної енергії від 22.02.2019 № 16588/01. Згідно з умовами цього договору під правничою (правовою) допомогою сторони договору домовились вважати: вивчення документів клієнта та підготовка тексту позовної заяви, відповіді на відзив; підготовка тексту апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу; підготовка тексту претензії, вимоги, інших документів по суті справи та/або інших процесуальних документів, заперечень, пояснень, заяв, скарг, клопотань, запитів, розрахунків по справі (у разі необхідності, визначеній Адвокатським об`єднанням); представництво та захист законних прав та інтересів клієнта в судах всіх інстанцій. Згідно з п. 4.3 цього договору гонорар є формою винагороди Адвокатського об`єднання за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір) за надання послуг за цим договором встановлюється в залежності від виду та обсягу послуг, що надаються та узгоджуються сторонами в актах приймання-передачі послуг. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір) за надання послуг, що пов`язані із позовною роботою та представництвом інтересів клієнта в суді встановлюється шляхом підписання додаткових угод до договору. Остаточний розмір та обсяг наданої правничої (правової) допомоги, а також остаточний розрахунок за надану правничу (правову) допомогу, а також розмір фактичних витрат, пов`язаних із наданням правничої (правової) допомоги, визначаються та здійснюються на підставі акта приймання-передачі послуг (п. 4.7 договору);

- додаткову угоду від 18.09.2024 № 1 до договору, в якій її сторони досягли згоди, що гонорар за надання правничої допомоги пов`язаної із представництвом, захистом законних прав та інтересів клієнта складається з вартості правничої (правової) допомоги у фіксованому розмірі та становить: вивчення документів та підготовка претензії (15 000,00 грн); підготовка позовної заяви (100 000,00 грн); підготовка інших документів по суті справи або процесуальних (від 4 000,00 грн); участь в одному судовому засіданні (5 000,00 грн); гонорар успіху АО "ЛЕГЕС" (20% від загальної суми інфляційних втрат та 3% річних, задоволеної (стягнутої) судом за результатом розгляду цієї справи);

- детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних АО "ЛЕГЕС" та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ТОВ "БІОГАЗ-УКРАЇНА" у справі № 910/15159/24;

- акти приймання-передачі послуг від 27.09.2024 на суму 15 000,00 грн (з урахуванням рахунку від 27.09.2024 № 15/09), від 16.12.2024 на суму 100 000,00 грн (з урахуванням рахунку від 15.12.2024 № 10/12), від 31.01.2025 на суму 2 000,00 грн (з урахуванням рахунку від 31.01.2025 № 29/01), від 16.04.2025 на суму 7 000,00 грн (з урахуванням рахунку від 16.04.2025 № 11/04), від 16.05.2025 на суму 7 000,00 грн (з урахуванням рахунку від 16.05.2025 № 10/05), від 19.05.2025 на суму 399 994,12 грн (з урахуванням рахунку від 19.05.2025 № 13/05);

- виписку АО "ЛЕГЕС" про отриману оплату за надану ТОВ "БІОГАЗ-УКРАЇНА" правничу допомогу у справі № 910/15159/24.

Матеріалами справи також підтверджено, що представництво інтересів позивача у суді першої інстанції у справі № 910/15159/24 здійснювалось адвокатом Галіченко Б. В. на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1207603 від 15.11.2024, виданого на підставі договору від 18.09.2024 і адвокатом Плецькою Ю. В. на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1220926 від 03.04.2025, виданого на підставі договору від 18.09.2024. Статус адвоката Галіченко Б. В. підтверджено свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії № ЗП 002231 від 11.06.2019, а адвоката Плецької Ю. В. - свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 26.12.2008 № 720.

Отже, дослідивши наявні у матеріалах справи документи на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, суди попередніх інстанцій встановили, що ними підтверджується надання АО "ЛЕГЕС" позивачу послуг з професійної правничої допомоги при розгляді справи у суді першої інстанції і, що ці документи подані з дотриманням вимог законодавства. Встановивши вказане, врахувавши характер спірних правовідносин, предмет позову, складність справи, зміст наданих адвокатом послуг, заперечення відповідача щодо цих витрат, стягнули з відповідача на користь позивача 131 000,00 грн цих витрат, з яких 14 000,00 грн - за надання послуг щодо участі та відрядження адвоката на два судових засідання у справі, 117 000,00 грн - за підготовку тексту претензії, позовної заяви, клопотань у справі.

Здійснивши аналіз оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд частково не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке. Так, колегія суддів вважає, що при здійсненні розподілу витрат на професійну правничу допомогу суди попередніх інстанцій порушили ст.ст. 126, 129 ГПК України, оскільки не врахували, що законодавець у них закріпив норми, відповідно до яких розподілу і стягненню на користь сторони, яка виграла спір (зокрема позов було частково задоволено), підлягають саме витрати на професійну правничу допомогу, які безпосередньо і нерозривно пов`язані з розглядом справи в суді (у разі їх доведеності), а також, що ці витрати мають бути пропорційними розміру задоволених вимог (див. ч. 4 ст. 129 ГПК України). Водночас підготовка претензії щодо стягнення заборгованості за договором є послугою, яка безпосередньо не пов`язана із розглядом справи (див. також постанову Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20) (це досудове врегулювання спору), а тому помилковим і таким, що не відповідає нормам, які регулюють "інститут судових витрат" ототожнення витрат на підготовку претензії з витратами, пов`язаними з розглядом справи і покладення їх на відповідача у разі задоволення/часткового задоволення позову. Такі витрати є витратами сторони, якій відповідні послуги (підготовка претензії) надавалися.

Оскільки суди попередніх інстанцій не врахували, що витрати на підготовку претензії не є витратами пов`язаними із судовим розглядом цієї справи і не можуть бути стягнуті з відповідача на користь позивача з огляду на вказані вище норми процесуального права, а також не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування ст. 126 ГПК України, зокрема, викладених у постанові від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, колегія судді вважає за необхідне змінити судові рішення в оскаржуваній частині, виклавши її в редакції цієї постанови Верховного Суду, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 114 724, 00 грн цих витрат (за надання послуг щодо участі та відрядження адвоката на два судових засідання у справі; підготовку позовної заяви, клопотань у справі). Колегія суддів вважає, що з огляду на предмет спору, результати розгляду справи, обсяг наданих послуг, витрати на професійну правничу допомогу у цій сумі є обґрунтованими і пропорційними задоволеним позовним вимогам (враховуючи, що позов задоволено на 98,90% (12 290 477, 45 грн - задоволенні позовні вимоги х 100/12 426 588, 31 грн - ціна позову). При цьому колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 виснувала, що критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Щодо аргументів касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм ст.ст. 86, 210 ГПК України і не врахування висновків Верховного Суду, зокрема викладених у постанові від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21, то колегія суддів зазначає, що в господарському судочинстві застосовується принцип змагальності, а докази мають відповідати, зокрема, вимогам ст.ст. 78, 79 ГПК України. Суди попередніх інстанцій встановили, що докази подані позивачем у порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України, з дотриманням ст. 80 ГПК України. За наслідками касаційного перегляду справи, Верховним Судом не встановлено порушень судами попередніх інстанцій ст.ст. 86, 210 ГПК України, а доводи скаржника про зворотнє фактично зводяться до заперечень наданої судами оцінки доказам, що не є компетенцією Верховного Суду з огляду на ст. 300 ГПК України. Водночас необхідно зазначити, що справа № 285/5547/21, на яку посилається скаржник (на думку скаржника, судами не враховано висновок Верховного Суду щодо застосування наведених вище норм процесуального права) була розглянута в іншому контексті фактичних обставин, що впливає на питання прийняття/неприйняття відповідних доказів і розподілу витрат на професійну правничу допомогу (див. також постанову Верховного Суду від 26.06.2025 у справі № 910/8655/24).

Отже касаційна скарга відповідача на додаткове рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції підлягає частковому задоволенню, а судові рішення в оскаржуваній частині зміні, шляхом викладення її в редакції цієї постанови шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 114 724, 00 грн цих витрат.

Верховний Суд зазначає, що Законом України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір не справляється за подання заяви про винесення додаткового судового рішення (п. 5 ч. 2 ст. 3 цього Закону), розмір ставки судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на додаткове рішення Законом не визначено.

Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.12.2019 у справі № 240/6150/18, Верховний Суд у постанові від 19.11.2020 у справі № 910/7844/19 виснували, що касаційна скарга на постанову апеляційного суду, прийняту за результатами апеляційного перегляду додаткового рішення місцевого суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, не є об`єктом справляння судового збору.

Отже, за наслідком касаційного перегляду постанови апеляційного суду та додаткового рішення місцевого суду про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цій справі розподіл судового збору за подання касаційної скарги не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" задовольнити частково.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 та додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 10.07.2025 в оскаржуваній частині у справі № 910/15159/24 змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІОГАЗ-УКРАЇНА" () 114 724, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С. К.

Судді: Волковицька Н. О.

Случ О. В.