ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/3896/25

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Чолак Ю. В.,

розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1" (65047, Одеська обл., м. Одеса, вул. Михайла Грушевського, 39И, каб. 503/8; ),

2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 )

про зобов`язання вчинити певні дії;

представники сторін:

від позивача - Зозулянський Д. О. (в режимі відеоконференції),

від відповідача-1 - Марціяш О. І.,

від відповідача-2 - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1" (далі - відповідач-1, Товариство), ОСОБА_2 (далі - відповідач-2), в якому просить суд зобов`язати Товариство надати позивачу завірені підписом уповноваженої особи Товариства копії документів: фінансові документи за останні 3 роки + 9 міс.; усі банківські виписки по рахунках за останні 3 роки; звіти за останні 3 роки; усі договори, що були укладені за останні 3 роки + 9 міс.; статут та зміни до нього; усі протоколи Товариства за період його існування.

В обґрунтування позову покликається на невиконання відповідачами обов`язку щодо надання позивачу, як учаснику Товариства, спірних документів. Вказує, що 07.11.2024 та 19.12.2024 звертався до відповідача-1 із запитами щодо надання документів, які останній не виконував. Так, з посиланням на ст.ст. 96-1, 116 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", позивач звертає увагу на порушення його корпоративних прав та права на інформацію про діяльність Товариства.

Ухвалою від 29.09.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня вручення даної ухвали шляхом: зазначення змісту позовних вимог щодо кожного з відповідачів; надання суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

07.10.2025 до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків, в якій зазначено про те, що орієнтовний розрахунок судових витрат становить 2 422,40 грн, а також що позовна вимога про зобов`язання надати перелік спірних документів стосується обох відповідачів, оскільки відповідач-2 є директором Товариства.

Ухвалою від 13.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/3896/25, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.11.2025, запропоновано відповідачу-1 та відповідачу-2 у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзиви на позовну заяву.

05.11.2025 від відповідача-1 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 134-136), згідно якого він заперечує проти задоволення позову. Свою позицію мотивує тим, що Товариство не отримувало листи позивача від 07.11.2024 та від 19.12.2024, у зв`язку з чим вважає, що строк надання позивачу документів, визначений ч. 5 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", не настав та права позивача не порушено. Крім того вказує, що на запит адвоката позивача від 20.08.2025 Товариство листом від 05.09.2025 № 05/09-1 направило на адресу місцезнаходження адвоката засвідчені копії усіх протоколів загальних зборів Товариства, усіх документів щодо реєстраційних дій Товариства, в тому числі і змін у статутний капітал. Водночас повідомив, що Господарським судом Одеської області розглядається справа № 916/3027/25 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Ватан Ісмаїл, Товариства про визнання недійсними 2-х актів приймання-передачі часток від 13.02.2020, визначення розміру статутного капіталу Товариства та розміру часток учасників. Як стверджує відповідач-1, в межах даної справи судом була витребувана з Одеської міської ради повна реєстраційна справа Товариства, з огляду на що позивач мав та має можливість ознайомитись та отримати необхідні документи щодо діяльності Товариства, у тому числі й ті, які позивач просить витребувати у справі, що розглядається, а саме Статут та всі зміни до нього, всі протоколи з моменту створення Товариства. Відповідач-1 наголошує, що предметом спору є документи, які частково є в наявності у позивача, та що у позові не вказаний період, за який він просить надати документи. Також зазначає, що перелік спірних документів не конкретизовано. Водночас вказує, що зберігання «усіх договорів» у термін, зазначений у позовній заяві, не є обов`язком Товариства. Поряд із вищезазначеними доводами відповідач-1 повідомив, що надати «всі договори» та інші первинні господарські документи за період до 20.07.2023 Товариство не має можливості, оскільки 20.07.2023 в офісну будівлю за адресою АДРЕСА_3 влучила ракета, зруйнувавши його повністю. У вказаній будівлі, як стверджує відповідач-1, знаходився офіс Товариства, в тому числі і бухгалтерія, де зберігались всі первинні господарські договори, угоди, акти та інша первинна документація. На підтвердження вказаних обставин відповідач-1 надав копію Акта Головного управління ДСНС в Одеській області про пожежу від 20.07.2023, в якому зазначається, що пожежею були знищені офісні приміщення та документація, в тому числі бухгалтерського обліку ряду підприємств, зокрема й Товариства.

Протокольною ухвалою від 12.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.11.2025.

26.11.2025, після заслуховування вступних промов представників позивача та відповідасча-1, суд оголосив перерву у судовому засіданні до 17.12.2025.

Судове засідання, призначене на 17.12.2025, не відбулося у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою від 19.12.2025 суд повідомив сторін про те, що судове засідання призначено на 14.01.2026.

У судовому засіданні 14.01.2026 представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача-1 заперечував проти задоволення позову.

Відповідач-2 у судове засідання не з`явився, явку свого представника не забезпечив, в той час як про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином.

14.01.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та в порядку ст. 219 ГПК України відклав його проголошення на 26.01.2026.

Через збій в роботі підсистеми відеоконференцзв`язку "ВКЗ" та у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги проголошення судового рішення декілька разів відкладалося та було призначено на 11.02.2026, про що сторони були повідомлені в порядку ст. 120 ГПК України.

11.02.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, суд встановив наступне.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є засновниками (учасниками) Товариства.

09.11.2024 позивач надіслав Товариству лист від 07.11.2024 (а.с. 7), в якому йдеться про зацікавленість позивача в отриманні інформації щодо бухгалтерського та податкового обліку, звітності, укладених правочинів (договорів, контрактів тощо), щорічних результатів діяльності, значних правочинів Товариства, Статуту та змін до нього, рішень загальних зборів учасників Товариства (протоколів загальних зборів). У вказаному листі позивач просив надати йому належним чином засвідчені копії зазначених документів: фінансових звітів за останні 3 роки + 9 міс., банківські виписки по рахунках, звіти, статут та зміни до нього, протоколи Товариства.

Поштове відправлення № 187, яке було адресовано Товариству, повернулося позивачу з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

11.12.2024 позивач повторно направив Товариству лист від 07.11.2024.

В подальшому, 25.12.2024 позивач надіслав Товариству лист від 19.12.2024 (а.с. 12), в якому просив надати документи, визначені ч. 1 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" за останні 3 роки.

Вказаний лист від 19.12.2024 позивач надіслав Товариству та його директору Чернякову В. А. повторно 27.12.2024.

Черняков В. А. отримав лист від 19.12.2024, що підтверджується відміткою про вручення на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 510 (зворот а.с. 16).

Вказане поштове відправлення було надіслано позивачем на адресу: м. Одеса, вул. Канатна, 1-В, за якою знаходиться офісна будівля Товариства, про що зазначив сам відповідач-1 у своєму відзиві (а.с. 136).

12.03.2025 позивач направив Товариству заяву від 24.02.2025 (а.с. 61), в якій повідомив про звернення до Товариства із запитом від 19.12.2024 щодо надання документів, а також про те, що вказаний запит виконано не було.

Заяву від 24.02.2025 Товариство отримало 02.04.2025, про що свідчить відповідна відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 130 (а.с. 62).

17.03.2025 позивач направив Товариству лист-вимогу від 24.02.2025 (а.с. 53), в якому просив надати документи, визначені ч. 1 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" за останні 5 років.

З матеріалів справи вбачається, що лист від 24.02.2025 отримано Товариством, про що свідчить відмітка про отримання на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 420 (зворот а.с. 57).

Предметом позову є вимога про зобов`язання Товариства надати позивачу завірені підписом уповноваженої особи Товариства копії документів, а саме: фінансові документи за останні 3 роки + 9 міс.; усі банківські виписки по рахунках за останні 3 роки; звіти за останні 3 роки; усі договори, що були укладені за останні 3 роки + 9 міс.; статут та зміни до нього; усі протоколи Товариства за період його існування.

Здійснюючи аналіз обґрунтованості позовних вимог, господарський суд виходить з наступного.

Згідно з частинами 1, 2 статті 96-1 Цивільного кодексу України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.

Відповідно до частини 6 статті 96-1 Цивільного кодексу України корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.

Пунктами 1, 5 частини 3 статті 96-1 Цивільного кодексу України встановлено, що учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом: брати участь в управлінні юридичною особою у порядку, визначеному установчим документом, крім випадків, встановлених законом; одержувати інформацію про діяльність юридичної особи у порядку, встановленому установчим документом.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю, порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників врегульовані Законом України "Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю".

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено, що учасники товариства мають право отримувати інформацію про господарську діяльність товариства.

Частиною 1 статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" визначено, що товариство зобов`язано зберігати такі документи: 1) протокол зборів засновників товариства (рішення одноосібного засновника); 2) статут товариства та зміни до статуту; 3) протоколи загальних зборів учасників; 4) документи товариства, що регулюють діяльність органів товариства, та зміни до них; 5) положення про філії (представництва) товариства у разі їх створення (відкриття); 6) протоколи засідань наглядової ради товариства та колегіального виконавчого органу товариства, накази і розпорядження виконавчого органу товариства; 7) аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг; 8) річну фінансову звітність; 9) документи звітності, що подаються відповідним державним органам; 10) документи, пов`язані з випуском емісійних цінних паперів; 11) інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства; 12) документи, що підтверджують права товариства на майно; 13) документи бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 3 статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" документи, передбачені частиною першою цієї статті, підлягають зберіганню протягом усього строку діяльності товариства, крім документів бухгалтерського обліку, строки зберігання яких визначаються відповідно до законодавства.

Згідно з частиною 4 статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариство забезпечує кожному учаснику (його представнику) доступ до документів, визначених частиною першою цієї статті.

Частиною 5 статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено, що протягом 10 днів з дня надходження письмової вимоги учасника товариства виконавчий орган товариства зобов`язаний надати такому учаснику копії відповідних документів, визначених частиною першою цієї статті. За підготовку копій документів товариство може встановлювати плату, розмір якої не може перевищувати розмір витрат на виготовлення копій документів та витрат, пов`язаних з пересиланням документів поштою.

Одержання учасником господарського товариства інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, є необхідним для реалізації таким учасником своїх корпоративних прав, зокрема правомочностей на участь в управлінні господарською організацію.

Відтак внаслідок невиконання господарським товариством свого обов`язку з надання учаснику господарського товариства на його вимогу інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, можуть бути визнані порушеними як право учасника товариства на інформацію, так і його корпоративні права (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 906/157/19, від 03.12.2020 у справі № 910/13808/19, від 24.12.2020 у справі № 911/73/20).

Водночас, для задоволення позову про зобов`язання товариства надати учаснику документи, які товариство зобов`язане йому надати, суд має встановити наявність відмови товариства у наданні документів та врахувати здійснення або нездійснення самим учасником товариства конкретних дій для отримання запитуваних документів.

При цьому, у постанові від 21.05.2025 у справі № 922/3416/24, Верховний Суд виснував, що:

"Отже, зі змісту норм статей 5, 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" у сукупності із положеннями статей 96-1, 116 ЦК України вбачається, що закон встановлює для юридичної особи імперативний обов`язок щодо надання її учаснику (засновнику) будь-якої інформації щодо діяльності (у тому числі і господарської) товариства. При чому перелік документів, що містять таку інформацію, не є вичерпним.

У розрізі наведеного колегія суддів ураховує, що частина перша статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" містить перелік документів з якого неможливо однозначно та вичерпно встановити усі конкретно визначені документи (назви таких), до яких товариство зобов`язано надати доступ його учаснику/учасникам (засновнику/засновникам), адже деякі з пунктів є загальною назвою пакета документів (зокрема, але не виключно, документи звітності; документи, пов`язані з випуском емісійних цінних паперів; документи бухгалтерського обліку), а деякі з них взагалі є відсилочними нормами (зокрема, "інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства").

Учасник (засновник) Товариства з огляду на положення статей 5, 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та статей 96-1, 116 ЦК України має безумовне право на отримання інформації про діяльність товариства, у тому числі і господарської, у процесі здійснення якої вчиняються господарські операції, внаслідок яких відбувається реальний рух активів.".

Отже положення статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не містять вичерпного переліку документів, які стосуються його діяльності, і відповідно, право на ознайомлення з якими має його учасник, адже у вказаній нормі наведені як конкретні документи, що мають бути надані учаснику, наприклад статут товариства, протоколи загальних зборів учасників, так і групи документів, що можуть формуватися у зв`язку зі здійснюваною товариством діяльністю у певній сфері (документи бухгалтерського обліку, правовстановлюючі документи, інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства тощо), однак чіткий перелік яких недоцільно унормовувати через те, що назва, вид, форма, відповідних документів, встановлюються іншими нормативними актами, а господарська діяльність товариства потребує гнучкого регулювання.

З огляду на викладене, для з`ясування питання чи має учасник товариства право на ознайомлення з певним запитуваним ним документом, який прямо не визначений в статуті товариства та в Законі України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", вирішальне значення має з`ясування обставин того, чи підпадає запитуваний документ під певну категорію, що наведена у частині 1 статті 43 указаного Закону. У випадку якщо певний документ підпадає під загальну категорію документів, учасник товариства має право на доступ до нього.

Як свідчать матеріали справи, позивач неодноразово звертався до відповідача-1 із вимогою про надання документів щодо діяльності Товариства. Однак, відповідач-1 запитуваних документів позивачу не надав, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Враховуючи ухилення відповідача-1 від надання позивачу відповідних документів, що є порушенням приписів статей 5, 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та корпоративних прав позивача, як учасника Товариства, на одержання документів про діяльність останнього, суд дійшов висновку про наявність підстав для захисту права позивача на отримання спірних документів.

Щодо переліку документів.

Відповідач-1 вважає, що наведений позивачем перелік документів не конкретизовано.

З цього приводу суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 24.12.2020 у справі № 911/73/20 наголосив, що учасник має безумовне право на доступ до документів, перелічених у статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", а товариство не може звужувати це право внутрішніми документами чи відсутністю конкретизації запиту.

У постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 906/157/19 також зазначено про існування в учасника права на отримання документів, які стосуються звітності Товариства, документів, що підтверджують права Товариства на майно, документів бухгалтерського обліку, без їх надмірної деталізації та без обмеження їх переліку, якщо вони стосуються діяльності товариства.

Отже, доводи відповідача-1 щодо відсутності конкретизації документів суд відхиляє, оскільки для реалізації позивачем права, визначеного ч. 5 ст. 43 статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", надмірна деталізація документів не вимагається. Визначальним у даному випадку є те, що документи мають так чи інакше стосуватися діяльності Товариства.

Щодо періоду, за який відповідач-1 має надати документи.

Відповідач-1 вважає, що у позові не вказано період, за який він має надати документи, та що зберігання «усіх договорів» у визначений у позові строк не є обов`язком Товариства.

Насамперед суд зазначає, що норми частини 3 статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не встановлюють часових обмежень для доступу учасника до документів (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.07.2025 у справі № 927/401/24).

Так, статтею 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не визначено періоду, за який може бути витребувана учасником від товариства інформація.

У позовній заяві позивач достатньо чітко визначив період, за який він прагне отримати документи. Поряд з цим суд зазначає, що у даному випадку йде мова не про обов`язок Товариства зберігати ті чи інші документи протягом певного періоду, а про право позивача на отримання тих, які фактично існують у Товариства та стосуються його діяльності. Тому, вимога позивача про зобов`язання надати документи про діяльність Товариства за заявлений період не суперечить чинному законодавству та надасть позивачу право на належне управління Товариством, яке, у тому числі, залежить від проінформованості учасника про стан справ Товариства в цілому.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що визначення позивачем у прохальній частині позову періоду надання документів "за останні 3 роки + 9 міс." та "за останні 3 роки" свідчить про те, точкою обрахунку спірного періоду є день звернення з позовом до суду (23.09.2025). Тобто, саме до цієї дати має обраховуватися період надання документів відповідачем-1, а саме: "за останні 3 роки + 9 міс." та "за останні 3 роки" до 23.09.2025.

Крім того, суд критично відноситься до доводів відповідача-1 про знищення документів в результаті пожежі, яка виникла через влучання ракети в офісну будівлю Товариства, з огляду на таке.

Пунктом 44.5 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень. Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Разом з тим, відповідно до п. 5 розд. I Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Мінфіна від 02.09.2014 № 879 (далі - Положення № 879), інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються:

виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів;

установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку;

виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення;

виявлення активів і зобов`язань, які не відповідають критеріям визнання.

Пунктом 7 розд. I Положення № 879 визначено, що проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема: у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей (на день встановлення таких фактів) в обсязі, визначеному керівником підприємства; у разі техногенних аварій, пожежі чи стихійного лиха (на день після закінчення явищ) в обсязі, визначеному керівником підприємства.

Положення № 879 має застосовуватися юридичними особами, створеними відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також філіями та представництвами юридичних осіб, утворених відповідно до законодавства іноземної держави (п. 2 розд. I Положення № 879).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідачем-1 контролюючих органів про знищення документації в результаті пожежі, а також докази проведення відповідачем-1 інвентаризації на підприємстві. Водночас, посилання відповідача-1 на сам лише Акт про пожежу від 20.07.2023 не може свідчити про втрату всіх документів, які стосуються діяльності Товариства, адже у разі такої втрати відповідач-1 (його керівник) був зобов`язаний сповістити контролюючі органи та забезпечити проведення інвентаризації з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності Товариства.

Доводи відповідача-1 щодо можливості позивача ознайомитися із документами, які наявні у матеріалах справи № 916/3027/25, що розглядається Господарським судом Одеської області, в межах якої судом була витребувана з Одеської міської ради реєстраційна справа Товариства, суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Дійсно, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень.

Разом з тим, не слід сплутувати процесуальні права учасника справи та корпоративні права учасника господарського Товариства. Право учасника товариства на отримання документів щодо його діяльності визначено Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", у зв`язку з чим потенційна можливість такого учасника ознайомитися із матеріалами справи, де ймовірно можуть міститися всі чи частина документів, жодним чином не впливає на обов`язок Товариства виконати вимоги ч. 5 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Крім того, відповідач-1 не надав жодних доказів, які б свідчили про наявність у матеріалах справи № 916/3027/25 всіх документів, які є предметом спору у справі № 916/3896/25, що розглядається.

Доводи відповідача-1 щодо неотримання запитів позивача суд відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються наявними матеріалами справи, про що суд зазначав вище по тексту рішення (в розділі, де викладено встановлені судом обставини). Крім того, доводи щодо неотримання запитів жодним чином не впливають на обов`язок відповідача-1 надати документи щодо діяльності Товариства. Необхідним та достатнім у даному випадку є встановлення конкретних дій позивача, спрямованих на отримання запитуваних документів. Матеріалами справи підтверджено вчинення позивачем таких дій шляхом неодноразового надсилання відповідних листів відповідачу-1 та його керівнику. В цьому контексті суд також вважає за доцільне зазначити, що сам по собі факт неотримання відповідачем-1 кореспонденції, що направлена на його офіційну адресу, не може вважатися поважною причиною невиконання дій, обумовлених таким поштовим відправленням, оскільки викликаний не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, а також Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б та від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, зокрема, містяться висновки, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

З приводу доводів відповідача-1, що листом від 05.09.2025 № 05/09-1 Товариство направило на адресу місцезнаходження адвоката позивача засвідчені копії усіх протоколів загальних зборів товариства, усіх документів щодо реєстраційних дій Товариства, в тому числі і змін у статутний капітал, суд зазначає, що матеріали справи не дозволяють достовірно встановити вміст надісланого поштового відправлення з огляду на відсутність опису вкладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому суд враховує, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 18.01.2021 по справі № 915/646/18.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази в порядку ст. 79, 86 ГПК України, з урахуванням встановлення судом в ході розгляду справи факту вжиття позивачем заходів, спрямованих на отримання спірних документів, а також з огляду на ухилення відповідача-1 від надання документів позивачу, в результаті чого корпоративні права останнього є порушеними, суд частково задовольняє позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача-1 надати позивачу засвідчені підписом уповноваженої особи Товариства копії документів, а саме:

- фінансові документи Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1" за останні 3 роки + 9 міс.;

- усі банківські виписки по рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1" за останні 3 роки;

- річну фінансову звітність Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1" і документи звітності, що подаються відповідним державним органам за останні 3 роки;

- усі договори Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1", що були укладені за останні 3 роки + 9 міс.;

- статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1" та зміни до нього;

- усі протоколи зборів засновників (рішення одноосібного засновника), загальних зборів учасників, засідань наглядової ради (у разі її утворення) Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1" за період існування товариства.

У зв`язку з тим, що "звіти", які позивач визначив у спірному переліку документів, є занадто широким поняттям, суд, з урахуванням ч. 1 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", вважає за необхідне дещо деталізувати вказану групу документів, а саме: річна фінансова звітність Товариства і документи звітності, що подаються відповідним державним органам.

Також суд враховує, що одну із редакцій Статуту Товариства, затверджену протоколом загальних зборів учасників № 27 від 13.02.2020, надав до матеріалів справи сам позивач, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині позову задовольняються, з огляду на очевидне існування у відповідача-1 також і інших редакцій статутів, адже Товариство було зареєстровано в ЄДР як юридична особа ще 08.02.2008.

З приводу позовних вимог до відповідача-2 суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2023 у справі № 686/20282/21 зазначила про те, що визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинно відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20.

Так, суд вважає, що відповідати за позовом у даній справі має відповідач-1. Визначення другим відповідачем ОСОБА_2 , який є керівником відповідача-1, на переконання суду, є помилковим, оскільки Товариство у спірних правовідносинах у розумінні ч. 5 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" у будь-якому випадку має діяти через свій виконавчий орган. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги до відповідача-2 задоволенню не підлягають.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд врахував, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на викладене суд вважає, що при розгляді даної справи судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що спір виник в результаті ухилення відповідача-1 від надання позивачу спірних документів, тобто внаслідок неправильних дій відповідача-1, суд покладає на Товариство понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1" (65047, Одеська обл., м. Одеса, вул. Михайла Грушевського, 39И, каб. 503/8; ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) засвідчені підписом уповноваженої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1" копії документів:

- фінансові документи Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1" за останні 3 роки + 9 міс.;

- усі банківські виписки по рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1" за останні 3 роки;

- річну фінансову звітність Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1" і документи звітності, що подаються відповідним державним органам за останні 3 роки;

- усі договори Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1", що були укладені за останні 3 роки + 9 міс.;

- статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1" та зміни до нього;

- усі протоколи зборів засновників (рішення одноосібного засновника), загальних зборів учасників, засідань наглядової ради (у разі її утворення) Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1" за період існування товариства.

3. У задоволенні решти позову, у тому числі в частині вимог до ОСОБА_2 - відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1" (65047, Одеська обл., м. Одеса, вул. Михайла Грушевського, 39И, каб. 503/8; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 2422,40 грн витрат зі сплати судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 11 лютого 2026 р. Повне рішення складено та підписано 20 лютого 2026 р.

Суддя Р.В. Волков