ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 рокум. ОдесаСправа № 915/1235/24

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: О.Ю Аленіна, І.Г. Філінюка,

секретар судового засідання - І.С. Мисько,

за участю представників учасників справи:

від Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс»: не з`явився

від Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард»: О.В. Ільїн

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 (суддя Л.М. Ільєва, м.Миколаїв, повне рішення складено 04.11.2025)

у справі №915/1235/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард»

про стягнення збитків в загальному розмірі 309686,81 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог та історія справи

Товариство з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» про усунення перешкод у користуванні позивачем нерухомим майном шляхом зобов`язання відповідача демонтувати за власний рахунок металеві труби з частковою теплоізоляцією з частини нерухомого майна, розміщеного за адресою: м.Миколаїв, вул. Мала Морська, 108/2, а саме: з 7 стовпів споруди №49, та стягнення з відповідача збитків у розмірі 309686,81 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Асгард» за відсутності будь-яких договірних відносин з позивачем та за відсутності будь-яких інших правових підстав незаконно використовує для власних господарських потреб частину нерухомого майна позивача, при цьому внаслідок вказаних порушень позивачем понесені витрати по залученню експертів для підтвердження факту порушення та встановлення суми упущеної вигоди внаслідок безпідставного використання майна позивача в загальній сумі 23600,00 грн, крім того, згідно зі звітом про оцінку майнового права - упущеної вигоди від використання об`єкту нерухомого майна - 7 (семи) елементів споруди №49, що розташовані за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, вулиця Мала Морська, 108/2, за період 02.04.2017 по 31.08.2024 розмір збитків складає 286086,81 грн без ПДВ, що разом складає 309686,81 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 11.10.2024 вказану позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №915/1235/24 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.12.2024 у справі №915/1235/24 закрито провадження в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» про усунення перешкод у користуванні майном у зв`язку з відмовою позивача від вказаних позовних вимог.

09.07.2025 від відповідача до Господарського суду Миколаївської області надійшла заява (вх. №10210/25), в якій відповідач просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 70000,00 грн з посиланням на положення частини першої, третьої статті 123, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України та судову практику, а також з наданням доказів на підтвердження вказаних витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» про стягнення збитків у загальному розмірі 309686,81 грн відмовлено. Витрати по сплаті судового збору покладено на позивача. Відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» про покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Судове рішення мотивоване недоведеністю позивачем наявності всіх елементів цивільного правопорушення, що виключає застосування до відповідача деліктної відповідальності.

Щодо поданого представником відповідача клопотання про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 70000,00 грн, то у його задоволенні судом першої інстанції відмовлено з огляду на приписи статті 124 Господарського процесуального кодексу України та те, що представником відповідача при поданні відзиву на позовну заяву не було зазначено в ньому попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, зокрема й витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги позивача

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема, апелянт зазначив, що протиправна поведінка відповідача полягає у незаконному та протиправному захопленні та використанні ним частини нерухомого майна позивача; шкода, яка заподіяна позивачу, підтверджується вимушеними додатковими витратами позивача та звітом про оцінку майнових прав від 16.09.2024; причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою підтверджено фактом незаконного використання відповідачем частини нерухомого майна позивача без будь-яких на те правових підстав та безпосередньо наявністю шкоди за результатами такого порушення прав; вина відповідача у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. За наведеного, на переконання скаржника, заявлені позивачем збитки є цілком обґрунтованими, відповідають критеріям співмірності, розумності та компенсаційності, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Також апелянт повідомив про те, що судові витрати, понесені позивачем в суді апеляційної інстанції, складаються з 5574,36 грн судового збору та 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позиція відповідача щодо апеляційної скарги позивача

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Асгард» просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 20000,00грн.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивача, відповідач зазначив, що заявлена до стягнення сума збитків у розмірі 309686,81 грн складається з: послуг залученого фахівця Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області, послуг суб`єкта оціночної діяльності Фізичної особи-підприємця Буренко Валентини Дмитрівни та упущеної вигоди від протиправного використання об`єкту нерухомого майна - 7 (семи) елементів споруди №49, при цьому понесення витрат на оплату послуг фахівця Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області та суб`єкта оціночної діяльності є наслідком внутрішнього рішення позивача обрати той чи інший спосіб фіксації свого бачення ситуації та формування розрахунку, такі витрати самі по собі не свідчать ні про наявність шкоди, ні про вину відповідача, а отже, не можуть автоматично перекладатися на іншу сторону лише з тієї причини, що позивач вирішив їх понести. Також позивач не подав суду жодного доказу того, що він реально вживав заходів для здачі споруди в користування, мав конкретних потенційних контрагентів, отримував від них пропозиції або відмови, укладав попередні домовленості, які були зірвані саме через наявність труб, не подано також доказів того, що органи державної влади чи місцевого самоврядування накладали будь-які обмеження на використання споруди №49 або, що існування труб спричинило штрафи, приписи чи інші юридичні наслідки для позивача, що свідчить про те, що розрахунок упущеної вигоди має суто гіпотетичний характер і не відображає реальної, документально підтвердженої можливості отримання відповідних доходів, у зв`язку з чим суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про недоведення позивачем ані реальності збитків, ані їх розміру, ані причинного зв`язку між ними та поведінкою відповідача.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Асгард» також не погодилось з рішенням Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 у частині відмови у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» про покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим подало на вказане рішення суду апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» судові витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 70000,00 грн, а також стягнути з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 30000,00 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач послався на те, що відмовляючи Товариству з обмеженою відповідальністю «Асгард» у задоволенні клопотання лише на тій підставі, що ним не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат у відповідності до положень статті 124 Господарського процесуального кодексу, суд першої інстанції безпідставно не врахував висновки Верховного Суду, викладені у низці постанов, про те, що сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Крім того, апелянт звернув увагу на те, що позивачем не доведено, що подання відповідачем попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат не разом із відзивом на позов позбавило позивача можливості підготуватися до спростування витрат, які він вважає необґрунтованими, та довести неспівмірність таких витрат, оскільки представник позивача подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Відтак, у цьому випадку неподання відповідачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат не порушило принципи змагальності та рівності та не завадило іншим учасникам спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості (необґрунтованості) та співмірності заявлених до стягнення витрат, як помилково зазначив суд першої інстанції.

Позиція позивача щодо апеляційної скарги відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу позивач навів доводи на спростування апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» та просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що відповідач не виконав свого обов`язку з попереднього визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, встановленого частиною першою статті 124 Господарського процесуального кодексу України, та поніс відповідні процесуальні наслідки, ризик настання яких є незворотнім в силу принципу змагальності сторін, визначеного статтею 13 Господарського процесуального кодексу України.

Також позивач зазначив, що заявлений відповідачем розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 30000,00 грн не підтверджений відповідними доказами та є значно завищеним, у зв`язку з чим у разі задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» просив суд апеляційної інстанції зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, яку апелянт просить стягнути з позивача до 0,00 грн.

Крім того, позивач зазначив про те, що судові витрати понесені ним в суді апеляційної скарги за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард», складають 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга подана представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» 20.11.2025 через систему «Електронний суд», зареєстрована судом 20.11.2025 за вх.№4698/25.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: О.Ю. Аленіна, І.Г. Філінюка, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2025.

Апеляційна скарга подана представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» 24.11.2025 через систему «Електронний суд», зареєстрована судом 24.11.2025 за вх.№4750/25.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.11.2025 для розгляду скарги за вх.№4750/25 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: О.Ю. Аленіна, І.Г. Філінюка.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 у справі №915/1235/24 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Миколаївської області надіслати матеріали справи №915/1235/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

03.12.2025 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 у справі №915/1235/24. Встановлено учасникам справи строк до 23.12.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги призначено на 09.02.2026 о 14:00 год.

Іншою ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 у справі №915/1235/24. Встановлено учасникам справи строк до 23.12.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 у справі №915/1235/24 вирішено об`єднати з апеляційним провадженням за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 у справі №915/1235/24, а також розглянути вказані апеляційні скарги одночасно у судовому засіданні 09.02.2026 о 14:00 год.

16.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» подало відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» (вх.№4698/25/Д2 від 16.12.2025).

22.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Асгард» подало відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» (вх.№469/25/Д3 від 23.12.2025).

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 та від 17.12.2025 забезпечено участь представників сторін у судовому засіданні в режимі відеоконференції у судовому засіданні 09.02.2026 о 14:00 год та у всіх наступних судових засіданнях (у разі їх проведення) у даній справі.

Представник позивача вийшов на відеоконференцзв`язок, проте у нього був відсутній звук. Враховуючи викладене та з огляду на приписи частини п`ятої статті 197 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, судове засідання 09.02.2026 проводилось без участі представника позивача.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, відзивів на них, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Фактичні обставини справи

Відповідно до свідоцтва про право власності від 10.12.2007 серії САВ №916397 Товариству з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» на праві власності належить нежитлова будівля (трансформаторна підстанція) літ. Ттр, загальною площею 126,5 кв.м, та споруди, що розташовані за адресою Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Мала Морська, буд. 108/2.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №628661 від 20.02.2013, 13.02.2013 проведено державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» на зазначене вище нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

14.02.2008 між Миколаївською міською радою (орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» укладено договір оренди землі від 14.02.2008, який зареєстровано у Миколаївській регіональній філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.03.2008, договір зареєстровано в книзі записів договорів оренди землі від 13.03.2008 за №5581 (далі - договір №5581). Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору Миколаївська міська рада на підставі рішення міської ради від 30.11.07 №18/34 передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» приймає в оренду земельну ділянку для обслуговування трансформаторної підстанції по вул. Малій Морській, 108/2 /Заводський район/.

13.03.2008 орендодавцем передано, а орендарем прийнято в оренду земельну ділянку по вул. Малій Морській, 108/2, для обслуговування трансформаторної підстанції, про що ними складено акт від 13.03.2008.

В подальшому, 06.09.2024 між Миколаївською міською радою (орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» (орендарем) укладено договір про зміни №56-24 до договору оренди землі, який зареєстровано у Миколаївській міській раді 13.03.2008 за №5581, договір про зміни зареєстровано у Миколаївській міській раді, про що у книзі реєстрації договорів про зміни до договорів оренди вчинено запис від 06.09.2024 за №56-24. Відповідно до пункту 1 вказаного договору на підставі рішення Миколаївської міської ради від 27.06.2024 №34/69 про продовження Товариству з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» строку оренди земельної ділянки (кадастровий номер :02:056:0005) для обслуговування трансформаторної підстанції по вул. Малій Морській, 108/2 /Заводський район/ внесено до договору оренди землі зміни та викладено текст договору з 2 розділу по 14 в новій редакції.

Відповідно до умов договору №5581 в редакції договору про зміни:

-в оренду передана земельна ділянка загальною площею 1218 кв.м (кадастровий номер :02:056:0005), без права її передачі в суборенду (пункт 2.1.);

-на земельній ділянці знаходиться трансформаторна підстанція, яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» (пункт 2.2.);

-земельна ділянка передається в оренду без будинків, будівель, споруд та інших об`єктів (пункт 2.3.);

-земельна ділянка, яка передається в оренду, не має недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню (пункт 2.5.);

Договори з додатками підписано сторонами та скріплено печатками сторін.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №395541974 від 19.09.2024, 13.09.2024 у реєстрі вчинено запис про інше речове право (номер запису 56694789), а саме: право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» на земельну ділянку з кадастровим номером :02:056:0005, площею 0,1218га, на підставі договору оренди землі №5581 від 14.02.2008, договору оренди землі №56-24 від 06.09.2024, договору про зміни до договору оренди землі №5581 від 14.02.2008, з датою закінчення дії договору 13.03.2028.

Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» виготовлено технічний паспорт на громадський будинок - нежитловий об`єкт, що розташований за адресою: вул. Мала Морська, №108/2, м. Миколаїв, район Заводський, Миколаївська область, станом на 21.03.2024 (реєстраційна справа №25815), зі змісту якого вбачається, що до складу зазначеного нежитлового об`єкту входять: трансформаторна підстанція (літ. Ттр), споруда №49, ворота №50, хвіртка №51, огорожа №52, хвіртка №53, хвіртка №54, огорожа №55, покриття №І.

Відповідно до інформації з технічного паспорту площа земельної ділянки під трансформаторною підстанцією (Ттр) - 156,1 кв.м, рік побудови - 1960, площа та рік побудови інших споруд не визначена, площа земельної ділянки під двором 1061,9 кв.м, загальна площа 1218,0 кв.м.

Технічний паспорт №25815 від 22.03.2024 внесено до Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфери будівництва (реєстраційний номер документу: ТІ01:9169-9847-8495-8680).

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що 13.12.2005 між Відкритим акціонерним товариством «Парфюмерно-косметичний комбінат «Алые паруса» (мовою оригіналу) (іпотекодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Асгард» (іпотекодержателем) укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В. 13.12.2005 та зареєстровано в реєстрі за №7523, відповідно до пункту 1 якого іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає у власність наступне нерухоме майно - нежитловий об`єкт, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Мала Морська, буд. 106, та складається з шести основних будівель: їдальня зі складом, літ. Б-2, загальною площею 1619,4 кв.м; будівля миловарного цеху, літ. В-2, В-3, загальною площею 3435,4кв.м; будівля косметично-картонажного цеху з побутовими приміщеннями, прибудова та буд. мат. -штамп цех, літ. Г-2. г-3, загальною площею 8961,6 кв.м; будівля парфюмерного цеху зі складом готової продукції, літ. Ш-2, Ш-3, Ш-4, загальною площею 4600,1 кв.м; прохідна, літ. Щ, загальною площею 11,3 кв.м; будівля енергоблоку з іспар. стан., літ. Я-3, загальною площею 736,7 кв.м та покриття №Ґ (надалі пойменоване як «майно»). Згідно з пунктом 5 договору від 13.12.2005 право власності на майно переходить до іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору.

Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів №1864808 від 13.12.2005 у реєстрі вчинено запис про правочин 1032608 про укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 13.12.2005 №7523.

В цей же день (13.12.2005) було зареєстровано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» на нежитловий об`єкт, що розташований за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Мала Морська, буд. 106, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя /7523/ 13.12.2005, що підтверджується наявним у матеріалах справи витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Також з матеріалів справи вбачається, що 13.12.2005 між ВАТ «МПКК «Алые паруса» (постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Асгард» (покупцем) укладено договір №К-1 від 13.12.2005, за умовами пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити обладнання, а саме: обладнання котельної - котел паровий Е-2.5-0.9 ГМ УХЛ-4 з комплектуючими згідно договору, а покупець прийняти та оплатити його.

14.12.2005 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Асгард» укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В. 13.12.2005 та зареєстровано в реєстрі за №7576, зі змісту якого вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» продало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Асгард» купило 62/1000 (шістдесят дві тисячних) частки нежитлового об`єкту, який знаходиться в місті Миколаєві по вулиці Мала Морська, 108/2, а саме: літера І-1, заг. площею 60,90 кв.м №39, №50, частина покриття №1.

Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів №1873077 від 14.12.2005 у реєстрі вчинено запис про правочин 1036934 про укладання договору купівлі-продажу №7576 від 14.12.2005.

Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1321 від 28.07.2006 нежитловим об`єктам по вул. Малій Морській, 106, та вул. Малій Морській, 108/2, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Асгард», надано нову адресу: вул. Пролетарська, 32 (пункт 44 рішення).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав нежитловий об`єкт №400774719 від 24.10.2024 нежитловий об`єкт, що складається з основних будівель: літ. Б-2, загальна площа 1641,4 кв.м, літ. В-2-3, загальна площа 3356,2 кв.м, літ. Г-1-6, загальна площа 9238,4 кв.м, літ. І-1, загальна площа 60,9 кв.м, літ. Щ-1, загальна площа 11,3 кв.м, літ. Я-3, загальна площа 735,4 кв.м, та споруд (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1), що розташовані за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Пролетарська, будинок 32, та на праві власності належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Асгард» (номер відомостей про речове право 604261).

В подальшому, Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» виготовлено технічний паспорт на громадський будинок - нежитловий об`єкт, що розташований за адресою: №32, вул. Богородична, м. Миколаїв, станом на 12.03.2019 (реєстраційна справа №26871).

05.04.2024 позивач звернувся до відповідача з листом №62 від 05.04.2024, яким повідомив останнього про те, що з 22.04.2024 на технологічній споруді №49 розпочинаються поточні ремонтні та експлуатаційні роботи, необхідні для безпечної та безперебійної експлуатації трансформаторної підстанції ТП-203, у зв`язку з чим просив відповідача повідомити, чи наявне на даний час будь-яке майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» на території трансформаторної підстанції ТП-2023, яка розміщена за адресою м. Миколаїв, вул. Мала Морська, 108/2, у тому числі технологічній споруді №49. На підтвердження факту направлення листа позивачем подано до суду копії опису вкладення у поштове відправлення, поштової накладної та фіскального чеку АТ «Укрпошта».

24.07.2024 позивачем направлено відповідачу листа №117 від 24.07.2024, в якому позивачем запропоновано відповідачу прийняти участь у проведенні 02.08.2024 обстеження майна за адресою: м. Миколаїв, вул. Мала Морська, 108/2, яке проводиться з метою здійснення фіксації незаконного захоплення та використання частини нерухомого майна позивача власником сусіднього нерухомого майна Товариством з обмеженою відповідальністю «Асгард». Факт направлення листа підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення до поштового відправлення, поштової накладної та фіскального чеку АТ «Укрпошта».

Крім того, 24.07.2024 позивачем направлено листа Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївської області №116 від 24.07.2024, з проханням направити фахівця для участі в обстеженні, що відбудеться 02.08.2024.

02.08.2024 за участю представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» та представника Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області проведено візуальне обстеження нерухомого майна, яке розміщене за адресою: м. Миколаїв, вул. Мала Морська, 108/2, та належне на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс», про що складено акт від 02.08.2024.

За результатом обстеження було встановлено, що на частині технологічної споруди №49, яка утримує силові кабелі, що живлять об`єкти Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс», самовільно встановлена металева труба з частковою теплоізоляцією, яка перетинає земельну ділянку з кадастровим номером :02:056:0005 та поєднує між собою суміжні об`єкти нерухомого майна за адресою: м. Миколаїв, вул. Богородична, 32, належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Асгард», а саме, об`єкти за літ. «Я-3» та літ «Г-ІІ-2», згідно з технічним паспортом від 13.03.2019, про що зазначено в акті.

На підтвердження факту понесення витрат із залучення експерта в обстеженні, що відбулося 02.08.2024, позивачем подано до суду копії рахунку на оплату №120-0144 від 01.08.2024 на суму 3600,00 грн та акту приймання-передачі наданих послуг №120-0144 від 02.08.2024, а також в якості доказу сплати послуг копію платіжної інструкції №9155 від 01.08.2024 на суму 3600,00 грн.

Фізичною особою-підприємцем Буренко Валентиною Дмитрівною на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» виконано звіт про оцінку майнового права - втраченої вигоди від використання об`єкту нерухомого майна - 7 (семи) елементів споруди №49, що розташовані за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Мала Морська, 108/2, в межах строку позовної давності (з 02.04.2017 до 31.08.2024), відповідно до якого:

-об`єктом оцінки є майнове право - втрачена вигода від використання об`єкту нерухомого майна - 7 (семи) елементів споруди №49, що розташовані за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вулиця Мала Морська, 108/2, в межах строку позовної давності (з 02.04.2017 до 31.08.2024). Об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер :02:056:0005, загальною площею 0,1218 га, що перебуває в комунальній власності Миколаївської міської територіальної громади в особі Миколаївської міської ради, , цільове призначення - 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорія земель - землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, вид використання - для обслуговування трансформаторної підстанції;

-дата оцінки: 10.09.2024;

-мета проведення оцінки: визначення розміру збитків - майнової шкоди;

-вид вартості: ринкова вартість;

-у звіті використано тільки дохідний підхід, в рамках якого проведено розрахунок ймовірного доходу від надання в оренду 7 (семи) елементів споруди №49, що розташовані за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Мала Морська, 108/2, в межах строку позовної давності (з 02.04.2017 до 31.08.2024);

-технологічна споруда №49 є передавальним пристроєм - земельним поліпшенням, створеним для виконання спеціальних функцій з передачі енергії, речовини, сигналу, інформації тощо будь-якого походження та виду на відстань (лінії електропередачі, трубопроводи, водопроводи, теплові та газові мережі, лінії зв`язку тощо) (Національним стандартом №2 «Оцінка нерухомого майна»). Технологічна споруда №49 включає 12 опорних конструкцій, які утримують силові кабелі, що живлять об`єкти Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс»;

-навантаження конструкції додатковими тепломережами створює негативний вплив на довговічність конструкції та безпечні умови праці обслуговуючого персоналу. Користування частиною технологічної споруди №49 мало забезпечити власника доходом для покриття витрат на спорудження та утримання об`єкту нерухомості;

-споруда належить до спеціалізованого нерухомого майна, ринок оренди такого майна практично відсутній;

-для визначення розміру орендної плати, оцінювач, керуючись принципом обережності та аналогії, використав Методику розрахунку орендної плати за державне майно;

-оцінювач прийшов до висновку, що під 7 з 12 конструкцій споруди №49 відведено земельну ділянку площею 497,56 кв.м;

-величина ринкової вартості майнового права - втраченої вигоди від використання об`єкту нерухомого майна - 7 (семи) елементів споруди №49 станом на 10.09.2024 та в межах строку позовної давності (з 02.04.2017 до 31.08.2024 складає 286086,81 грн).

Фізичною особою-підприємцем Буренко Валентиною Дмитрівною надано послуги з визначення розміру збитків - майнової шкоди на підставі договору №240910 про надання послуг від 05.09.2024. Позивачем сплачено Фізичній особі-підприємцю Буренко Валентині Дмитрівні за послуги проведення незалежної оцінки майнового права - втраченої вигоди згідно платіжної інструкції №9347 від 09.09.2024 на суму 20000,00 грн на підставі рахунку-фактури Фізичної особи-підприємця Буренко Валентини Дмитрівни №240910-1 від 09.09.2024. 16.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» та Фізичною особою-підприємцем Буренко Валентиною Дмитрівною складено та підписано акт приймання-передачі послуг по договору №240910 від 05.09.2024 про надання послуг.

24.10.2024 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» - адвокат Ільїн О.В. звернувся до позивача з листом від 24.10.2024, у якому зазначив, що металеві труби з частковою теплоізоляцією, що розміщені на 7 (семи) стовпах технологічної споруди №49 минулим власником, за згоди позивача як власника майна, поєднали між собою суміжні об`єкти нерухомого майна за адресою: м. Миколаїв, вул. Богородична, 32, належні суміжному власнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Асгард». Крім того, у листі також зазначено, що протягом 16 років жодних зауважень або вимог щодо демонтажу металевих труб від Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» не надходило. Однак, як зазначає відправник, враховуючи принципи добропорядності та добросусідства, відповідач вимушений негайно відреагувати на вимогу позивача та за власний рахунок демонтувати з 7 (семи) стовпів технологічної споруди №49 металеві труби з частковою теплоізоляцією, у зв`язку з чим просив надати працівникам Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» доступ на територію трансформаторної підстанції ТП-203 виключно з метою демонтажу вищевказаних труб під наглядом уповноваженого представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс». На підтвердження факту направлення листа на електронну пошту , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем подано до суду скриншот з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2.

25.10.2024 позивачем скеровано листа №153 від 25.10.2024 адвокату Ільїну О.В., в якому зазначено, що особою, яка може вчиняти дії від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» та здійснювати управління його поточною діяльністю, є директор - керівник ОСОБА_1, водночас звернення від 24.10.2024 не містить доказів повноважень адвоката на управління поточною діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард», у тому числі організацію робіт з демонтажу його майна. У листі також зазначено, що оскільки частина трансформаторної підстанції споруда №49 є об`єктом підвищеної небезпеки через розміщення на ній кабелів, які транспортують електричну енергію, а дії з демонтажу майна є фактом розпорядження майном, для визначення відповідального за безпечне здійснення такого демонтажу Товариству з обмеженою відповідальністю «Асгард» необхідно надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» офіційного листа з підписом уповноваженої особи (директора або уповноваженою за довіреністю особи) з відомостями стосовно переліку компетентних осіб, яким необхідно надати доступ до частини споруди №49, транспортних засобів чи іншого обладнання, яке буде використовуватися при здійсненні демонтажу, а також чіткого визначення строку проведення таких робіт для організації виробничої діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс». На підтвердження факту направлення листа позивачем подано до суду фіскальний чек АТ «Укрпошта» та роздруківку електронного листа.

28.10.2024 відповідач повідомив позивача листом від 28.10.2024 про осіб та графік їх роботи з демонтажу труб та запропонував йому власними силами демонтувати з 7 (семи) стовпів технологічної споруди №49 металеві труби з частковою ізоляцією, у свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Асгард» зобов`язалося відшкодувати всі витрати з проведення вказаних робіт.

Позивачем направлено до відповідача листа №155 від 29.10.2024, яким повідомлено про погодження доступу фахівцям, що зазначені в листі від 28.10.2024, до трансформаторної підстанції для здійснення демонтажу незаконно встановлених Товариством з обмеженою відповідальністю «Асгард» труб з частковою ізоляцією з частини споруди №49.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи заяв свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , Відкритим акціонерним товариством «Парфюмерно-косметичний комбінат «Алые паруса», як минулим власником, ще до моменту набуття права власності на майно Товариством з обмеженою відповідальністю «Асгард», на 7 (семи) стовпах технологічної споруди №49 були розмішені металеві труби з частковою теплоізоляцією, які поєднали між собою суміжні об`єкти нерухомого майна за адресою: м Миколаїв, вул. Богороднчна, 32 . Товариство з обмеженою відповідальністю «Асгард» не мало та не має жодних зобов`язань перед позивачем щодо труб, які були розмішені на стовпах технологічної споруди, оскільки будь-яких договорів відносно користування стовпами не укладав та попередній власник приміщень з цього приводу нічого йому не повідомляв.

Позиція суду апеляційної інстанції щодо розгляду спору по суті

У справі, що переглядається, позов обґрунтований заподіянням позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди із посиланням на те, що відповідач за відсутності будь-яких договірних відносин з позивачем та за відсутності будь-яких інших правових підстав незаконно використовує для власних господарських потреб частину нерухомого майна позивача, а саме: на семи стовпах технологічної споруди №49 було розміщено металеву трубу з частковою теплоізоляцією, яка поєднувала об`єкти нерухомого майна за адресою: м. Миколаїв, вул. Богородична, 32, належні відповідачу.

У правовому регулюванні спірних правовідносин Південно-західний апеляційний господарський суд керується наступним.

Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, адже частиною першою цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Оскільки відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, застосування цієї відповідальності можливе лише за наявності чотирьох умов складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки боржника; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, вини боржника.

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, в тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди не настає (див. висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі №3-64гс11, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №908/2261/17, від 31.07.2019 у справі №910/15865/14).

У цивільному праві протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності)). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та третя статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяних збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків.

Натомість боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні збитків, оскільки чинним законодавством закріплена презумпція вини особи, яка порушила зобов`язання. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання (стаття 614 Цивільного кодексу України).

За змістом пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України упущеною вигодою є неодержаний (не отриманий) дохід, який кредитор міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено, а боржник додержувався правил здійснення господарської діяльності.

Звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки на момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток. При визначенні (обчисленні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має урахування критерію звичайних обставин (умов цивільного/господарського обороту), за яких кредитор мав достатні очікування на отримання відповідного доходу в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При цьому звичайними обставинами (умовами цивільного/господарського обороту) фактично є типові (нормальні) обставини (умови) комерційного обігу (функціонування ринку), а не теоретично, потенційно можливі, особливо сприятливі ситуації, що мали місце під час неналежного виконання боржником своїх обов`язків. Іншим критерієм, який необхідно враховувати при визначенні (розрахунку) розміру упущеної вигоди, є критерій розумності витрат. Сутнісний зміст цього критерію та необхідність урахування при розрахунку упущеної вигоди обумовлений принципами зобов`язального права та загальними засадами цивільного законодавства - керівними ідеями, з яких мають виходити усі без виключення учасники цивільних відносин. Визначаючи розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідно також враховувати функцію, яку повинно виконувати відповідне відшкодування. Такою функцією передусім є компенсаційна функція, яка виходить з неприпустимості збагачення потерпілої сторони зобов`язання (кредитора) та визначає своїм завданням компенсацію кредитору дійсних негативних наслідків порушення його прав. Іншими словами, відновлення майнового стану кредитора за рахунок боржника має здійснюватися з розрахунку еквівалентності, співмірності між собою відшкодування та збитків.

Відтак дослідження і перевірка розміру та складу заявленої до стягнення суми неодержаних доходів (упущеної вигоди) має суттєве значення для правильного вирішення спору, враховуючи предмет і підстави позову.

Колегія суддів зауважує, що позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги. Проте обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер).

Отже, у даному випадку упущена вигода - це реальний дохід, який продавець міг отримати понад собівартість, але втратив через невиконання зобов`язань покупцем.

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 127/16524/16-ц (провадження №61-22106св18)).

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер).

При обрахунку розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги судом братися не можуть.

Витратами кредитора на отримання доходів є виробничі витрати, інформаційні витрати, транспортні витрати, амортизаційні витрати тощо. Такі витрати пов`язуються з виплатою заробітної плати, сплатою податків і обов`язкових платежів, комунальних платежів, витрат на оренду, інших матеріальних і прирівняних до них витрат тощо. Тому розмір упущеної вигоди кредитора має визначатися виходячи з розміру доходу, який він міг одержати, за виключенням його витрат на отримання доходів, які він поніс би, якби не відбулося порушення права (постанова Верховного Суду від 30.09.2021 у справі №922/3928/20).

У контексті наведеного Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що за змістом частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин третьої - четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

За приписами частини третьої статті 13, частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень статей 77, 78 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як встановлено судом першої та не заперечується сторонами, об`єкти нерухомого майна позивача, що розташовані за адресою: вул. Мала Морська ,108/2, м. Миколаїв, та відповідача, що розташовані за адресою: вул. Богородична, 32, м. Миколаїв, є суміжними.

Спір виник у зв`язку зі знаходженням на 7 стовпах споруди №49 металевих труб з частковою теплоізоляцією.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди позивачем зазначено, що внаслідок знаходження даних труб на споруді №49 створюються перешкоди в користуванні позивачу своїм майном, що, в свою чергу, створює загрозу безпечній та безперешкодній експлуатації трансформаторної підстанції. Позивач також вважає, що відповідач безпідставно користувався нерухомим майном позивача, маючи збільшену комерційну привабливість власного майна. На думку позивача, причинно-наслідковий зв`язок у спірному випадку знаходить своє відображення у незаконному використанні відповідачем майна іншої особи, отримуючи прибуток, що призвело до неотримання прибутку позивачем. При цьому позивач стверджує, що він вжив усіх дій для отримання прибутку: зареєстрований як суб`єкт господарювання, має відповідний КВЕД, сплачує податки, збори, обов`язкові платежі, оренду плату за землю, витрати на утримання майна, здає власне майно в оренду.

Як вказує позивач, сума збитків у вигляді упущеної вигоди у загальному розмірі 309686,81 грн складається з:

-3600,00 грн, сплачених позивачем Регіональній торгово-промислової палаті Миколаївської області для участі незалежного фахівця у фіксації незаконного захоплення та використання частини нерухомого майна, що є реальними збитками;

-20000,00 грн, сплачених позивачем суб`єкту оціночної діяльності Фізичній особі -підприємцю Буренко Валентині Дмитрівні за послуги з проведення незалежної оцінки майнового права - втраченої вигоди від використання об`єкту нерухомого майна, що є реальними збитками;

-286086,81 грн упущеної вигоди від протиправного використання об`єкту нерухомого майна - 7 (семи) елементів споруди № 49 відповідно до звіту про оцінку майнового права, що є доходом, які позивач міг б реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене.

Підставою позову зазначено протиправне розміщення на семи стовпах споруди №49 металевих труб з частковою теплоізоляцією. За переконанням позивача, розміщення зазначених труб було здійснено відповідачем.

Суд першої інстанції, оцінюючи поведінку відповідача на предмет її протиправності, як одного із елементів складу цивільного (господарського) правопорушення, виходив з того, що з аналізу наявних в матеріалах справи доказів, не вбачається можливим достеменно встановити хто і коли здійснив монтаж металевих труб з частковою ізоляцією на споруду №49, яка на даний час належить позивачу. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, адже до матеріалів справи не було подано жодного доказу, який би свідчив про виконання робіт із монтажу тепломережі саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Асгард». При цьому, як правильно зазначено місцевим господарським судом, здійснення відповідачем демонтажу зазначених труб не є підтвердженням того, що початково дані труби були розміщені відповідачем з порушенням чинного законодавства.

З урахуванням викладеного, висновок Господарського суду Миколаївської області про недоведеність протиправної поведінки Товариством з обмеженою відповідальністю «Асгард» відповідає як фактичним даним справи, так і вимогам процесуального закону щодо обов`язку доведення заявлених вимог.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені позивачем показники упущеної вигоди належним чином не розраховані, доказами не підтверджені, оскільки упущена вигода, що заявлена позивачем у даній справі, повинна базуватись на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання позивачем, як суб`єктом господарювання, саме цієї грошової суми, тобто позивач має довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач мав намір передати саме споруду №49 в оренду протягом спірного періоду 2017-2024 років, адже позивач не надав суду жодного доказу того, що він реально вживав заходи для здачі споруди в користування, мав конкретних потенційних контрагентів, отримував від них пропозиції або відмови, укладав попередні домовленості, які були зірвані саме через наявність труб.

До того ж, як зазначено у звіті про оцінку майнового права - втраченої вигоди від використання об`єкту нерухомого майна - 7 (семи) елементів споруди №49, що розташовані за адресою Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Мала Морська, 108/2, в межах строку позовної давності (з 02.04.2017 до 31.08.2024) технологічна споруда №49 є передавальним пристроєм - земельним поліпшенням, створеним для виконання спеціальних функцій з передачі енергії, речовини, сигналу, інформації тощо будь-якого походження та виду на відстань (лінії електропередачі, трубопроводи, водопроводи, теплові та газові мережі, лінії зв`язку тощо); технологічна споруда №49 включає 12 опорних конструкцій, які утримують силові кабелі, що живлять об`єкти Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс»; споруда належить до спеціалізованого нерухомого майна, ринок оренди такого майна практично відсутній.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що здійснений позивачем розрахунок упущеної вигоди має суто гіпотетичний характер і не відображає реальної, документально підтвердженої можливості отримання відповідних доходів.

Що стосується витрат на оплату послуг фахівця Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області та суб`єкта оціночної діяльності Фізичної особи - підприємця Буренко Валентини Дмитрівни, то такі витрати самі по собі не свідчать ані про наявність шкоди, ані про вину відповідача, а отже, не можуть автоматично перекладатися на іншу сторону лише з тієї причини, що позивач їх поніс, про що було слушно зазначено відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу.

Враховуючи викладене, позивач не довів протиправної поведінки з боку відповідача, реальності збитків та їх розміру, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками.

Враховуючи відсутність у спірному випадку наявності усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення з боку відповідача, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення збитків.

Інші доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс», що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про відмову у позові у зв`язку із недоведеністю складу цивільного (господарського) правопорушення для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків.

Позиція суду апеляційної інстанції щодо вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції

Згідно із статтею 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною першою статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У частині третій цієї ж статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1)попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3)розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із частинами першою, другою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно із частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити у першій заяві по суті спору попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20. постанови Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19).

З матеріалів справи вбачається, що першою заявою по суті спору з боку відповідача був відзив на позовну заяву від 25.10.2024.

Водночас, на виконання вимог пункту 9 статті 162 Господарського процесуального кодексу України відповідачем разом з першою заявою по суті спору, якою є відзив на позовну заяву, не було подано суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи, зокрема й щодо зазначення того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Асгард» очікує також понести витрати на професійну правничу допомогу.

Враховуючи положення статті 124 Господарського процесуального кодексу України та те, що представником відповідача при поданні відзиву на позовну заяву не було зазначено в ньому попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом, зокрема й витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні поданого представником відповідача клопотання та стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 70000,00 грн.

У апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Асгард» зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розподілі витрат на професійну правничу допомогу з огляду на те, що судом не враховано, що сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Колегія суддів зазначає, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розподілі витрат на професійну правничу допомогу знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді справи, виходячи з наступного.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми витрат, які підлягають розподілу між сторонами (частина третя статті 124 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір витрат, пов`язаних із розглядом справи, встановлюється судом на підставі доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту частини другої статті 124 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.

З огляду на викладене, відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Такі висновки щодо застосування частини другої статті 124 Господарського процесуального кодексу України послідовно викладені у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №922/1897/18, від 24.12.2019 у справі №909/359/19, від 13.02.2020 у справі №911/2686/18, від 19.02.2020 у справі №910/16223/18, від 21.05.2020 у справі №922/2167/19, від 10.12.2020 у справі №922/3812/19, від 31.03.2021 №916/2087/18, від 22.06.2023 у справі №912/164/20, від 29.08.2023 у справі №911/174/22, від 13.06.2023 у справі №923/515/21, від 28.11.2023 у справі №947/21726/20, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 тощо.

Верховний Суд у постановах від 10.11.2022 у справі №910/9024/21 від 14.12.2021 у справі №922/676/21, від 18.01.2022 у справі №910/2679/21, від 21.06.2022 у справі №908/574/20, від 29.09.2022 у справі №910/3055/20, від 25.10.2022 у справі №910/19650/20, 14.06.2023 у справі 515/1060/19 вказав, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок, відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат, а сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Отже, сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору у суді апеляційної інстанції не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат, а положення статті 124 Господарського процесуального кодексу України не встановлюють обов`язку сторони надавати докази на підтвердження відповідних судових витрат разом з наданням попереднього розрахунку суми судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 09.07.2025 від представника відповідача - адвоката Ільїна О.В. до суду першої інстанції через підсистему «Електронний суд» надійшла заява (вх. №10210/25), в якій заявник просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 70000,00 грн, із наданням доказів таких витрат, а саме:

-копії договору про надання правничої допомоги від 05.01.2024, який укладено між Адвокатським об`єднанням «Астрея-груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Асгард»;

-копію додаткової угоди №3 до договору про надання правничої допомоги від 05.01.2024;

-детальний опис виконаних робіт від 09.07.2025 на суму 70000,00 грн, який підписано тільки керуючим партнером Адвокатського об`єднання «Астрея-груп» адвокатом Ільїним О.В.;

-копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії МК №000968 від 17.05.2016;

- ордер на надання правничої допомоги серії ВЕ №1113178 від 07.03.2024, виданий адвокату Ільїну О.В. Адвокатським об`єднанням «Астрея-груп», на надання правничої (правової) допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Асгард» у Господарському суді Миколаївської області, Південно-Західному апеляційному господарському суді на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 05.01.2024;

Указана заява була надіслана на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» відповідно до квитанції від 09.07.2025 №3945101.

18.07.2025 представник позивача - адвокат Фігель С.І. у підсистемі Електронний суд ЄСІТС направив відповідачу та суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (вх.№10662/25 від 21.07.2025).

20.07.2025 представник відповідача - адвокат Ільїн О.В. через систему «Електронний суд» ЄСІТС направив позивачу та суду клопотання (вх. №10656/25 від 21.07.2025), за змістом якого просив долучити до матеріалів справи №915/1235/24 копію детального опису виконаних робіт до додаткової угоди №3 до договору про надання правничої допомоги від 20.07.2025 та повторно виклав прохання про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» витрат на професійну правничу допомогу у сумі 70000,00 грн.

Указана заява була надіслана на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» відповідно до квитанції від 20.07.2025 №4026438.

Рішення у даній справі було ухвалено Господарським судом Миколаївської області 30.07.2025.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» не тільки мало достатньо часу для оцінки співмірності заявлених відповідачем витрат на правову допомогу та висловлення своїх міркувань щодо їх обґрунтованості та співмірності, а й надало клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (вх.№10662/25 від 21.07.2025).

Відповідно, за наведених обставин, неподання відповідачем попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат не порушило принцип змагальності сторін та не завадило позивачу належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості (необґрунтованості) та співмірності заявлених до стягнення витрат.

З огляду на викладене, наведені відповідачем доводи про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 у даній справі у частині відмови у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» про покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу, знайшли своє підтвердження.

Південно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» про покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною другою статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до положень частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі №916/1340/18.

Із наданих заявником документів вбачається, що 05.01.2024 між Адвокатським об`єднанням «Астрея-груп» (надалі - адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Асгард» (надалі - замовник) укладено договір №б/н про надання правничої допомоги (надалі - договір від 05.01.2024), відповідно до пункту 1.1. якого адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені сторонами.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 05.01.2027 (пункт 2.1. договору від 05.01.2024).

Згідно із пунктом 3.1. договору за правову допомогу, передбачену в пункті 1.2. договору, замовник сплачує адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар) у фіксованому розмірі, який визначається додатком до договору або згідно актів виконаних робіт на підставі розрахунків.

Додатковою угодою №3 до договору про надання правничої допомоги №б/н від 05.01.2024 доповнено пункт 3.1. договору підпунктом 3.1.3., відповідно до якого за представництво інтересів замовника у Господарському суді Миколаївської області при розгляді справи №915/1235/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» про усунення перешкод у користуванні майном, складання, підготовку, перевірку процесуальних та інших документів у справі, останній перераховує на банківський рахунок адвокатського об`єднання винагороду (гонорар) у фіксованому розмірі, який становить 70000,00 грн.

Відповідачем також надано детальний опис виконаних робіт від 09.07.2025 на суму 70000,00 грн, який підписано тільки керуючим партнером Адвокатського об`єднання «Астрея-груп» адвокатом Ільїним О.В., зі змісту якого вбачається, що адвокатським об`єднанням надано наступні послуги: ознайомлення, вивчення та аналіз позовної заяви з додатками; аналіз законодавства, судової практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини; складання та направлення відзиву на позовну заяву; ознайомлення, вивчення та аналіз відповіді на відзив; складання та направлення заперечення відповіді на відзив на позовну заяву; підготування та направлення клопотань про виклик свідків; підготування та направлення пояснень; підготування та направлення клопотань про долучення; участь у судових засіданнях.

20.07.2025 Адвокатським об`єднанням «Астрея-груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Асгард» складено та підписано детальний опис виконаних робіт до додаткової угоди №3 до договору про надання правничої допомоги про те, що при розгляді справи №915/1235/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» виконана наступна робота:

1)25.10.2024 - ознайомлення, вивчення та аналіз позовної заяви з додатками - 1,25 годин - 2500,00 грн;

2)25.10.2024 - аналіз законодавства, судової практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини - 1 година - 2000,00 грн;

3)25.10.2024 - складання та направлення відзиву на позовну заяву - 8,5 годин - 17000,00 грн;

4)02.11.2024 - ознайомлення, вивчення та аналіз відповіді на відзив - 1 година - 2000,00 грн;

5)02.11.2024 - складання та направлення заперечення відповіді на відзив на позовну заяву - 8 годин - 16000,00 грн;

6)04.11.2024 - участь у судовому засіданні - 1 година - 2000,00 грн;

7)19.11.2024 - підготування та направлення клопотання про виклик свідків - 0,5 годин - 1000,00 грн;

8)21.11.2024 - участь у судовому засіданні - 1 година - 2000,00 грн;

9)18.12.2024 - підготування та направлення пояснень - 4 години - 8000,00 грн;

10)19.12.2024 - участь у судовому засіданні - 1 година - 2000,00 грн;

11)13.01.2025 - підготування та направлення клопотання про долучення - 0,25 годин - 500,00 грн;

12)14.01.2025 -участь у судовому засіданні - 1 година - 2000,00 грн;

13)28.01.2025 - підготування та направлення клопотання про долучення - 0,25 годин - 500,00 грн;

14)17.02.2025 - участь у судовому засіданні - 1 година - 2000,00 грн;

15)24.03.2025 - участь у судовому засіданні - 1 година - 2000,00 грн;

16)26.03.2025 - підготування та направлення клопотання про долучення - 0,25 годин - 500,00 грн;

17)07.04.2025 - участь у судовому засіданні - 1 година - 2000,00 грн;

18)26.05.2025 - участь у судовому засіданні - 1 година - 2000,00 грн;

19)03.07.2025 - участь у судовому засіданні - 1 година - 2000,00 грн;

20 участь у судовому засіданні - 1 година - 2000,00 грн.

Всього: 70000,00 грн.

Як уже зазначалося, розмір понесених стороною судових витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо вартості наданих послуг (виконаних робіт).

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За змістом частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Отже, надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:

(1)договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2)за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3)як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4)адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5)адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6)відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19.

Додатковою угодою №3 до договору про надання правничої допомоги №б/н від 05.01.2024 доповнено пункт 3.1. договору підпунктом 3.1.3., відповідно до якого за представництво інтересів замовника у Господарському суді Миколаївської області при розгляді справи №915/1235/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» про усунення перешкод у користуванні майном, складання, підготовку, перевірку процесуальних та інших документів у справі, останній перераховує на банківський рахунок адвокатського об`єднання винагороду (гонорар) у фіксованому розмірі, який становить 70000,00 грн.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

З огляду на викладене Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає про те, що у контексті цієї справи, що переглядається, фіксований розмір гонорару, погоджений між відповідачем та адвокатським об`єднанням у договорі про надання правничої допомоги №б/н від 05.01.2024 (з урахуванням додаткової угоди №3) означає те, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання умов договору та призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у цих конкретних правовідносинах, що склалися між відповідачем і адвокатським об`єднанням у цій справі, як і не має значення витрачений адвокатом відповідача час на надання послуг правничої допомоги та зазначеного кількості витрат такого часу в детальному описі робіт адвоката.

З урахуванням викладеного, вартість послуг з надання правничої допомоги була погоджена між відповідачем та адвокатським об`єднанням у фіксованому розмірі, який не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого адвокатом часу, а отже, є чітко визначеним.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» про те, що додаткова угода №3 не є належним доказом підтвердження розміру витрат на правничу допомогу з підстав того, що в її преамбулі міститься посилання на укладення додаткової угоди №1 та відсутня дата її вчинення, колегія суддів відхиляє, виходячи з того, що наявність в окремому документі помилки чи неточності у його оформленні не є підставою для висновку про відсутність понесення заявником витрат на професійну правничу допомогу адвоката, якщо з матеріалів справи вбачаються обставини фактичного надання такої правової допомоги, адже певні недоліки в заповненні документів носять виключно оціночний характер (див. додаткову постанову Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №925/331/20).

Додаткова угода №3 до договору про надання правничої допомоги №б/н від 05.01.2024 чітко відображає її мету і зобов`язання сторін, а саме: урегульовує питання оплати за надання правничої допомоги відповідачу у Господарському суді Миколаївської області у справі №915/1234/24, а вказівка у додатковій угоді №3 про намір укласти додаткову угоду №1 не змінює суті угоди та її правових наслідків.

При цьому з наявних в матеріалах справи документів (заяв по суті справи, заяв з інших процесуальних питань, клопотань, протоколів судових засідань тощо) вбачаються обставини фактичного надання такої правової допомоги відповідачу в суді першої інстанції.

З цих же мотивів відхиляються посилання відповідача на те, що детальний опис від 20.07.2025 не містить жодних посилань на договір, до якого він кореспондується, як і не містить він і дати додаткового договору за №3, оскільки вказаний документ містить номер справи (№915/1235/24), в рамках якої відповідачу надавалася правова допомога.

Стосовно доводів Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» про те, що жодних доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Асгард» має сплатити у якийсь певний час грошові кошти у розмірі 70000,00 грн на користь Адвокатського об`єднання «Астрея-груп» за представництво в суді першої інстанції, матеріали справи не містять, і що за змістом апеляційної скарги, поданої 24.11.2025 та додатків до неї не вбачається здійснення фактичного перерахування цих коштів, колегія суддів зазначає, що, як вже було встановлено, вище, факт надання відповідних послуг та їх вартість підтверджені підписаним між адвокатським об`єднанням та відповідачем детальним описом виконаних робіт від 20.07.2025, при цьому за змістом пункту 1 частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22.05.2024 у справах №227/2301/21, №206/4841/20, Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2019 у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 29.10.2020 у справі №686/5064/20, від 19.01.2022 у справі №910/789/21).

Стосовно витрат, понесених у суді першої інстанції, апеляційний суд наголошує, що надані заявником докази на підтвердження витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України ).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Такі висновки, викладені, зокрема, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постанові Великої Палати Верховного суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, незначний обсяг матеріалів справи, враховуючи обсяг підготовлених та поданих до суду відповідачем заяв та матеріалів, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу відповідача в суді першої інстанції не відповідає принципу розумності в даних правовідносинах, у зв`язку з чим їх відшкодування з огляду на обставини даної справи матиме надмірний характер.

Оцінюючи співмірність витрат відповідача на оплату послуг адвоката за надання правової допомоги у цій справі в суді першої інстанції з ціною позову, колегія суддів дійшла висновку, що розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу не є пропорційним до ціни позову, виходячи з того, що остання складає 309686,81 грн, тоді як заявником заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 70000,00грн.

Південно-західний апеляційний суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Колегія суддів вважає, що стягнення повної вартості наданих адвокатом відповідачу послуг у розмірі 70000,00 грн не узгоджується з критеріями розумності розміру адвокатських витрат і пропорційності, так як ці витрати не обґрунтовують обсягу фактичних дій представника заявника, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату, і є надмірними. Тобто не є розумно обґрунтованими і, відповідно, такі витрати не можуть бути відшкодовані тільки лише через те, що вони дійсно понесені заявником.

З урахуванням викладеного вище у сукупності, апеляційний суд, керуючись, зокрема, такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також ураховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов висновку не присуджувати на користь відповідача всі його витрати на професійну правничу допомогу, що заявлені до стягнення.

Апеляційний суд звертає увагу, що укладений між адвокатом і клієнтом договір та визначені у такому договорі суми гонорару не є безумовною підставою для стягнення таких сум на користь учасника справи, на користь якого було прийняте судове рішення.

Принцип невтручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом передбачає відсутність у суду повноважень будь-яким чином безпосередньо впливати на сторін договору та на укладення як договору в цілому, так і щодо його окремих положень. Також суд не наділений повноваженнями втручатися у розрахунки між клієнтом та його адвокатом, не є стороною договірних відносин.

Разом з тим, здійснюючи розподіл судових витрат, суд, хоч і враховує умови договору про надання правової допомоги та додаткові докази на підтвердження понесених учасником справи судових витрат, однак при такому розподілі керується виключно положеннями процесуального законодавства.

Південно-західний апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що процедура стягнення витрат на правову допомогу не може використовуватися як інститут безпідставного збагачення та як інститут покарання за недобросовісну процесуальну поведінку одного з учасників провадження, оскільки таке стягнення не переслідуватиме легітимну мету та не відповідає процесуальній суті передбаченої положеннями Господарського процесуального кодексу України компенсації таких витрат.

З огляду на зазначене, оцінивши наведені відповідачем доводи щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та подані на їх підтвердження докази, врахувавши заперечення позивача, надавши оцінку дотриманню критеріїв формування розміру гонорару адвоката, з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи (яка, на думку колегії суддів не є занадто складною), обсягу наданих адвокатом послуг, керуючись принципами справедливості, верховенства права, критеріями реальності адвокатських витрат в контексті їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, колегія суддів вважає, що обґрунтованим та розумним розміром компенсації за надані адвокатом послуги з надання правничої допомоги відповідачу в суді першої інстанції є 20000,00 грн.

При цьому Південно-західний апеляційний господарський суд також керувався тим, що стягнення витрат на правову допомогу у заявленому відповідачем розмірі 70000,00 грн не відповідає критеріям розумності, співмірності, справедливості, тоді як зменшення витрат до запропонованих позивачем 0,00 грн порушуватиме баланс інтересів сторін. Відмова у повному обсязі у задоволенні витрат відповідача на правничу допомогу, про що також просив позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача, не ґрунтується ані на фактичних обставинах, встановлених судом, ані на нормах процесуального закону, а також порушує право відповідача на правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу.

Висновки суду апеляційної інстанції

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, рішення господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» та про часткове задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард», скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 у справі №915/1235/24 в частині відмови у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» про покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення заяви та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн, понесених у суді першої інстанції. В іншій частині оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю «Асгард» у апеляційній скарзі на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» судові витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 30000,00 грн, посилаючись на те, що 20.11.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Асгард» та Адвокатським об`єднанням «Астрея-груп» укладено додаткову угоду №5 до договору про надання правничої допомоги №б/н від 05.01.2024, за змістом якої сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.1. договору підпунктом 3.1.5. у наступній редакції: «За представництво інтересів Замовника у Південно-західному апеляційному господарському суді при розгляді апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» на рішення Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/1235/24 від 30 липня 2025 року, повний текст якого складено 04 листопада 2025 року, суддя в І інстанції Ільєва Л.М., складання, підготовку, перевірку процесуальних та інших документів у справі, участь у судових засіданнях, Замовник зобов`язується, після набрання законної сили судовим рішенням у зазначеній справі, сплатити адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар) у фіксованому розмірі, що становить 30000 (тридцять тисяч) гривень».

Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Асгард» у відзиві на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 у даній справі просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» судові витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 20000,00 грн та на підтвердження витрат надало до суду разом з відзивом на апеляційну скаргу наступні докази:

1)копію додаткової угоди №7 від 28.11.2025 до договору про надання правничої допомоги №б/н від 05.01.2024, якою пункт 3.1. договору доповнено підпунктом 3.1.7., відповідно до якого за представництво інтересів замовника у Південно-західному апеляційному господарському суді при розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 у справі №915/1235/24, складання, підготовку, перевірку відзиву на апеляційну скаргу та інших документів у справі, участь у судових засіданнях, замовник зобов`язується сплатити адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар) у фіксованому розмірі, що становить 20000,00 грн;

2)копію акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-8.11/2025 на суму 60000,00 грн, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Асгард» та Адвокатське об`єднання «Астрея-груп» склали цей акт про те, що виконавцем були проведені такі роботи (надані такі послуги): надання правничої допомоги, що включає підготовку апеляційних скарг на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 у справі №915/1235/25 та на додаткову ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 24.11.2025 у справі №915/1235/25, відзиву на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс», складання та подання інших процесуальних документів, аналіз матеріалів судової справи №915/1235/25, а також участь у судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суді з метою належного представництва та захисту прав і законних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард»;

3)копію рахунку-фактури №СФ-000000027.11.2/25 від 27.11.2025 на суму 60000,00грн, виставленого Адвокатським об`єднанням «Астрея-груп» Товариству з обмеженою відповідальністю «Асгард» за надання правничої допомоги, що включає підготовку апеляційних скарг на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 у справі №915/1235/25 та на додаткову ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 24.11.2025 у справі №915/1235/25, відзиву на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс», складання та подання інших процесуальних документів, аналіз матеріалів судової справи №915/1235/25, а також участь у судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду;

4)копію платіжної інструкції №2548 від 28.11.2025, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю «Асгард» сплатило Адвокатському об`єднанню «Астрея-груп» грошові кошти у сумі 60000,00 грн згідно рахунку №27.11.2/25 від 27.11.2025.

Таким чином, судом встановлено, що заявник подав заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а також надав відповідні докази, а тому вказану заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу подано у порядку, в межах строку, які визначені чинним законодавством, зокрема частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

З додатків до апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що копію цього відзиву та доданих до нього матеріалів направлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» у його Електронний кабінет ЄСІТС. Таким чином, відповідач дотримався вимог частини дев`ятої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами перегляду рішення Господарського суду Миколаївської області Південно-західний апеляційний господарський у цій постанові дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» та про часткове задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» і скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 у справі №915/1235/24 в частині відмови у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» про покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення заяви.

З урахуванням викладеного, відповідач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції під час перегляду рішення суду першої інстанції, оскільки в протилежному випадку порушуватиметься гарантований національним законодавством принцип відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, а також засади розумності та справедливості.

Разом з тим, копію додаткової угоди №5 до договору про надання правничої допомоги №б/н від 05.01.2024, в якій сторони погодили вартість винагороди (гонорару) у фіксованому розмірі, що становить 30000,00 грн, заявником не надано, з огляду на що у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для розподілу витрат на правничу допомогу, понесених Товариством з обмеженою відповідальністю «Асгард» у зв`язку із поданням апеляційної скарги на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 у справі №915/1235/25.

Стосовно витрат відповідача на представництво інтересів останнього у Південно-західному апеляційному господарському суді при розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 у справі №915/1235/24 у розмірі 20000,00 грн колегія суддів зазначає наступне.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, апеляційний господарський суд зазначає, що згідно з додатковою угодою №7 від 28.11.2025 до договору про надання правничої допомоги №б/н від 05.01.2024 та актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-8.11/2025 вартість наданих адвокатом послуг за складання та подання відзиву на апеляційну скаргу становить 20000,00 грн.

Між тим, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок іншої сторони відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 та від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, в яких визначено наступне: не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, у зв`язку з чим суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Під час вирішення питання щодо можливості зменшення витрат на правову допомогу суд враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах кожної з окремих інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці додаткових постанов останнього, зокрема, від 11.07.2023 у справі №916/2664/21, від 16.03.2023 у справі №927/153/22 тощо.

Як вбачається із рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції і матеріалів справи, правова позиція відповідача була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору двома судовими інстанціями. Крім того, підготовка відзиву на апеляційну скаргу у даній справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, враховуючи те, що у даній справі в суді апеляційної інстанції адвокату відповідача не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі.

Тобто, правова позиція відповідача, викладена у відзиві на апеляційну скаргу, вже була сформована до апеляційного розгляду справи, а доказів здійснення представником відповідача додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин суду апеляційної інстанції не надано.

Окрім того, колегія суддів враховує, що представництво відповідача адвокатом Ільїним О.В. при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.

Виходячи із матеріалів справи, об`єктивна необхідність для професійного досвідченого адвоката, який надавав правову допомогу відповідачу в суді першої інстанції, вдруге вивчати додаткові джерела права та судову практику зі спірних питань була відсутня, оскільки такий представник не міг не бути обізнаним із позицією відповідача, законодавством, яким регулюється спір у справі, документами й доводами, якими відповідач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини, а отже, супроводження справи в суді апеляційної інстанції не вимагало великого обсягу аналітичної й технічної роботи.

Апеляційний суд звертає увагу, що укладений між адвокатом і клієнтом договір та визначені у такому договорі суми гонорару не є безумовною підставою для стягнення таких сум на користь учасника справи, на користь якого було прийняте судове рішення.

Принцип невтручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом передбачає відсутність у суду повноважень будь-яким чином безпосередньо впливати на сторін договору та на укладення як договору в цілому, так і щодо його окремих положень. Також суд не наділений повноваженнями втручатися у розрахунки між клієнтом та його адвокатом, не є стороною договірних відносин.

Разом з тим, здійснюючи розподіл судових витрат, суд, хоч і враховує умови договору про надання правової допомоги та додаткові докази на підтвердження понесених учасником справи судових витрат, однак при такому розподілі керується виключно положеннями процесуального законодавства.

Отже, за встановлених обставин та норм права, врахувавши, що результат вирішення спору відбувся на користь відповідача, оцінивши наведені відповідачем доводи щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та подані на їх підтвердження докази, надавши оцінку дотриманню критеріїв формування розміру гонорару адвоката, з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, обсягу наданих адвокатом послуг, в тому числі - аналогічності позицій в першій та апеляційній інстанціях, керуючись принципами справедливості, верховенства права, критеріями реальності адвокатських витрат в контексті їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, колегія суддів вважає, що 10000,00 грн є обґрунтованим та розумним розміром компенсації за надані адвокатом послуги з надання правничої допомоги відповідачу.

Щодо розподілу судового збору

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс», відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на позивача.

Стосовно судового збору за подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» колегія суддів зазначає, що оскільки останнім оскаржувалося рішення суду в частині витрат на правничу допомогу і при поданні апеляційної скарги на рішення судовий збір не сплачувався скаржником з огляду на відсутність підстав для цього, відповідно, розподіл судового збору апеляційним судом за відповідною апеляційною скаргою не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 у справі №915/1235/24 скасувати в частині відмови у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» про покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн, понесених у суді першої інстанції.

В іншій частині заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції відмовити.

В іншій частині рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2025 у справі №915/1235/24 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Асгард» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, понесених у суді апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.02.2026.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя І.Г. Філінюк