ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2026 Справа № 914/2242/25

За позовом: Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Парк Арена», м. Львів

про стягнення 3 427 245,67 грн

Суддя Наталія Мороз

за участю секретаря с/з Олександри Псярук

Представники:

Від позивача: не прибув

Від відповідача: не прибув

Суть спору:

Львівська міська рада звернулась в Господарський суд Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Парк Арена» про стягнення 3 427 245,67 грн боргу за оренду земельної ділянки за договором від 16.02.2018 № С-4510.

Ухвалою суду від 28.07.2025 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.08.2025.

Ухвалою суду від 26.08.2025 підготовче судове засідання відкладено на 16.09.2025.

Ухвалою суду від 16.09.2025 продовжено підготовче засідання на 30 днів. Підготовче засідання відкладено на 24.10.2025.

16.10.2025 через систему «Електронний суд» відповідачем подано клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву, а також відзив, в якому останній просить суд зменшити штраф на 99% від заявленого розміру; та розстрочити виконання рішення суду на строк 12 місяців з встановленням щомісячних платежів.

22.10.2025 через систему «Електронний суд» позивачем подано відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 24.10.2025 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Парк Арена» строк на подання відзиву. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.12.2025.

05.12.2025 в судовому засідання оголошено перерву до 23.12.2025.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Наталії Мороз у період з 22.12.2025 по 29.12.2025 (включно), розгляд справи № 914/2423/25, призначений на 26.12.2025 не відбувся.

Ухвалою суду від 30.12.2025 судове засідання призначено на 15.01.2026.

Ухвалою суду від 15.01.2026 судове засідання відкладено на 27.01.2026.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Наталії Мороз у період з 26.01.2026 по 02.02.2026 (включно) на лікарняному, розгляд справи № 914/2242/25, призначений на 27.01.2026 не відбувся.

Ухвалою суду 03.02.2026 розгляд справи по суті призначено на 10.02.2026.

10.02.2026 через систему діловодства надійшла заява від представника позивача про розгляд справи без участі.

10.02.2026 через систему діловодства надійшла заява від представника відповідача про розгляд справи без участі.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що між позивачем та відповідачем 16.02.2018 було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого, відповідач зобов`язується вносити орендну плату щомісячно рівними частинами на рахунок визначений позивачем.

Проте, в порушення умов договору, відповідачем не було здійснено платежів з 01.06.2023 - 01.06.2025, з огляду на що у нього утворилась заборгованість у розмірі 1 319 096,84 грн.

Окрім цього, позивачем здійснено нарахування 3 % річних у розмірі 15 526,77 грн, 76 547, 36 грн інфляційного збільшення, 16 548,59 грн пені, 1 999 526,11 грн штрафу, відповідно до умов п. 14 договору оренди.

Позиція відповідача.

Відповідач позовні вимоги в частині стягнення 1 319 096, 84 грн основного боргу, 15 526,77 грн 3 % річних, 76 547,36 грн інфляціи?них втрат, 16 548,59 грн пені визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Окрім цього, просив зменшити штраф на 99 % з огляду на те, що стягнення штрафу в розмірі 1 999 526, 11 грн є непропорційним сумі завданих позивачу збитків і для відповідача буде становити додаткове навантаження, оскільки, фінансовий стан відповідача суттєво погіршився. Крім того, просить розстрочити виконання рішення на строк на 12 місяців, що дозволить виконати зобов`язання, що відповідатиме інтересам обох сторін.

Обставини справи.

Ухвалою ЛМР від 21.12.2017 № 2871 «Про затвердження ТзОВ "Парк Арена" проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Стрийській, 121, вул. Стрийській, 131» (надалі ухвала № 2871), затверджено ТзОВ "Парк Арена" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельну ділянку площею 1,7034 га на вул. Стрийській,121, Стрийській, 131 в оренду терміном на 10 років для будівництва та обслуговування будівель змішаного використання за рахунок земель житлової та громадської забудови, перевівши їх із земель, що не надані у власність або користування.

16.02.2018 року на підставі ухвали ЛМР № 2871, між ЛМР та ТзОВ "Парк Арена" укладено договір оренди землі від 16.02.2018 за № С - 4510 (надалі договір № С-4510), про що у книзі записів реєстрації Договорів оренди землі С-4 вчинено відповідний запис.

Відповідно до п.1 та п.2. договору № С - 4510, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель змішаного використання з кадастровим номером :08:005:0073 загальною площею 1,7034 га, у тому числі: під забудовою 0,6637 га.

Пунктом 5 договору № С-4510 зазначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 5 816 429, 64 гривень.

Договір оренди землі, відповідно п. 8 договору № С - 4510, укладено на 10 (десять) років до 21 грудня 2027 року.

Згідно з п. 9 договору, орендна плата вноситься орендарем у розмірі 668 889, 41 грн в рік, що становить 11,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та вноситься щомісячно рівними частинами на розрахунковий рахунок до 30-го числа місяця наступного за звітним.

Відповідно до п. 10 договору, обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюються з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або змін договору оренди чи продовження його дії.

Пунктом 11 договору закріплено, що орендна плата вноситься у такі строки: для суб`єктів підприємницької діяльності - за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до п. 14 договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, у 10-ти денний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором; стягується пеня у розмірі, розрахованому відповідно до Податкового кодексу України.

Орендодавець, відповідно п. 28 договору, має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати. За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору (п. 41 договору).

Станом на 21.07.2025 заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати орендних платежів за період червень 2023 - травень 2025 року становила 1 319 096, 84 грн, що не заперечується відповідачем.

Оцінка суду.

Статтею 12 ЗК України (надалі- ЗК України) передбачено, що до повноважень міських рад належать розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Суб`єктами права на землі комунальної власності, згідно зі статтею 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальний власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування, землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною третьою ст. 760 ЦК України встановлено, що особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Згідно із ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із ч. ч. 1 та 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

В абзаці 7 ч. 2 ст. 25 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Відповідач не заперечив щодо наявності основного боргу, відтак борг в розмірі 1 319 096,84 грн підлягає до задоволення в повному обсязі.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача пені в розмірі 16 548,59 грн, інфляційних втрат в розмірі 76 547,36 грн, 3 % річних 15 526,77 грн, штрафу 1 999 526,11 грн, то суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку за період вересень 2024- травень 2025, сума 3% річних становить 15526,77 грн, інфляційних нарахувань-76547,36 грн. Перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних нарахувань, судом встановлено, що такі нарахування нараховані вірно, відповідно до приписів ст. 625 ЦК України.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка (частина перша статті 546 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею, зокрема, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

При цьому за приписами ч.1 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п. 14 договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, у 10-ти денний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором; стягується пеня у розмірі розрахованому відповідно до ПК України.

Відповідно до п. 129.4 ПК України, на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, якщо її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки НБУ, діючої на кожний такий день.

Відповідно до п. 129.5. ПК України, зазначений розмір пені застосовується щодо всіх платників та всіх видів податків, зборів та інших грошових зобов`язань, крім пені, яка нараховується за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що встановлюється відповідним законодавством.

З урахуванням цих положень, позивачем нараховано пеню в розмірі 16 548,59 грн та штраф в розмірі 1 999 526,11 грн, відповідно до поданого розрахунку. Перевіривши зазначений розрахунок штрафних санкцій відповідно до умов договору та норм права, суд не встановив підстав вважати його необгрунтованим.

Таким чином, оскільки відповідачем не виконані належним чином умови договору щодо оплати орендних платежів, він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу, а також нараховані згідно з умовами договору 3 % річних, штраф, пеню та інфляційні нарахування.

Щодо поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафу, суд зазначає.

Відповідно до п.14 договору оренди землі, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, у 10 денний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати. Позивач просить стягнути штраф в розмірі 1 999 526,11 грн.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (п. 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21).

У мотивувальній частині рішення від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013, Конституційний Суд України вказав, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).

При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).

Поряд з цим, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22).

Суд, заслухавши пояснення представників учасників справи, беручи до уваги співвідношення розміру заборгованості відповідача та розміру штрафу, ступінь виконання основного зобов`язання, враховуючи те, що штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом та необхідність реального виконання судового рішення, вважає за доцільне зменшити розмір штрафу до 97 %, що становить 59 985,78 грн та підлягає стягненню.

Таке зменшення розміру штрафу суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін, оскільки неустойка є це фінансовою санкцією, яка спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання до його виконання та його дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.

Розглянувши заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців шляхом сплати суми заборгованості рівними частинами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 3 ст. 331 ГПК України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 331 ГПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо) (пункт 7.1.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

В пункті 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, ГПК не вимагає.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про відстрочку (розстрочку) виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі.

Як зазначив відповідач, його фінансовий стан значно погіршився, збитковість зросла на 56,9%. Згідно балансу підприємства станом на 31.12.2024, збиток становить 3082,3 тис. грн. На його переконання, задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення забезпечить принцип «справедливої рівноваги» та «справедливого балансу» у розумінні статті 6 Конвенції, інтереси кредитора будуть захищені, оскільки розстрочення виконання судового рішення надасть товариству реальну можливість погасити заборгованість перед кредитором.

Розглянувши подану заяву про розстрочку виконання рішення суду, проаналізувавши наведені відповідачем обставини, оцінивши подані ним докази та заслухавши думку позивача, суд вважає, що фінансовий стан відповідача є дійсно таким, що істотно ускладнює виконання рішення суду в цій справі.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 917/138/16 зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, беручи до уваги можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення суду у повному обсязі без надання розстрочки його виконання, а також оцінивши можливі наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення у встановлений строк, враховуючи матеріальні інтереси як позивача, так і відповідача, суд дійшов висновку заяву про розстрочку виконання рішення суду задовольнити та розстрочити виконання рішення на 12 місяців по 123 975, 44 грн до 10 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем набрання рішенням суду законної сили.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

Суд констатує, що при розгляді даної справи судом враховано та здійснено належне дослідження сукупності наявних в матеріалах справи доказів, що стосуються укладеного між сторонами договору з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів визначених ГПК України.

Судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір на загальну суму 51 408,69 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 288 від 02.07.2025.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Слід зазначити, що при зменшенні судом розміру штрафу, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 51 408,69 грн.

Керуючись статтями 2, 18, 13, 73, 76-79, 86, 129, 236-238, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Парк Арена" (79031, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 131, ідентитфікаційний код 41121029) на користь Львівської міської ради (79006, місто Львів, площа Ринок, 1, код ЄДРПОУ 04055,34 грн заборгованості, з яких: 1 319 096,84 грн основного боргу; 15 526,77 грн- 3 % річних; 76 547,36 грн інфляціи?них втрат; 16 548, 59 грн пені; 59 985,78 грн штрафу. Розстрочити виконання рішення суду на 12 (дванадцять) місяців рівними частинами- по 123 975, 44 грн до 10 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем набрання рішенням суду законної сили.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Парк Арена" (79031, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 131, ідентитфікаційний код 41121029) на користь Львівської міської ради (79006, місто Львів, площа Ринок, 1, ) - 51 408,69 грн судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення складено 19.02.2026.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Мороз Н.В.