ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2026 р.м. ХарківСправа № 922/9/26

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакінг", м. Одеса
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегасервіс-Україна", м. Харків
про стягнення 204610,13 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пакінг" (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегасервіс-Україна" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 204610,13 грн., що складається з суми основної заборгованості за договором поставки № 18 від 14.06.2021 в розмірі 140000,00 грн., суми інфляційних втрат в розмірі 12953,50 грн., суми 3% річних в розмірі 4681,97 грн. та суми пені в розмірі 46974,66 грн. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Разом із позовною заявою позивачем було подано до суду клопотання про витребування доказів, в якому позивач просив суд витребувати від Головного управління ДПС у Харківській області належним чином завірені копії податкової звітності ТОВ «Мегасервіс -Україна» ( ) з податку на додану вартість за період з 2022 року по 2025 рік, а саме декларацій з ПДВ з додатками №1 до них, в яких відображені податкові накладні, виписані Товариством з обмеженою відповідальністю «Пакінг» ().

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.01.2026 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Також, вказаною ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів; витребувано у Головного управління ДПС у Харківській області належним чином завірені копії податкової звітності ТОВ «Мегасервіс -Україна» () з податку на додану вартість за період з 2022 року по 2025 рік, а саме декларацій з ПДВ з додатками №1 до них, в яких відображені податкові накладні, виписані Товариством з обмеженою відповідальністю «Пакінг» (). Встановлено Головному управлінню ДПС у Харківській області строк для надання до суду доказів - до 23.01.2026.

19.01.2026 до Господарського суду Харківської області від Головного управління ДПС у Харківській області на виконання ухвали суду від 06.01.2026 надані витребувані судом документи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.01.2026 було залишено без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакінг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегасервіс-Україна" про стягнення 204610,13 грн., визначено та встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви, зокрема шляхом надання до суду: видаткової накладної № 2896 від 29.12.2021, податкових накладних № 122 від 29.12.2021 року та № 226, квитанції про реєстрацію податкової накладної № 122 від 29.12.2021; доказів доплати судового збору у розмірі 32,92 грн.

02.02.2026 на адресу суду від позивача надійшла заява (вх.№ 2664) на виконання вимог ухвали Господарського суду Харківської області від 29.01.2026 по справі № 922/9/26 про усунення недоліків разом із документами про які вказав суд у зазначеній ухвалі. При цьому позивач зазначив, що в позовній заяві помилково зазначено про наявність податкової накладної №112 від 29.12.2021, проте за вказаною датою наявна лише податкова накладна №226.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.02.2026 продовжено розгляд справи № 922/9/26 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 06.01.2026, надіслана на адресу відповідача, визначену згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась на адресу господарського суду з відміткою відділення пошти про те, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Суд зазначає, що відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", місцезнаходження юридичної особи належить до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Як унормовано ч. 1, 2, 4 ст. 10 вказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Отже, відомості про місцезнаходження відповідача, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є офіційним та достовірним підтвердженням зазначеної інформації.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відтак, в силу п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень"). Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Суд звертає також увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.01.2026 на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

Частиною 4 статті 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

14 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАКІНГ» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегасервіс-Україна» (покупець) було укладено договір поставки №18 (надалі договір).

Згідно з п.1.1. договору продавець (позивач) зобов`язується передати пакувальні матеріали за якістю, в кількості, в строки, за ціною, асортиментом і найменуванням згідно рахунку на поставку конкретної партії товару, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити їх. Вартість договору складається з вартості товарів, відпущених продавцем покупцю в період дії цього договору.

Покупець оплачує товари, що поставляються за даним договором, за ціною та за реквізитами, зазначеними в відповідному рахунку (накладній) продавця (п.2.1 договору).

Ціна встановлюється за кожну партію за згодою сторін, є договірними (п.2.2 Договору).

Поставка товарів здійснюється на умовах DDP склад покупця (м. Харків) (Інкотермс 2010) або за погодженням - на інших умовах. Строк поставки 7 календарних днів з дати отримання замовлення (письмово або в усній формі), при погодженні - інший термін (п.3.1 Договору).

Згідно з п. 3.2 договору під датою поставки розуміється дата оформлення видаткової накладної, виписаної на ім`я покупця і підписаної її представником, що засвідчує факт приймання товарів.

Право власності на товар переходить до покупця з моменту його отримання (п.3.3 Договору).

Даний договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2022 року включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором (п. 8.1 Договору).

Позивач вказує, що покупцю були виписані рахунки на оплату №3177 від 29.12.2021 на суму 63866,88 грн., №2989 від 08.12.2021 на суму 328705,34 грн. та №175 від 26.01.2022 на суму 14437,44 грн. У період з 29.12.2021 по 01.02.2022 на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними:

- № 2896 від 29.12.2021 на суму 47860,42 грн., в тому числі ПДВ в розмірі 7976,74 грн.;

- № 111 від 17.01.2022 на суму 63866,88 грн., в тому числі ПДВ в розмірі 10644,48 грн.,

- № 112 від 17.01.2022 на суму 280844,93 грн., в тому числі ПДВ в розмірі 46807,49 грн.;

- № 277 від 01.02.2022 на суму 14437,44 грн., в тому числі ПДВ в розмірі 2406,24 грн.

Вказані видаткові накладні не містять підпису з боку відповідача.

За вищевказаними видатковими накладними були складені та відправлені на реєстрацію податкові накладні: №226 від 29.12.2021, №101 від 17.01.2022, №102 від 17.01.2022 та №3 від 01.02.2022.

За отриманими від податкової квитанціями податкові накладні №226 від 29.12.2021, №101 від 17.01.2022, №102 від 17.01.2022 та №3 від 01.02.2022 були прийняті та зареєстровані датами їх подання.

Також, на вимогу суду органом податкової служби - Головним управлінням ДПС у Харківській області надано копії податкової звітності ТОВ «Мегасервіс -Україна» () з податку на додану вартість за період з 2022 року по 2025 рік. Згідно з декларацією з ПДВ за січень 2022 року відповідачем відображені податкові накладні: №111 та №112 від 17.01.2022, за яким позивачем поставлено відповідачу товар. Згідно з декларацією за серпень 2022 року відповідачем відображено податкову накладну: № 277 від 01.02.2022 з вказівкою "2 місяць", за яким позивачем поставлено відповідачу товар.

Відповідно до п. 2.3. договору оплата здійснюється з відтермінуванням платежу протягом 15 (п`ятнадцять) календарних днів з моменту завантаження товару що підтверджується видатковою накладною, або при погодженні - на інших умовах.

В свою чергу, у відповідача виник обов`язок здійснити оплату за отриманий товар відповідно до п. 2.3. договору. Позивач зазначає, що відповідач провів оплату часткову.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором поставки № 18 від 14.06.2021, строк оплати якої настав, становить 140000,00 грн.

Відповідно до п. 5.2 договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, виходячи із суми простроченого платежу за кожен прострочений день. Сплата передбаченої цим пунктом пені не обмежується строками позовної давності. Покупець сплачує Продавцю пеню за увесь час користування коштами Продавця,

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів.

За приписами ст.ст. 627, 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивач поставив відповідачу товар згідно видаткових накладних: № 2896 від 29.12.2021; № 111 від 17.01.2022, № 112 від 17.01.2022; № 277 від 01.02.2022.

Відповідач вказані видаткові накладні не підписав, проте здійснив часткову оплату та вніс податкові накладні до декларацій за січень 2022 року та серпень 2022 року, про що вказує інформація отримана від Головного управління ДПС у Харківській області.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19:

"п. 8.20. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 зі справи № 910/23097/17.

п. 8.21. З урахуванням наведеного Верховний Суд зазначає, що, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.".

Таким чином, відповідач поставлений позивачем товар прийняв, проте доказів повного та своєчасного здійснення оплати у строки визначені сторонами у п. 2.3. договору до суду не надав.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, не надання відповідачем доказів здійснення своєчасної оплати товару у строки визначені сторонами у договорі, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання, взятого на себе за договором з оплати поставленого позивачем товару на суму 140000,00грн.

За приписами статей 13, 74 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи містять докази виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за Договором щодо своєчасної поставки відповідачу Товару, прийнятого без зауважень, та не містять доказів в підтвердження своєчасної оплати відповідачем заборгованості за поставлений товар.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду належних доказів виконання своїх зобов`язань за договором, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, вимоги позивача в сумі основного боргу у розмірі 140000,00 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач оплату товару на суму 140000,00 грн. не здійснив, позивач на суму основного боргу здійснив нарахування суми інфляційних втрат в розмірі 12953,50 грн., суми 3% річних в розмірі 4681,97 грн. та суми пені в розмірі 46974,66 грн. згідно викладеного у позовній заяві розрахунку інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом зазначеної норми закону нарахування трьох процентів річних та збитків від інфляції входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Враховуючи положення діючого законодавства, здійснивши перевірку розрахунку викладеного позивачем у позовній заяві інфляційних втрат, 3% річних та пені у межах заявлених періодів, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним, обґрунтованим та здійснений у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 12953,50 грн. інфляційних втрат, 4681,97 грн. 3% річних та 46974,66 грн. пені підлягають задоволенню.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2455,32 грн. по даній справі покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76-80, 86, 91, 120, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегасервіс-Україна" (61105, м. Харків, вул. Киргизька, буд.19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакінг" (65104, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 18В, ) суму основної заборгованості в розмірі 140000,00 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 12953,50 грн., суму 3% річних в розмірі 4681,97 грн., суму пені в розмірі 46974,66 грн. та суму судового збору в розмірі 2455,32 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Пакінг" (65104, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 18В, ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегасервіс-Україна" (61105, м. Харків, вул. Киргизька, буд.19, ).

Повне рішення складено "19" лютого 2026 р.

СуддяА.М. Буракова