РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.02.2026Справа № 911/1806/25
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Морозова С.М., при секретарі судового засідання Кот О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Комунального некомерційного підприємства "Вишнівська міська лікарня" Вишневої міської ради Бучанського району Київської області

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "РІКДОМ"

2. Приватного науково-виробничого підприємства "Спектр"

про стягнення 870 123,05 грн, -

За участю представників сторін:

від позивача: Черемін Д.В. (адвокат за ордером серія АА№1510780 від 26.11.2024);

від відповідача-1: не з`явились;

від відповідача-2: Шепель К.В. (адвокат за ордером серія АІ№1958535 від 28.07.2025).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29.05.2025 року до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Комунального некомерційного підприємства "Вишнівська міська лікарня" Вишневої міської ради Бучанського району Київської області (позивач) про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідком" (відповідач-1) та Приватного науково-виробничого підприємства "Спектр" (відповідач-2) суми збитків в розмірі 870 123,05 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем-2 належного технічного нагляду за Договором про виконання робіт з технічного нагляду №573 від 09.11.2023 року та Договором про виконання робіт з технічного нагляду за будівництвом №360 від 20.10.2021 року і неповним виконанням відповідачем-1 робіт за Договором №359 від 20.10.2021 року та Договором будівельного підряду №380 від 25.07.2023 року, в результаті чого позивачу завдано збитків на вказану суму у вигляді завищення вартості робіт та фактичним зазначенням в актах виконаних робіт невиконаних відповідачем-1 робіт.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.06.2025 року позовну заяву Комунального некомерційного підприємства "Вишнівська міська лікарня" Вишневої міської ради Бучанського району Київської області за територіальною підсудністю направлено до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.09.2025.

04.08.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що роботи по об`єкту прийняті, про що свідчать довідки та акти та зауваження до якості робіт зі сторони позивача пред`явлені не були. Крім того, наданий позивачем висновок експертизи, як єдиний доказ для звернення з позовом до суду, не містить врахування всіх виконаних відповідачем робіт. Також у відзиві зазначено, що договорами не передбачено солідарної відповідальності відповідачів.

04.08.2025 року від відповідача-1 до суду надійшов відзив, в якому вказано, що ним не отримано позовної заяви, у зв`язку з чим відповідач-1 надає до справи докази повного виконання робіт без можливості обґрунтування заперечень.

19.08.2025 до суду від позивача надійшли пояснення на відзив, в яких зазначено, що позивача не повідомили про відхилення від проектних рішень, допущених відповідачем-1 під час будівництва. Неналежне виконання відповідачами своїх обов`язків за договорами призвело до завдання збитків позивачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2025 повідомлено сторін про те, що підготовче засідання, призначене на 16.09.2025 о 10:45 год. не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. у відпустці. Наступне засідання призначено на 21.10.2025.

В підготовчому засіданні 21.10.2025 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 02.12.2025.

Ухвалою від 02.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 03.02.2026 року.

В засіданні 03.02.2026 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.10.2021 року між позивачем (замовник) та відповідачем-1 (виконавець) укладено Договір №359 на виконання робіт по об`єкту: «Реконструкція нежитлової будівлі медичної амбулаторії у денний центр соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Ленінградська, 38 (надалі - Договір №359), відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання своїми силами та засобами виконати за завданням замовника роботи з реконструкції нежитлової будівлі медичної амбулаторії у денний центр соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Ленінградська, 38 (код ДК 021:2015:45454000-4 «Реконстукція») (далі - роботи) та здати замовнику в установлений договором строк закінчені роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити на умовах цього договору виконані роботи.

Строк виконання робіт - до 31 березня 2023 року. (п. 1.2. Договору №359 в редакції Додаткової угоди №4 від 28.12.2022 року).

Загальна вартість робіт за Договором визначається договірною ціною робіт на основі кошторису, складеного на підставі дефектного акта, визначається як сума загальної вартості робіт за цим Договором і становить 11 979 703,70 грн, у т.ч. ПДВ 1 996 617,28 грн. (п. 2.1. Договору №359 в редакції Додаткової угоди №4 від 28.12.2022 року).

Відповідно до п. 3.1. Договору №359 в редакції Додаткового договору №1 від 24.02.2022 року виконавець зобов`язується виконати роботи згідно з умовами цього Договору, якість яких повинна відповідати вимогам державних будівельних норм, нормативно-технічної документації, яка діє на території України, чинним в Україні стандартам, нормативам, технологічним регламентам.

Протягом дії гарантійного терміну виявлені недоробки та дефекти фіксуються у дефектному акті, який складається в присутності представників сторін та підписується обома сторонами. В дефектному акті зазначається перелік недоробок. Зафіксовані у дефектному акті недоробки та дефекти мають бути усунені в обумовлені сторонами строки за рахунок виконавця. Якщо виконавець відмовився взяти участь у складенні акта, замовник має скласти такий акт із залученням незалежних експертів і надіслати його виконавцю. (п. 3.8. Договору №359 в редакції Додаткового договору №1 від 24.02.2022 року).

Пунктом 6.6. Договору №359 в редакції Додаткового договору №1 від 24.02.2022 року передбачено, що здавання та приймання робіт після закінчення їх виконання здійснюється відповідно до чинного законодавства, нормативних актів, які регламентують прийняття таких робіт і оформлюється шляхом підписання сторонами акта приймання виконаних робіт (форма КБ-2в).

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 березня 2023 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. (п. 12.1. Договору №359 в редакції Додаткової угоди №4 від 28.12.2022 року).

Додатком №4 до Договору №359 сторонами оформлено календарний графік.

До Договору №359 між позивачем, як замовником, та відповідачем-2, як виконавцем, було укладено Договір №360 про виконання технічного нагляду за будівництвом (надалі - Договір №360), відповідно до п. 1.1. якого виконавець бере на себе зобов`язання за дорученням замовника здійснювати технічний нагляд за будівництвом у відповідності до порядку здійснення технічного нагляду під час будівництва за об`єктами архітектури, затвердженого Постановою КМУ від 11.07.2007 №903 та згідно з іншими нормами та правилами, встановленими чинним законодавством України (в редакції Додаткового договору №2 від 29.03.2023 року).

Вартість послуг за даним договором становить не більше 1,5% підсумку глав 1-9 зведеного кошторису об`єкта, відносно якого здійснюється технічний нагляд за будівництвом, та складає 134 100,00 грн без ПДВ. (п. 2.1. Договору №360 в редакції Додаткового договору №2 від 29.03.2023 року).

Надання послуг за цим договором підтверджується підписанням акту виконаних робіт (п. 7.1. Договору №360 в редакції Додаткового договору №2 від 29.03.2023 року).

На виконання умов Договору №359 між позивачем, як замовником, відповідачем-1, як виконавцем, та відповідачем-2, як технічним наглядом, підписані акти приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму в розмірі 4 638 151,52 грн, а саме:

- №1 за грудень 2021 року на суму 437 527,06 грн,

- №2 за грудень 2021 року на суму 580 958,36 грн,

- №3 за грудень 2021 року на суму 1 697 599,57 грн,

- №4 за грудень 2021 року на суму 698 370,04 грн,

- №5 за лютий 2022 року на суму 884 629,72 грн,

- №6 за грудень 2022 року на суму 339 066,77 грн.

В рахунок оплати вартості робіт, виконаних відповідачем-1 за Договором №359, позивачем проведено розрахунок з позивачем-1 на суму в розмірі 4 638 151,52 грн, згідно наявних в справі платіжних доручень та виписок по рахунку позивача.

При цьому, на виконання умов Договору №360 між позивачем та відповідачем-2 підписані акти приймання-передачі надання послуг (виконання робіт) з технічного нагляду, а саме:

- № 114 від 13.12.2021 року на суму 12 150,00 грн,

- №133 від 28.12.2021 року на суму 29 700,00 грн,

- №79 від 27.12.2022 року на суму 4 050,00 грн.

В рахунок оплати вартості вказаних робіт, виконаних відповідачем-2, позивачем проведено розрахунок з позивачем-2 на суму в розмірі 45 900,00 грн, згідно наявних в справі платіжних доручень та виписок по рахунку позивача.

В подальшому, Додатковою угодою №5 від 26.06.2023 року до Договору №259 сторони домовились, що з 26.06.2023 року зобов`язання сторін, що виникли з Договору, припиняються, і сторони не вважають себе зобов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли за Договором. Сторони підтвердили відсутність будь яких претензій одна до одної, пов`язаних з виконанням Договору. (п. 5).

Додатковою угодою №1 від 21.11.2023 року до Додаткового договору №2 від 29.03.2023 року до Договору №360 замовник і виконавець дійшли взаємної згоди, що з 26.06.2023 року зобов`язання сторін, що виникли з Додаткового договору до Договору, припиняються, і сторони не вважають себе зобов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли за Договором. Сторони підтвердили відсутність будь яких претензій одна до одної, пов`язаних з виконанням Договору. (п. 4).

Окрім того, 25.07.2023 року між позивачем (замовник) та відповідачем-1 (виконавець) укладено Договір будівельного підряду №380 (надалі - Договір №380), відповідно до п. 1.1. якого підрядник зобов`язується своїми силами і засобами та на свій ризик, в межах договірної ціни, що наведена в розділі ІІІ Договору, виконати роботи з реконструкції нежитлової будівлі медичної амбулаторії у денний центр соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства», що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Ленінградська, 38 (код ДК 021:2015:45454000-4 «Реконстукція») (далі - роботи) за завданням замовника та у встановлений строк здати виконання робіт замовнику, а замовник зобов`язується надати підряднику будівельний майданчик (фронт робіт), передати дозвільну документацію, прийняти від підрядника закінчені роботи (об`єкт будівництва) та оплатити їх.

Строк виконання робіт - до 31 березня 2025 року, якщо інше не встановлено календарним графіком виконання робіт. (п. 2.1. Договору №380 в редакції Додаткової угоди №5 від 27.02.2024 року).

Ціна Договору становить 11 586 030,59 грн, у т.ч. ПДВ 1 931 005,10 грн. (п. 3.1. Договору №380 в редакції Додаткової угоди №5 від 27.02.2024 року).

Замовник здійснює контроль за ходом, якістю, вартістю та обсягами виконання робіт у порядку, встановленому чинним законодавством та Договором (п. 9.5. Договору№380).

У разі, якщо замовником будуть виявлені неякісно виконані роботи, підрядник своїми силами і за свій рахунок зобов`язаний в погоджений із замовником термін переробити ці роботи для забезпечення їх належної якості. (п. 9.7. Договору №380).

Відповідно до п. 11.4. Договору №380 у разі виявлення впродовж гарантійного строку експлуатації об`єкта недоліків, відповідальність за які несе підрядник, замовник зобов`язаний протягом 5-денного терміну повідомити про це підрядника і запросити його для складання відповідного акта про порядок і строки усунення виявлених недоліків (дефектів) у довільній формі.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 березня 2025 року або до передачі об`єкта будівництва замовнику, а у випадку невиконання сторонами зобов`язань, передбачених Договором - діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. (п. 15.1. Договору №380 в редакції Додаткової угоди №5 від 27.02.2024 року).

Додатком №2 до Договору №380 сторонами оформлено календарний графік.

До Договору №380 між позивачем, як замовником, та відповідачем-2, як виконавцем, було укладено Договір №573 про виконання робіт з технічного нагляду (надалі - Договір №573), відповідно до п. 1.1. якого виконавець бере на себе зобов`язання за дорученням замовника здійснювати технічний нагляд за будівництвом у відповідності до порядку здійснення технічного нагляду під час будівництва за об`єктами архітектури, затвердженого Постановою КМУ від 11.07.2007 №903 та згідно з іншими нормами та правилами, встановленими чинним законодавством України.

Вартість послуг за даним договором становить не більше 1,5% підсумку глав 1-9 зведеного кошторису об`єкта, відносно якого здійснюється технічний нагляд за будівництвом, та складає 145 003,71 грн без ПДВ. (п. 2.1. Договору №573 в редакції Додаткового договору №2 від 05.03.2024 року).

На виконання умов Договору №380 між позивачем, як замовником, відповідачем-1, як виконавцем, та відповідачем-2, як технічним наглядом, підписані акти приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму в розмірі 4 823 601,78 грн, а саме:

- №1 за жовтень 2023 року на суму 2 501 345,63 грн,

- №2 за грудень 2023 року на суму 1 740 541,94 грн,

- №3 за березень 2024 року на суму 572 714,21 грн.

В рахунок оплати вартості робіт, виконаних відповідачем-1 за Договором №380, позивачем проведено розрахунок з позивачем-1 на суму в розмірі 4 823 601,78 грн, згідно наявних в справі платіжних доручень та виписок по рахунку позивача.

При цьому, на виконання умов Договору №573 між позивачем та відповідачем-2 підписані акти приймання-передачі надання послуг (виконання робіт) з технічного нагляду, а саме:

- №10-1 від 13.11.2023 року на суму 30 117,37 грн,

- № 12-2 від 22.12.2023 року на суму 21 115,77 грн,

- №03-07/24 від 26.03.2024 року на суму 6 966,13 грн.

В рахунок оплати вартості вказаних робіт, виконаних відповідачем-2, позивачем проведено розрахунок з позивачем-2 на суму в розмірі 58 199,27 грн, згідно наявних в справі платіжних доручень та виписок по рахунку позивача.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що обсяги фактично виконаних відповідачем-1 робіт на об`єкті за Договорами №359 та №380 не відповідають обсягам, визначеним за актами приймання виконаних будівельних робіт, що підтверджується Висновком експерта №2407-514 від 25.12.2024 року, з якого вбачається, що вартість фактично виконаних відповідачем-1 на об`єкті робіт менша, ніж оплачена позивачем, у зв`язку з чим позивачу спричинено збитків на загальну суму 870 123,05 грн (661 149,22 грн за Договором №359 та 208 973,83 грн за Договором №380).

При цьому, у зв`язку з тим, що відповідно до умов Договорів №360 та №573 відповідач-2 мав здійснювати технічний нагляд на будівництві та допустив проведення сплати позивачем завищеної суми вартості робіт, тому відповідальність за неналежне виконання умов договорів має бути покладена на відповідачів солідарно.

Відповідачі заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначили, що роботи по об`єкту прийняті, про що свідчать довідки та акти та зауваження до якості робіт зі сторони позивача пред`явлені не були. Крім того, висновок експертизи, наданий позивачем, як єдиний доказ для звернення з позовом до суду, не містить врахування всіх виконаних відповідачем-1 робіт. При цьому, договорами між сторонами не передбачено солідарної відповідальності відповідачів.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору №0/2207 від 22.07.2021, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором підряду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 846 Цивільного кодексу України встановлено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Позивач звертаючись до суду наполягав на тому, що відповідачем-1 не виконані роботи, які оплачені позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №359 між позивачем, відповідачем-1 та відповідачем-2 підписані акти приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму в розмірі 4 638 151,52 грн (№1 за грудень 2021 року на суму 437 527,06 грн, №2 за грудень 2021 року на суму 580 958,36 грн, №3 за грудень 2021 року на суму 1 697 599,57 грн, №4 за грудень 2021 року на суму 698 370,04 грн, №5 за лютий 2022 року на суму 884 629,72 грн, №6 за грудень 2022 року на суму 339 066,77 грн).

В рахунок оплати вартості робіт, виконаних відповідачем-1 за Договором №359, позивачем проведено розрахунок з позивачем-1 на суму в розмірі 4 638 151,52 грн, згідно наявних в справі платіжних доручень та виписок по рахунку позивача.

В подальшому, Додатковою угодою №5 від 26.06.2023 року до Договору №259 сторони домовились, що з 26.06.2023 року зобов`язання сторін, що виникли з Договору, припиняються, і сторони не вважають себе зобов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли за Договором.

Окрім того, сторони в п. 5 Додаткової угоди №5 від 26.06.2023 року до Договору №259 підтвердили відсутність будь яких претензій одна до одної, пов`язаних з виконанням Договору.

Таким чином, сторонами підтверджено припинення дії Договору №359 з 26.06.2023 року та відсутність будь-яких претензій одна до одної, пов`язаних з виконанням Договору, що свідчить фактичне припинення правовідносин між сторонами за Договором №359.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №380 між позивачем, відповідачем-1 та відповідачем-2 підписані акти приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму в розмірі 4 823 601,78 грн (№1 за жовтень 2023 року на суму 2 501 345,63 грн, №2 за грудень 2023 року на суму 1 740 541,94 грн, №3 за березень 2024 року на суму 572 714,21 грн).

В рахунок оплати вартості робіт, виконаних відповідачем-1 за Договором №380, позивачем проведено розрахунок з позивачем-1 на суму в розмірі 4 823 601,78 грн, згідно наявних в справі платіжних доручень та виписок по рахунку позивача.

Вказані вище Акти приймання виконаних будівельних робіт по Договору №359 та Договору №380 підписані сторонами без зауважень та заперечень.

Втім, 19.07.2024 року позивачем укладено з ТОВ «Судово-експертна компанія «Влінгез» Договір №2407-514, за яким експерт вказаного товариства має провести експертизу об`єкту будівництва та визначити чи відповідають обсяги та вартість виконаних відповідачем-1 робіт умовам Договорів №359 та №380.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про судову експертизу" встановлено, що особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.

Тобто судова експертиза може проводитись як на підставі рішення суду, так і за ініціативою сторін процесу. При цьому, таку експертизу мають право проводити державні спеціалізовані установи, а також окремі судові експерти, що не є працівниками цих установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань.

Відповідно до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Згідно з приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Так, з наданого до матеріалів справи Висновку експерта №2407-514 від 25.12.2024 року за результатами проведення будівельно-технічного експертного дослідження вбачається, що:

- обсяги фактично виконаних робіт по Договору №359 від 20.10.2021 року виконаних на об`єкті не відповідають обсягам, визначеним за актами приймання виконаних будівельних робіт. Вартість не виконаних робіт, що відображено в актах приймання виконаних будівельних робіт, складає 661 149,22 грн з ПДВ, вартість фактично виконаних робіт складає 3 977 002,29 грн;

- обсяги фактично виконаних робіт по Договору №380 від 25.07.2023 року виконаних на об`єкті не відповідають обсягам, визначеним за актами приймання виконаних будівельних робіт. Вартість не виконаних робіт, що відображено в актах приймання виконаних будівельних робіт, складає 208 973,83 грн з ПДВ, вартість фактично виконаних робіт складає 4 614 627,95 грн.

Досліджуючи наданий позивачем висновок експерта як доказ у справі, судом встановлено наступне.

- сторінка 8 висновку містить відмітку про обізнаність експерта щодо кримінальної відповідальності за ст. 384 КК України за надання неправдивого висновку;

- зі сторінки 11 по сторінку 15 експертом наведено визначення термінів, використаних ним у висновку;

- зі сторінки 15 по сторінку 49 експертом викладено повні тексти договорів та додаткових угод до них;

- на сторінках з 49-ї по 60-ту експертом додано фотофіксацію виконаних на об`єкті робіт;

- на 60-й та 61-й сторінках експертом вказано про надані відповідачем-2 послуги з технічного нагляду за виконанням будівельних робіт;

- зі сторінки 62 по 71 експертом описано надані на дослідження позивачем докази;

- на сторінках 71-82 експертом дослівно описано роботи зазначені сторонами в Актах виконаних робіт за формою КБ-2в;

- сторінки 83-101 містять опис необхідної для будівництва документації;

- на сторінках 98-99 експертом вказано, що за результатами зіставлення об`ємів робіт та матеріалів, які вказані в актах, з фактичними об`ємами робіт та матеріалів, визначених за результатами візуально-інтрументального обстеження, обсяги фактично виконаних робіт по договорам не відповідають обсягам, визначеним за актами приймання виконаних будівельних робіт.

Суд зазначає, що з урахуванням наведених експертом даних, ним не наведено у Висновку №2407-514 від 25.12.2024 року які саме роботи (не приведено переліку) та в яких саме актах не відповідають обсягам фактично виконаних робіт, як і не зазначено вартість кожної з робіт, яка на його думку є завищеною.

При цьому, вказаним висновком не обґрунтовано та не зазначено з яких саме сум вартості робіт складається вартість фактично виконаних робіт за Договором №359 в розмірі 3 977 002,29 грн та за Договором №380 в розмірі 4 614 627,95 грн.

Отже, наданий позивачем, в обґрунтування позовних вимог, висновок не містить належних та обґрунтованих доказів підтвердження невідповідності обсягів фактично виконаних відповідаем-1 робіт по договорам обсягам, визначеним за актами приймання виконаних будівельних робіт.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до відповідно до п. 3.8. Договору №359, в редакції Додаткового договору №1 від 24.02.2022 року, протягом дії гарантійного терміну виявлені недоробки та дефекти фіксуються у дефектному акті, який складається в присутності представників сторін та підписується обома сторонами. В дефектному акті зазначається перелік недоробок. Зафіксовані у дефектному акті недоробки та дефекти мають бути усунені в обумовлені сторонами строки за рахунок виконавця. Якщо виконавець відмовився взяти участь у складенні акта, замовник має скласти такий акт із залученням незалежних експертів і надіслати його виконавцю.

Також, відповідно до п. 11.4. Договору №380 у разі виявлення впродовж гарантійного строку експлуатації об`єкта недоліків, відповідальність за які несе підрядник, замовник зобов`язаний протягом 5-денного терміну повідомити про це підрядника і запросити його для складання відповідного акта про порядок і строки усунення виявлених недоліків (дефектів) у довільній формі.

Втім, з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договорів позивачем не викликався відповідач-1 для складення акту про виявлені недоліки будівництва, як і не складався відповідний акт самим позивачем, що в силу умов Договорів не може вважатись виявленням недоліків будівництва (завищення цін чи невиконання зазначених в актах робіт).

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У частині третій ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом положень ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини першої ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.01.2021 по справі № 922/51/20).

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Крім того, 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема, внесені зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (п. 1 ст. 32 Конвенції).

Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Приймаючи до уваги викладене, суд зазначає, що станом на момент звернення позивача до суду в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження невідповідності обсягів фактично виконаних робіт по договорам обсягам, визначеним за актами приймання виконаних будівельних робіт.

Крім того, у цій справі варто звернути увагу на те, що добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість (такий висновок сформульовано в пункті 10.28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 909/436/20, від 28.09.2021 у справі № 918/1045/20, від 06.10.2021 у справі № 925/1546/20). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (такий висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 910/9351/20, від 09.06.2021 у справі № 911/3039/19, від 08.09.2021 у справі № 910/10444/20).

Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Таким чином, враховуючи встановлені вище обставини, вимоги позивача є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Згідно з положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; одним із способів захисту є припинення дії, яка порушує право.

Частинами першою - третьою статті 13, частиною другою статті 14 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, оцінивши подані докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судовий збір позивача, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, залишається за позивачем.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Залишити за Комунальним некомерційним підприємством "Вишнівська міська лікарня" Вишневої міської ради Бучанського району Київської області судовий збір, сплачений до державного бюджету.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 16.02.2026 року.

Суддя С. МОРОЗОВ