РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.02.2026Справа № 910/14038/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Блажівської О.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу №910/14038/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ІНВЕСТ» (01104, місто Київ, вул. Бастіонна, 14-А, оф. 42; )

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київмiськбуд» (01010, мiсто Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 4/6; )

про стягнення 832 338, 64 грн

без виклику представників сторін,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Стислий виклад позовних вимог.

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ІНВЕСТ» з позовом до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанiя «Київмiськбуд» про стягнення заборгованості у розмірі 832 338 грн 64 коп., що складається із сум основного боргу у розмірі 702 341 грн 50 коп.; суми інфляційних витрат у розмірі 101 605 грн 88 коп.; суми трьох відсотків річних у розмірі 28 391 грн 26 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрбуд Інвест" та Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Київміськбуд" був укладений Договір підряду № 1657/КБ на виконання робіт по будівництву комплексу житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення на вул. Бориспільській, 18-26 у Дарницькому районі м. Києва. І черга будівництва. Житловий будинок № 3 (14-й пусковий комплекс, секція 4).

В період дії Договору, Позивачем були виконані роботи передбачені умовами Договору та прийняті Відповідачем без жодних зауважень та заперечень, про що було складено та підписано: Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати ф. № КБ-3 за січень 2024 від 31.01.2024 та Акт приймання будівельних робіт форма № КБ-2в за січень 2024 від 31.01.2024, на загальну вартість виконаних робіт - 556 130, 50 грн, а також 146 211 грн. (підтверджено актами компенсації № 19 від 30.11.2024 року; № 19 від 31.03.2025 року; № 18 від 31.08.2025 року; № 19 від 30.09.2024 року; № 19 від 31.01.2025 року; № 19 від 30.06.2025 року).

Разом з тим, всупереч умовам Договору, у строки визначені умовами договору відповідачем не було здійснено розрахунок.

Відтак, позивач просить стягнути з відповідача основну суму заборгованості - 702 341,50 грн, а також Позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат - 101 605, 88 грн, та трьох відсотків річних - 28 391,26 грн.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанiя «Київмiськбуд» 20.12.2025 подано до суду відзив на позовну заяву. У поданому відзиві Відповідач зазначає про те, що відповідно до п. 5.6 Додаткової угоди № 1 від 20.10.2020 року до Договору підряду №1657/КБ здійснення Відповідачем оплати у розмірі 95 відсотків від суми кожного оформленого Акту ф. КБ-2в, Довідки ф. КБ-3 з урахуванням авансових платежів до 15 числа місяця наступного за звітним. останні 5 (п`ять) вiдсоткiв відкладеною платежу (як гарантія виконання зобов`язань Підрядника за договором) сплачуються Замовником в строк до 90 календарних днiв пiсля оформлення акту передачі експлуатуючій організації, а в разi виявлення дефектів під час прийняття, не пізніше ніж за 15 днів після повного усунення їх Підрядником за свій рахунок. Для звернення до суду, Позивач мав обгрунтувати свої вимоги відповідними доказами, а не керуватися безпідставністю заявлених вимог. До матеріалів Позивач не надав доказів, а саме оформленого акту передачі експлуатуючій організації об`єкту. Відповідно відсутні правові підстави для повної оплати вартості виконаних робіт у розмірі 556 130, 50 грн., оплата може бути здійснена виключно у розмірі 95%, а не повністю. Так, 5% від заявленої суми можуть бути повернуті Позивачу виключно після оформленого акту передачі експлуатуючій організації об`єкту. Об`єкт не введено в експлуатацію, відповідно такого акту передачі Позивачем не може бути і надано. Тому, відсутні підстави для стягнення за виконані роботи у повному розмірі. Також відповідач зазначає, що стягнення індексу інфляції та 3% річних є надмірним тягарем для Компанії, складним фінансовим навантаженням для діяльності Компанії, та в той же час не є прямими збитками Позивача.

Відповідач посилається на підпункт 8.2.1 Договору, відповідно до якого зазначено, що сторони звільняються вiд відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору і виникли поза волею Сторін (пожежа, катастрофа, стихiйне лихо, вiйна та iнше).

Також відповідач просив суд зменшити розмір компенсаційних виплат, нарахованих на підставі частини 2 статті 625 ЦК України.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ІНВЕСТ» залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

08.12.2025 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ІНВЕСТ» надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визнано справу №910/14038/25 малозначною, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

20.12.2025 через систему «Електронний суд» від Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київмiськбуд» надійшов відзив на позовну заяву.

ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

20.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРБУД ІНВЕСТ" та Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Київміськбуд" був укладений Договір підряду № 1657/КБ на виконання робіт по будівництву комплексу житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення на вул. Бориспільській, 18-26 у Дарницькому районі м. Києва. І черга будівництва. Житловий будинок № 3 (14-й пусковий комплекс, секція 4) (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого Генпідрядник зобов`язується здійснити відповідно до проектно-кошторисної документації у визначені цим Договором строки здійснити виконання робіт по будівництву комплексу житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення на вул. Бориспільській, 18-26 у Дарницькому районі м. Києва. І черга будівництва. Житловий будинок №3 (14-пусковий комплекс, секція 4) (далі - Об`єкт), передати житлову частину Об`єкта під заселення, Об`єкт - експлуатуючій організації, у порядку та на умовах передбачених Договором.

Відповідно до п.1.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 2 від 03.06.2021) Генпідрядник зобов`язується відповідно до проектної документації у визначені цим Договором строки здійснити виконання робіт по завершенню будівництва комплексу житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення на вул. Бориспільській, 18-26 у Дарницькому районі м. Києва. І черга будівництва. Житловий будинок № 3 (14-й пусковий комплекс, секція 4) (далі - Об`єкт), передати житлову частину Об`єкта під заселення, а Об`єкт - експлуатуючій організації у порядку та на умовах, передбачених Договором.

За умовами пункту 1.3. Договору (у редакції Додаткової угоди №4 від 12.06.2023) сторони погодили строки виконання робіт:

початок робіт - жовтень 2020;

закінчення робіт - червень 2025.

Датою закінчення робіт Сторони вважають дату введення в експлуатацію Об`єкта, якою є дата видачі зареєстрованого відповідним державним органом архітектурно-будівельного контролю сертифіката щодо відповідності закінченого Об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам і правилам (далі Сертифікат). У разі затримки Замовником фінансування більш ніж 30 днів Сторони переносять строки виконання робіт на той же термін шляхом укладання додаткової угоди до цього Договору.

Згідно пунктом 2.1. Договору (у редакції Додаткової угоди №2 від 03.06.2021) договірна ціна робіт визначається Сторонами відповідно до вимог нормативних документів у сфері ціноутворення у будівництві, чинного законодавства України, Розрахунку договірної ціни (Додаток №1 до Договору) та становить - 70 115 771, 62 грн, у тому числі ПДВ 20% - 11 685 9961, 93 грн.

За умовами підпункту 3.2.1. пункту 3.2. Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 30.10.2020) Генпідрядник має право своєчасно отримувати оплату за виконані обсяги робіт у розмірі та строки, визначені цим Договором.

Відповідно до підпункту 3.3.1. пункту 3.3. Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 30.10.2020) Генпідрядник зобов`язаний здійснити належне виконання робіт у встановлені пунктом 1.3. Договору строки у відповідності до затвердженої проектно-кошторисної документації, згідно з будівельними нормами та правилами, включаючи можливі роботи, які чітко не вказані, але необхідні для повного та належного виконання робіт.

Положеннями підпункту 3.4.7. пункту 3.4. (у редакції Додаткової угоди №1 від 30.10.2020) Замовник зобов`язаний здійснювати розрахунки за виконані роботи шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Генпідрядника відповідно до підписаних актів приймання виконаних будівельних Робіт.

Відповідно до підпункту 3.4.9. пункту 3.4. Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 30.10.2020) Замовник компенсує Генпідряднику витрати понесені на охорону об`єкту, використану теплову та електричну енергію та інші витрати пов`язані з обслуговуванням та утриманням Об`єкту та підтверджені відповідними документами (договорами та рахунками відповідних служб.

Згідно з пунктом 5.1. Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 30.10.2020) розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником виконаних Робіт на підставі документів по обліку в капітальному будівництві (форма КБ-2В, КБ-3). Вартість виконаних Робіт, що підлягають оплаті і визначається в межах вартості Робіт, передбачених договірною ціною, із урахуванням виконаних обсягів Робіт та з урахуванням пунктів 3.4.7. та 5.6. Договору. Акти виконаних Робіт ф.КБ-2в та Довідки ф.КБ-3 Генпідрядник зобов`язаний надавати Замовнику на розгляд не пізніше 26 числа звітного місяця. Замовник перевіряє надані Генпідрядником Акти виконаних Робіт ф. КБ-2в та підписує.

Розрахунки за виконані Роботи здійснюються відповідно до умов Договору, але не раніше факту їх виконання (пункт 5.5. Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 30.10.2020).

У відповідності до пункту 5.6. Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 30.10.2020) розрахунки за фактично виконані Роботи здійснюються в наступному порядку:

оплата виконаних Робіт здійснюється Замовником у розмірі 95 (дев`яносто п`ять) відсотків від суми кожного оформленого Акту ф.КБ-2в, Довідки ф.КБ-3 з урахуванням авансових платежів до 15 числа місяця, наступного за звітним;

накопичені за період будівництва 5 (п`ять) відсотків відкладеного платежу (як гарантія виконання зобов`язань Генпідрядника за Договором) сплачуються Замовником в строк до 90 календарних днів після введення в експлуатацію закінченого будівництвом Об`єкта (відповідно до пункту 1.3. цього Договору) з оформленням акту передачі експлуатуючій організації, а в разі виявлення дефектів під час прийняття, не пізніше ніж за 15 днів після повного їх усунення Генпідрядником за свій рахунок;

розмір відкладеного платежу здійснюється Замовником на суму витрат, пов`язаних з усуненням дефектів і недоробок за вимогами Покупців у набутих ними приміщеннях, оплатою комунальних послуг у зв`язку з несвоєчасним заселенням квартир із вини Генпідрядника, тощо;

зменшення відкладеного платежу здійснюється Замовником на підставі зробленого ним розрахунку одночасно з направленням Генпідряднику письмового повідомлення у порядку, передбаченому пунктом 8.7. цього Договору.

Положеннями пункту 5.7. Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 30.10.2020) визначено, що всі документи, які надходять від Генпідрядника, в тому числі акти, звіти, довідки та ін., повинні бути розглянуті, підписані та повернуті протягом 10 робочих днів, за умови відсутності претензій та виявлених недоліків. В разі виявлення суттєвих порушень та/або недоліків, Замовник направляє Генпідряднику вмотивовану відмову від підписання відповідних документів та визначає виявлені ним недоліки та орієнтовний строк для їх усунення. Отримавши таку відмову Генпідрядник зобов`язаний в узгоджений із Замовником строк усунути всі недоліки. Після цього, всі документи направляються у визначеному цим розділом порядку.

Розділом 8 визначені «Особливі умови» Договору, а саме пп. 8.2.1, пп. 8.2.2, пп. 8.2.3, пп. 8.2.4 п. 8.2 Договору встановлено:

- сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею Сторін (пожежа, катастрофа, стихійне лихо, війна та інше);

- сторона, яка посилається на обставини непереборної сили, зобов`язується протягом 3 (трьох) днів з моменту їх настання повідомити другу Сторону про настання таких обставин. У такому випадку строк дії цього Договору, а також всі його суттєві строки можуть бути перенесені на відповідний термін за згодою Сторін. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України або іншим органом уповноваженим видавати такі документи;

- у разі припинення дії обставин непереборної сили Сторона, яка на них посилалась, зобов`язується негайно направити відповідне повідомлення про це іншій Стороні з письмовим підтвердженням початку та періоду дії таких обставин. У повідомленні повинен бути зазначений термін, на який потрібно перенести виконання зобов`язань за цим Договором;

- у разі коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 2 (два) місяці, Замовник має право розірвати цей Договір. У разі попередньої оплати Генпідрядник зобов`язаний повернути Замовнику кошти протягом 10 днів з дня направлення Замовником повідомлення про розірвання цього Договору на адресу Генпідрядника, за виключенням коштів, які витрачені на придбання товарів та послуг (робіт).

Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін і діє до 31 грудня 2025 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх договірних зобов`язань (пункт 8.10. Договору (у редакції Додаткової угоди №4 від 12.06.2023).

На виконання умов Договору, Відповідачем були прийняті наступні роботи (сплачені/надані такі послуги), про що підписаний відповідний акт та скріплений печаткою Генпідрядника та Замовника, а саме: акт компенсації витрат №19 від 30.11.2024 до договору №1657/КБ від 20.10.2020 (компенсація витрат за охорону будівельного майданчика) на суму 29 700, 00 грн (без ПДВ); акт компенсації витрат №19 від 31.03.2025 до договору №1657/КБ від 20.10.2020 (компенсація витрат за охорону будівельного майданчика) на суму 29 700, 00 грн (без ПДВ); акт компенсації витрат №18 від 31.08.2025 до договору №1657/КБ від 20.10.2020 (компенсація витрат за охорону будівельного майданчика за серпень 2025) на суму 29 700, 00 грн (без ПДВ); акт компенсації витрат №19 від 30.09.2024 до договору №1657/КБ від 20.10.2020 (компенсація витрат за використану тимчасову електроенергію) на суму 8 574, 00 грн (без ПДВ); акт компенсації витрат №19 від 20.10.2020 до договору №1657/КБ від 20.10.2020 (компенсація витрат за використану тимчасову електроенергію) на суму 15 576, 50 грн (без ПДВ); акт компенсації витрат №19 від 30.06.2025 до договору №1657/КБ від 20.10.2020 (компенсація витрат за використану тимчасову електроенергію) на суму 15 576, 50 грн (без ПДВ).

Позивач звернувся до Відповідача з Листом-вимогою від 20.10.2025 за № 619, в якому просив Відповідача погасити заборгованість у розмірі 146 210 грн, що складається із заборгованості витрат за охорону будівельного майданчику у розмірі 106 920 грн та витрат за використану тимчасову електроенергію у розмірі 39 291 грн.

Крім того, позивачем на адресу відповідача за №01014/0/1-25 від 21.10.2025 було направлено акт звіряння взаємних розрахунків компенсація у 2-х примірниках та БМР у 2-х примірниках.

Відтак, Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" порушило зобов`язання за Договором підряду № 1657/КБ на виконання робіт по будівництву комплексу житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення на вул. Бориспільській, 18-26 у Дарницькому районі м. Києва. І черга будівництва. Житловий будинок № 3 (14-й пусковий комплекс, секція 4), внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 702 341, 50 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на підпункт 8.2.1 Договору, яким передбачено, що сторони звiльняються вiд відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору і виникли поза волею Сторін (пожежа, катастрофа, стихiйне лихо, вiйна та iнше).

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Судом під час розгляду справи по суті було досліджено докази, якими позивач та відповідач обґрунтовував свої доводи та заперечення, а саме копії: Договір підряду №1657/КБ від 20.10.2020 з Додатками; Додаткової угоди №1 від 30.10.2020, №2 від 03.06.2021, №3 від 22.06.2022, №4 від 12.06.2023; довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 31.01.2024; акту приймання виконаних буд вільних робіт за січень 2024 року від 31.01.2024; претензії від 20.10.2025 №620; розрахунку індексу інфляції та 3 % річних; актів компенсації №19 від 30.11.2024, №19 від 31.03.2025, №18 від 31.08.2025, №19 від 30.09.2024, №19 від 20.10.2020, №19 від 30.06.2025; листа-вимоги від 20.10.2025 №619; супровідного листа від 20.10.2025 №621; актів звіряння; довідки від 20.10.2025 №618; листів від 02.07.2025 №464, від 01.07.2025 №463, від 04.07.2025 №473, від 27.06.2025 №447, від 27.06.2025 №446, від 20.06.2025 №423, від 17.06.2025 №413, від 09.06.2025 №398, від 28.05.2025 №346, від 27.05.2025 №345, від 23.05.2025 №344, від 22.05.2025 №342, від 22.05.2025 №343, від 16.05.2025 №330, від 08.05.2025 №313, від 29.04.2025 №286, від 16.04.2025 №247; вимоги від 10.04.2025 №244, судом надано оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1 та 2 статті 875 ЦК України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ст. 846 ЦК України).

Частиною 1 статті 853 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Договір підряду складається з двох взаємопов`язаних між собою зобов`язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Закріплене у ЦК України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №523/6003/14-ц).

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами абзацу 1 частини 4 статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Відповідно до положень підпунктів 3.4.7. пункту 3.4., та пунктів 5.1., 5.5., 5.6. Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 30.10.2020) підтвердженням виконання робіт та підставою здійснення розрахунків за виконані роботи є належним чином оформлений акт.

Матеріалами справи встановлено, що між уповноваженими представниками Товариства та Компанії було підписано та скріплено печатками без будь-яких претензій та/або зауважень довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 31.01.2024 та акт приймання виконаних будівельних робіт від 31.01.2024.

Отже, вартість виконаних Товариством у січні 2024 року робіт за Договором №1657/КБ від 20.10.2020 становить 556 130, 50 грн (разом із ПДВ).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору (пункт 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, уклавши договір підряду № 1931/КБ виконання робіт з будівництва індивідуальної котеджної забудови та головного селекційно-технологічного центру по конярству та кінному спорту в урочищі Оболонь на вул. Богатирській, на північ від затоки Верблюд, у Оболонському районі м. Києва. ІІІ черга будівництва. V пусковий комплекс. Житловий будинок №5, відповідач погодився із запропонованими умовами.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 4 статті 879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Відповідно до пункту 5.6. Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 30.10.2020) розрахунки за фактично виконані Роботи здійснюються в наступному порядку:

- оплата виконаних Робіт здійснюється Замовником у розмірі 95 (дев`яносто п`ять) відсотків від суми кожного оформленого Акту ф.КБ-2в, Довідки ф.КБ-3 з урахуванням авансових платежів до 15 числа місяця, наступного за звітним;

- накопичені за період будівництва 5 (п`ять) відсотків відкладеного платежу (як гарантія виконання зобов`язань Генпідрядника за Договором) сплачуються Замовником в строк до 90 календарних днів після введення в експлуатацію закінченого будівництвом Об`єкта (відповідно до пункту 1.3. цього Договору) з оформленням акту передачі експлуатуючій організації, а в разі виявлення дефектів під час прийняття, не пізніше ніж за 15 днів після повного їх усунення Генпідрядником за свій рахунок.

Розмір відкладеного платежу здійснюється Замовником на суму витрат, пов`язаних з усуненням дефектів і недоробок за вимогами Покупців у набутих ними приміщеннях, оплатою комунальних послуг у зв`язку з несвоєчасним заселенням квартир із вини Генпідрядника, тощо.

Зменшення відкладеного платежу здійснюється Замовником на підставі зробленого ним розрахунку одночасно з направленням Генпідряднику письмового повідомлення у порядку, передбаченому пунктом 8.7. цього Договору.

Оскільки матеріали справи не містять доказів введення в експлуатацію закінченого будівництвом Об`єкта (відповідно до пункту 1.3. цього Договору) та оформлення акту передачі експлуатуючій організації, суд, погоджуючись із запереченнями Компанії, дійшов висновку про те, що станом на момент звернення з даним позовом до суду та вирішення спору по суті Товариство має право на оплату 95% вартості робіт від суми акту приймання виконаних будівельних робіт від 31.01.2024, що становить 528 323, 97 грн (556 130,50 грн х 0,95).

З огляду на зазначене, суд також вважає, що строк оплати 5% вартості робіт від суми акту приймання виконаних будівельних робіт від 31.01.2024, що становить 27 806, 53 грн (556 130, 50 грн х 0,05), не настав, а тому позов у цій частині є передчасним та необґрунтованим.

Також судом встановлено, що жодних доказів оплати вищенаведених підрядних робіт за Договором №1657/КБ від 20.10.2020 матеріли справи не містять та не були надані Відповідачем.

Отже, у зв`язку з неналежним виконанням Компанією своїх зобов`язань за Договором №1657/КБ від 20.10.2020 щодо оплати вартості виконаних робіт, строк оплати яких настав, суд дійшов висновку про наявність у Відповідача основної суми заборгованості у розмірі 528 323, 97 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення 146 211 грн компенсації витрат на охорону будівельного майданчика та використану тимчасову електроенергію.

Відповідно до підпункту 3.4.9. пункту 3.4. Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 30.10.2020) Замовник компенсує Генпідряднику витрати понесені на охорону об`єкту, використану теплову та електричну енергію та інші витрати пов`язані з обслуговуванням та утриманням Об`єкту та підтверджені відповідними документами (договорами та рахунками відповідних служб.

Отже, зі змісту вказаної норми випливає, що належними доказами, які підтверджують понесення витрат на охорону об`єкту та спожиту електричну енергію є відповідні договори, укладені з надавачами послуг охорони та постачання електричної енергії та виставлені цими контрагентами рахунки на оплату.

Однак матеріали справи не містять вищезазначених доказів та не були надані Позивачем.

У той же час 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК з "достатність доказів" на нову - "вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес новий стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі №904/2357/20.

У той же час, пунктом 5.7. Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 30.10.2020) встановлено, що всі документи, які надходять від Генпідрядника, в тому числі акти, звіти, довідки та ін., повинні бути розглянуті, підписані та повернуті протягом 10 робочих днів, за умови відсутності претензій та виявлених недоліків. В разі виявлення суттєвих порушень та/або недоліків, Замовник направляє Генпідряднику вмотивовану відмову від підписання відповідних документів та визначає виявлені ним недоліки та орієнтовний строк для їх усунення. Отримавши таку відмову Генпідрядник зобов`язаний в узгоджений із Замовником строк усунути всі недоліки. Після цього, всі документи направляються у визначеному цим розділом порядку.

На підтвердження компенсації витрат на охорону об`єкта та спожиту електроенергію Товариством було надано: акт компенсації витрат №19 від 30.11.2024 до договору №1657/КБ від 20.10.2020 (компенсація витрат за охорону будівельного майданчика) на суму 29 700, 00 грн (без ПДВ); акт компенсації витрат №19 від 31.03.2025 до договору №1657/КБ від 20.10.2020 (компенсація витрат за охорону будівельного майданчика) на суму 29 700, 00 грн (без ПДВ); акт компенсації витрат №18 від 31.08.2025 до договору №1657/КБ від 20.10.2020 (компенсація витрат за охорону будівельного майданчика за серпень 2025) на суму 29 700, 00 грн (без ПДВ); акт компенсації витрат №19 від 30.09.2024 до договору №1657/КБ від 20.10.2020 (компенсація витрат за використану тимчасову електроенергію) на суму 8 574, 00 грн (без ПДВ); акт компенсації витрат №19 від 20.10.2020 до договору №1657/КБ від 20.10.2020 (компенсація витрат за використану тимчасову електроенергію) на суму 15 576, 50 грн (без ПДВ); акт компенсації витрат №19 від 30.06.2025 до договору №1657/КБ від 20.10.2020 (компенсація витрат за використану тимчасову електроенергію) на суму 15 576, 50 грн (без ПДВ).

Вищезазначені документи підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками без будь-яких претензій та/або зауважень.

Крім цього, Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 статті 3 ЦК України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 28.09.2021 у справі №918/1045/20).

Доктрина "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки), в основі якої лежить принцип добросовісності, базується ще на римській максимі - "non concedit contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №910/9351/20, від 09.06.2021 у справі №911/3039/19, від 08.09.2021 у справі №910/10444/20.

Враховуючи викладене, суд вважає, що належне оформлення актів про компенсацію витрат за охорону будівельного майданчика, використану тимчасову електроенергію звернення та одночасне заперечення проти відшкодування таких витрат є проявом зі сторони Відповідача суперечливої недобросовісної поведінки та порушення принципу добросовісності.

У той же час, як було раніше зазначено судом, умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання.

Дослідивши положення підпункту 3.4.9. пункту 3.4. Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 30.10.2020), на переконання суду, у ньому не встановлено строку (терміну) виконання грошового зобов`язання щодо компенсації витрат понесених на охорону об`єкту, використану теплову та електричну енергію.

Приписами частини 2 статті 530 ЦК України встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Судом встановлено, що Товариство неодноразово зверталося до Компанії з вимогами про сплату заборгованості у розмірі 146 211 грн.

Отже, строк для компенсації витрат на підставі підпункту 3.4.9. пункту 3.4. Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 30.10.2020) є таким, що настав.

Отже, у зв`язку з неналежним виконанням Компанією своїх зобов`язань за Договором №1657/КБ від 20.10.2020 щодо компенсації вартості понесених на охорону об`єкту, використану теплову та електричну енергію, строк оплати яких настав, суд дійшов висновку про наявність у Відповідача основної суми заборгованості у розмірі 146 211 грн.

Також, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати - 101 605, 88 грн, 3 % річних - 8 391, 26 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Таким чином, враховуючи наявний факт порушення відповідачем грошового зобов`язання та положення Цивільного кодексу України, вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку, за розрахунком суду обґрунтований розмір 3% річних становить 26 971,69 грн, а інфляційних втрат - 101 605, 88 грн, нарахованих за період з 16.02.2024 по 29.10.2025 на суму боргу у розмірі 528 323, 97 грн.

Разом з тим, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, інфляційні втрати та відсотки річні не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, у зв`язку з знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та користування цими коштами (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, від 22.02.2022 у справі № 924/441/20).

Так, у постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зокрема зазначено, що стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди. А тому судами правильно враховано вказаний правовий висновок Верховного Суду у справі № 910/4590/19.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №924/441/20 суд звертав увагу на необхідність врахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та зазначав, що "виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання."

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17).

Таким чином, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (аналогічний висновок викладено і у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).

У справі, яка розглядається, позивачем заявлено до стягнення 3% річних, тобто розмір передбачений законодавством (ч.2 ст.625 ЦК України), отже, в даному випадку, оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача щодо підстав зменшення 3% річних, відсутні підстави для зменшення заявленого до стягнення розміру 3% річних (аналогічний висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 921/94/21).

У постанові від 08.06.2022 у справі №910/6636/21 Верховний Суд зазначив, що "наявність рахунку із спеціальним режимом використання не виключає застосування до споживача пені за прострочення в оплаті отриманої електричної енергії, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19)".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24конкретизувала правовий висновок, викладений в її постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) та зазначила, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

Враховуючи встановлені у цій справі обставини та судову практику, що склалася в аналогічних правовідносинах, суд вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню клопотання відповідача, оскільки, три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом, та окрім того, відповідачем, в свою чергу, не доведено наявність будь-яких виключних (надзвичайних) обставин, які вплинули на несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Щодо заявленого у відзиві на позовну заяву Відповідача про врахування обставин, що не залежали від волі Відповідача, а саме на наявність незалежних обставини, які визнані форс мажорними обставинами (обставиною непереборної сили), а також посилання відповідача на підпунктом 8.2.1 Договору, яким передбачено, що сторони звiльняються вiд відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору і виникли поза волею Сторін (пожежа, катастрофа, стихiйне лихо, вiйна та iнше), з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Суд зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

За умовами п.8.2.1 договору підряду № 1657/КБ від 20.10.2020 сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею Сторін (пожежа, катастрофа, стихійне лихо, війна та інше).

Сторона, яка посилається на обставини непереборної сили, зобов`язується протягом З (трьох) днів з моменту їх настання повідомити другу Сторону про настання таких обставин. У такому випадку строк дії цього Договору, а також всі його суттєві строки можуть бути перенесені на відповідний термін за згодою Сторін. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України або іншим органом уповноваженим видавати такі документи (п.8.2.2 договору).

В той же час, в порушення умов п. 8.2.2 договору в матеріалах даної справи також відсутні будь-які докази повідомлення позивача у визначеному цим правочином порядку про настання форс-мажорних обставин.

Згідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, ворожі атаки, блокади, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна тощо.

Частина 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» містить перелік форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), до складі якого не включено відсутність у боржника необхідних коштів.

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

У відповідності до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України (ТПП), зокрема: засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

За результатами розгляду документів ТПП України/регіональна ТПП видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом (п.п. 3.3, 6.11 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 №40(3)).

В матеріалах справи не міститься доказів звернення Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ІНВЕСТ» про виникнення обставин непереборної сили, а також відсутні відповідні документи, які видаються органами ТПП України, які засвідчують обставини непереборної сили.

Із змісту викладених положень договору та законодавства випливає, що належним доказом настання форс-мажорних обставин є виданий певному суб`єкту господарювання сертифікат ТПП України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили); при цьому для посилання на відповідні обставини Відповідач мав повідомити іншу сторону про початок дії таких обставин, надавши відповідний доказ - сертифікат (довідку) ТПП.

При цьому Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (п. 75-77 постанови Об`єднаної палати КГС ВС від 19.08.2022 у справі №908/2287/17; п. 5.19-5.21 постанови КГС ВС від 21.09.2022 у справі №911/589/21; п. 47 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі №927/25/21).

Верховний суд у своїй практиці виокремив наступні елементи форс-мажорних обставин: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; і найголовніше - унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності (Постанова ВС від 25.01.2022 №904/3886/21).

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

З аналізу наведеного слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Разом з тим, Відповідачем не надано докази наявності обставин непереборної сили, що виникли поза волею Відповідача та те, що саме внаслідок цих обставин Відповідач не міг виконати вчасно свої зобов`язання за спірним договором.

Більше того, враховуючи пояснення Відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, останній всупереч умов п.8.2.2 Договору, яким передбачено, що Сторона, яка посилається на обставини непереборної сили, зобов`язується протягом 3 (трьох) днів з моменту їх настання повідомити другу Сторону про настання таких обставин. У такому випадку строк дії цього Договору, а також всі його суттєві строки переносяться Сторонами на відповідний термін. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України, суд приходить до висновку, що Відповідач не надав сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноваженого нею регіональним торгово-промисловими палатами, а також не направив будь-яких листів на адресу Позивача про форс-мажорні обставини в порядку, визначеному п. 8.2.2 Договору.

Суд звертає увагу, що юридична особа здійснює господарську діяльність на власний ризик, а тому, укладаючи спірний договір та отримуючи послуги без зауважень та заперечень, саме Відповідач повинен був врахувати його умови та об`єктивно оцінити можливість виконання зобов`язання із оплати отриманих послуг.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що Відповідачем було дотримано вимог Договору та законодавства щодо надання належних доказів виникнення обставин непереборної сили, які би підтверджували неможливість виконання зобов`язань за укладеним із Позивачем Договором.

Суд не вбачає настання у даних правовідносинах між сторонами обставин непереборної сили, які об`єктивно унеможливили виконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором у встановлені строки.

Отже, наведені вище обставини приводять до переконливого висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява № 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, №274).

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України», зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постанові Верховного суду від 23.07.2024 у справі № 913/162/22.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ІНВЕСТ» підлягають частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237, 238, 240, 241, 242, 254, 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ІНВЕСТ» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанiя «Київмiськбуд» (01010, мiсто Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 4/6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ІНВЕСТ» (01104, місто Київ, вул. Бастіонна, 14-А, оф. 42; ) сум основного боргу у розмірі 674 534 (шістсот сімдесят чотири тисячі п`ятсот тридцять чотири) грн 97 коп., суми інфляційних витрат у розмірі 101 605 (сто одна тисяча шістсот п`ять) грн. 88 коп., суми 3 % у розмірі 26 971 (двадцять шість тисяч дев`ятсот сімдесят сім) грн 69 коп.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанiя «Київмiськбуд» (01010, мiсто Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 4/6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ІНВЕСТ» (01104, місто Київ, вул. Бастіонна, 14-А, оф. 42; ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 9 637 (дев`ять тисяч шістсот тридцять сім) грн 36 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

5. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки відповідно до приписів ст. ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Текст рішення суду складено та підписано 16.02.2026, з урахуванням перебування судді Блажівської О.Є. на лікарняному.

Суддя Оксана БЛАЖІВСЬКА