ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2026 р. Справа№ 910/4939/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Станова Ю.В.;

від відповідача: Мартиненко О.В.;

від третьої особи: Борода А.В.;

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжинський дослідний механічний завод"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 (повний текст - 22.10.2025)

у справі № 910/4939/25 (суддя - Підченко Ю.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Акціонерного товариства "Банк Інвестицій та заощаджень"

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніжинський дослідний механічний завод"

про стягнення 435 381,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої позовної заяви та рух справи

Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі також - позивач, АТ «Укрзалізниця») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Банк Інвестицій та заощаджень" (далі також - відповідач, АТ "Банк Інвестицій та заощаджень"), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжинський дослідний механічний завод» (далі також - третя особа, ТОВ «НДМЗ») про стягнення 429 613,86 грн повної суми договірного забезпечення, 3 436,91 грн інфляційних втрат, 2 330,51 грн 3% річних.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Банк Інвестицій та заощаджень" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" повну суму договірного забезпечення в розмірі 429 613,86 грн, інфляційні втрати в розмірі 3 436,91 грн, 3% річних в розмірі 2 330,51 грн та судовий збір в розмірі 5 224,57 грн.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніжинський дослідний механічний завод" 11.11.2025 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 року по справі № 910/4939/25 та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні його вимог в повному обсязі.

13.11.2025 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжинський дослідний механічний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/4939/25 залишено без руху. Роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення (обізнаності) даної ухвали особа має право усунути наведені недоліки, шляхом подання до суду відповідних доказів, а саме оплати 7 836,86 грн судового збору.

02.12.2025 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжинський дослідний механічний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/4939/25.

05.12.2025 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який було прийнято судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 20.01.2026 в порядку ст. 263 ГПК України до провадження.

16.12.2025 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який було прийнято судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 20.01.2026 в порядку ст. 263 ГПК України до провадження.

31.12.2025 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду.

12.01.2026 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою задоволено заяву відповідача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

14.01.2026 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від третьої особи на стороні відповідача надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2026, у зв`язку з тим, що суддя Майданевич А.Г. перебуває на лікарняному, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

20.01.2026 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжинський дослідний механічний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/4939/25, у складі колегії суддів: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

20.01.2026 в судове засідання з`явились всі представники учасників справи. Суд розпочав розгляд апеляційної скарги по суті, заслухав пояснення скаржника щодо поданої ним скарги та на стадії заслуховування заперечень позивача щодо поданої апеляційної скарги відбулось знеструмлення будівлі суду та оголошено сигнал: «повітряна тривога», через що ухвалою суду від 20.01.2026 розгляд апеляційної скарги було перепризначено на 03.02.2026.

В судове засідання 03.02.2026 з`явились представники усіх учасників апеляційного провадження. Представник третьої особи та відповідача апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового - про відмову в позові. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним і необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм процесуального та матеріального права, а також без повного та всебічного з`ясування обставин справи.

За доводами скаржника, суд першої інстанції розглянув справу за відсутності представників відповідача та третьої особи, попри подане клопотання про відкладення розгляду справи з поважних причин. При цьому суд відмовив у проведенні засідання в режимі відеоконференції, посилаючись на обов`язковість явки, але водночас дійшов висновку, що неявка сторін не перешкоджає вирішенню спору по суті. Така позиція є внутрішньо суперечливою та свідчить про порушення принципів змагальності й рівності сторін.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неналежне виконання договору поставки. Із встановлених у рішенні обставин убачається, що поставка товару була здійснена відповідно до умов договору, а виявлені в межах гарантійного строку недоліки були усунуті шляхом заміни продукції у порядку, передбаченому договором. Таким чином, скаржник вважає, що сторони реалізували погоджений механізм врегулювання гарантійних випадків, що свідчить про належне виконання зобов`язань у повному обсязі. За таких умов підстави для стягнення суми забезпечення відсутні.

Також апелянт зазначає, що вимога про сплату за банківською гарантією була подана з порушенням строку її дії та з недотриманням установленого порядку. За твердженням відповідача, вимога фактично надійшла до банку після закінчення строку дії гарантії, а обставини її отримання містять суперечності, зокрема щодо банківської установи, яка її прийняла, та належності підтвердження повноважень осіб, що здійснили прийняття. Ці обставини судом належним чином не досліджені та не оцінені.

Окремо апелянт звертає увагу, що на момент ухвалення рішення існував судовий спір щодо визнання відповідної банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню, про що суду було відомо, однак ця обставина не отримала належної правової оцінки. З огляду на викладене апелянт вважає, що рішення прийняте без повного з`ясування фактичних обставин справи, з неправильним застосуванням норм права та з порушенням процесуальних гарантій сторін, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

5. Короткий зміст відзиву позивача на апеляційну скаргу та наведених у ньому доводів

АТ «Укрзалізниця» у відзиві зазначає, що апеляційна скарга ТОВ «НДМЗ» є безпідставною, а рішення Господарського суду м. Києва від 16.10.2025 року - законним і обґрунтованим, ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права на підставі повно і всебічно встановлених обставин справи.

Так, позивач вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами укладено договір поставки, виконання якого було забезпечене безвідкличною та безумовною банківською гарантією. У межах виконання договору постачальник здійснив поставку товару, частина якого виявилась неналежної якості. Факт поставки неякісної продукції був зафіксований у встановленому договором порядку, а сам постачальник визнав порушення та сплатив штраф за результатами розгляду претензії. Таким чином, наявність неналежного виконання зобов`язання підтверджена матеріалами справи та фактично не заперечується.

З огляду на встановлений факт порушення умов договору, позивач реалізував право на звернення до банку-гаранта з письмовою вимогою про сплату суми забезпечення. Вимога була подана в межах строку дії банківської гарантії та відповідала її умовам. Однак банк залишив її без задоволення, що і стало підставою для звернення до суду.

Також позивач зазначає, що суд першої інстанції надав належну оцінку доказам та доводам сторін, а обсяг мотивування рішення відповідає вимогам законодавства і практиці Європейського суду з прав людини. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених обставин та неправильного тлумачення правової природи банківської гарантії. З урахуванням викладеного АТ «Укрзалізниця» просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

6. Короткий зміст відзиву відповідача на апеляційну скаргу та наведених у ньому доводів

АТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» підтримує апеляційну скаргу ТОВ «НДМЗ» та вважає рішення Господарського суду м. Києва від 16.10.2025 року таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Банк зазначив, що ним була видана безвідклична та безумовна банківська гарантія на забезпечення виконання зобов`язань принципала за договором поставки зі строком дії до 31.01.2025 включно. Водночас вимога бенефіціара про сплату гарантійної суми фактично була отримана банком 03.02.2025, що підтверджується вхідною реєстрацією кореспонденції. Отже, на думку банку, вимога подана після закінчення строку дії гарантії, що відповідно до цивільного законодавства є самостійною підставою для відмови у її задоволенні. Посилання позивача на нібито отримання вимоги 31.01.2025 банк вважає недоведеними та такими, що не підтверджені належними доказами, оскільки відмітки свідчать про її подання до іншої банківської установи.

Крім того, банк наголошує, що отримана вимога не відповідала вимогам законодавства та положенням НБУ щодо належного представлення документів за гарантіями. Після отримання вимоги банк повідомив принципала, який заперечив наявність порушення зобов`язань та зазначив про належне виконання договору, зокрема усунення недоліків у межах гарантійних умов і відсутність неврегульованих претензій.

Банк посилається на норми Цивільного кодексу України та практику Верховного Суду, відповідно до яких обов`язок гаранта зі сплати коштів виникає лише за наявності передбачених гарантією умов, зокрема, подання належної вимоги в межах строку її дії та за наявності порушення забезпеченого зобов`язання. За відсутності таких умов гарант має право відмовити у виплаті. Також банк зазначає, що з урахуванням обставин виконання договору та заміни товару відсутні підстави вважати, що мало місце невиконання чи неналежне виконання зобов`язань у розумінні закону.

Таким чином, АТ «Банк Інвестицій та Заощаджень» вважає, що відмова у задоволенні вимоги є правомірною, в межах законодавства та умов гарантії. А тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з задоволенням апеляційної скарги в повному обсязі. Відповідно в позові слід відмовити.

7. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.03.2024 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» (як покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніжинський дослідно-механічний завод» (як постачальником) за результатами процедури закупівлі (оголошення № UA 2024-02-13-008413-a, Лот № 4) укладено договір поставки за № ЦЗВ-01-00224-01.

Відповідно до розділу 1 договору постачальник взяв на себе зобов`язання поставити та передати у власність покупцю товар відповідно до специфікації, що є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей товар на умовах договору.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що постачальник повинен поставити покупцеві товар, якість якого відповідає нормативно-технічним документам та характеристикам, зазначеним в специфікації до цього договору.

Відповідно до п. 2.5. договору при виявленні невідповідності, кількості та/або якості, та/або комплектності, та/або асортименту товару виклик представника постачальника для участі у прийманні товару та складанні двостороннього акта є обов`язковим.

Пунктом 2.8. договору встановлено, що постачальник зобов`язується за свій рахунок та власними силами усунути недоліки або замінити неякісний товар.

Строк усунення недоліків або заміни товару в межах гарантійних строків експлуатації та зберігання становить не більше 20 (двадцяти) робочих днів з дня їх виявлення (п. 2.9. договору).

У розділі 4 договору сторони погодили, що поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Строк поставки товару - протягом 30 календарних днів з моменту надання письмової рознарядки покупцем. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта прийому-передачі товару та/або видаткової накладної.

Відповідно до п.п. 6.1., 6.3. договору, покупець оплачує поставлений товар за ціною, вказаною у Специфікації до цього договору. Загальна ціна договору становить 7 160 231, 00 грн, крім того ПДВ 20% - 1 432 046, 20 грн, а всього - 8 592 277, 20 грн.

Оплата за поставлений товар здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата за кожну партію поставленого товару за цим договором проводиться покупцем на 14 календарний день з дати поставки за умови оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог законодавства України, відповідно до рахунку-фактури на поставлену партію товару, обумовлену згідно з п. 4.2. цього договору при наявності документів, зазначених у п. 5.4. цього договору (п.п. 7.1., 7.2. договору).

Пунктом 11.1. розділу 11 договору визначено, що постачальник до підписання договору зобов`язаний надати забезпечення виконання цього договору у вигляді банківської гарантії у розмірі 5 (п`ять) %, що становить 429 613, 86 грн. Строк дії забезпечення виконання цього договору у вигляді банківської гарантії повинен бути дійсним з дня укладання договору і обов`язково повинен перевищувати строк дії договору не менше ніж на 1 (один) календарний місяць.

На виконання умов розділу 11 договору ТОВ «НДМЗ» надало забезпечення виконання договору у вигляді безвідкличної та безумовної банківської гарантії від 06.03.2024 № 720/24-ГВ (Лот № 4), виданої акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень» (банк-гарант). Строк дії банківської гарантії до 01.02.2025 включно. Сума банківської гарантії: 429 613, 86 грн.

Згідно з п 11.8. договору у разі порушення постачальником умов цього договору, а саме: невиконання та/або неналежного виконання ним своїх зобов`язань за цим договором, у тому числі непоставки товару у термін, встановлений п 4.2. цього договору, покупець стягує забезпечення виконання договору та/або має право в односторонньому порядку розірвати цей договір, письмово повідомивши про це постачальника.

Відповідно до умов банківської гарантії банк-гарант безвідклично та безумовно зобов`язується сплатити повну суму договірного забезпечення (гарантовану суму) за першою письмовою вимогою бенефіціара протягом 5 (п`яти) робочих днів після дня отримання банком-гарантом письмової вимоги бенефіціара про сплату суми гарантії, в якій буде посилання на невиконання або неналежне виконання принципалом взятих на себе зобов`язань за договором закупівлі.

Як стверджує позивач, постачальником поставлено на адресу структурного підрозділу «Одеський Головний матеріально-технічний склад» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (далі - кінцевий вантажоодержувач) товар, зокрема: 07.05.2024 - колодку чавунну типу «М» ГОСТ 30249-97 Кр. 44-52-87.0.00Н СК в кількості 1440 шт. (товарно-транспортна накладна від 03.05.2024 № 21, акт прийому-передачі від 03.05.2024 № 1, видаткова накладна від 03.05.2024 № ЗН-0000063.

Листом від 26.07.2024 № ТЧ-1-02/706 кінцевим вантажоодержувачем повідомлено позивача, що при проведенні вхідного контролю колодки гальмівної гребневої локомотивної чавунної типу «М», ГОСТ 30249-97, креслення 44-52-87.0.00Н СК у кількості 80 шт. виробництва ТОВ «НДМЗ» виявлені недоліки.

Листом від 30.07.2024 № ЦЗВ-20/3519 філія «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» звернулася до ТОВ «НДМЗ» з проханням направити уповноваженого представника для приймання товару та складання двостороннього акту заміни згідно з умовами договору.

Листом від 12.08.2024 № 227 ТОВ «НДМЗ» повідомило філію «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» про комісійне приймання колодки гальмівної гребневої локомотивної чавунної типу «М», ГОСТ 30249-97, креслення 44-52-87.0.00Н СК у кількості 80 шт., з яких 10 шт. визнані непридатними до експлуатації.

Листом від 25.09.2024 № ТЧ-1-02/1136 кінцевий вантажоодержувач повідомив АТ «Укрзалізниця», що 05.08.2024 ТОВ «НДМЗ» засобами доставки «Нова пошта» здійснив заміну неякісного товару, про що складені акт заміни продукції від 06.08.2024, акт про фактичну якість і комплектність продукції від 06.08.2024 № 372/1 та протокол випробувань (вимірювань) від 06.08.2024 № 132/1.

З метою досудового врегулювання спору, враховуючи первинно факт неналежного виконання постачальником зобов`язань за договором, а саме: поставку товару неналежної якості, філія «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» звернулося до ТОВ «НДМЗ» із претензією від 22.01.2025 № ЦЗВ-20/383 (далі - претензія) щодо сплати штрафних санкцій (штрафу) у зв`язку з поставкою товару неналежної якості.

ТОВ «НДМЗ» визнало факт неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за договором в частині поставки товару неналежної якості та задовольнило претензію АТ «Укрзалізниця», сплативши 29.01.2025 штраф на рахунок позивача.

У зв`язку з фактом неналежного виконання постачальником умов договору в частині поставки товару належної якості, що є гарантійним випадком відповідно до умов банківської гарантії, позивач пред`явив до відповідача вимогу від 30.01.2025 № ЦЗВ-20/626 (далі - вимога) про сплату повної (гарантованої) суми договірного забезпечення в розмірі 429 613,86 грн.

Вимога позивача отримана відповідачем до закінчення строку дії банківської гарантії, а саме: 31.01.2025, про що свідчить відмітка представника банку про отримання вимоги, скріплена печаткою.

Зважаючи на дату отримання Вимоги, останнім днем для сплати відповідачем (банком-гарантом) на користь позивача (бенефіціара) суми гарантії є 07.02.2025.

03.03.2025 позивач отримав від відповідача лист від 24.02.2025 № 05-2/02/894, в якому зазначено, що на виконання вимог ст. 564 Цивільного кодексу України, 31.01.2025 банком-гарантом до принципала направлено повідомлення-вимогу про отримання письмової вимоги бенефіціара по банківській гарантії. В листі від 24.02.2025 № 05-2/02/894 відповідач зазначив, що у відповідь на повідомлення-вимогу ТОВ «НДМЗ» листом від 04.02.2025 № 71 просило вимогу позивача залишити без задоволення, наголошуючи на виконанні своїх зобов`язань за договором в повному обсязі та відсутності порушень умов договору.

Окрім того, відповідач зазначив про неможливість задоволення вимоги позивача у зв`язку з розглядом Господарським судом м. Києва справи № 910/1900/25 за позовом ТОВ «НДМЗ» до АТ «Укрзалізниця» про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню.

Враховуючи, що вимога АТ «Укрзалізниця» від 30.01.2025 № ЦЗВ-20/626 залишена з боку АТ «БІЗ Банк» без задоволення, позивач звернувся за захистом своїх прав.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

8. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 546 ЦК України унормовано, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).

За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (стаття 560 ЦК України).

Відповідно до статті 561 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Згідно із ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 563 ЦК України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Як зазначалось раніше, відповідно до умов банківської гарантії банк-гарант безвідклично та безумовно зобов`язується сплатити повну суму договірного забезпечення (гарантовану суму) за першою письмовою вимогою бенефіціара протягом 5 (п`яти) робочих днів після дня отримання банком-гарантом письмової вимоги бенефіціара про сплату суми гарантії, в якій буде посилання на невиконання або неналежне виконання принципалом взятих на себе зобов`язань за договором закупівлі.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2025 року у cправі № 910/2088/24, в якій касаційний суд зазначив, що механізм забезпечувального інституту гарантії, на відміну від інших видів забезпечення виконання зобов`язань, передбачає укладення не двох (основного та забезпечувального), а трьох правочинів.

Перш за все - це договір між бенефіціаром (боржником) та принципалом (кредитором), який спрямований на виникнення основного зобов`язання. Умова щодо забезпечення основного зобов`язання гарантією може передбачатися таким договором або висуватися бенефіціаром як передумова укладення такого договору.

Обов`язок банку чи іншої фінансової установи щодо видачі банківської гарантії виникає з договору між принципалом і такою фінансовою установою. Надання гарантії є фінансовою послугою, яка надається на підставі договору. Цим договором можуть визначатися, серед іншого, умови гарантії, строк її дії, сума, на яку видається гарантія, строк видачі гарантії, розмір оплати послуг гаранта тощо.

Отже, забезпечувальна функція банківської гарантії виявляється у відносинах між бенефіціаром та принципалом, а не між бенефіціаром та гарантом. Натомість у відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов`язання, незалежне від зобов`язання за участю бенефіціара та принципала. Тому гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії. Втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі.

Виходячи з викладеного, законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплати грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією.

Положення закону про те, що кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (частина третя статті 563 ЦК України), слугує меті ідентифікації порушення зобов`язання, а відтак, конкретизації банківської гарантії, і не вказує на обов`язок гаранта перевіряти таке порушення. Адже гарант може видати на користь одного й того ж бенефіціара декілька банківських гарантій за зверненням одного й того ж принципала у зв`язку з одним чи декількома договорами з бенефіціаром з різними умовами, що передбачають сплату за гарантіями у різних випадках.

Отже, кредитор - бенефіціар має право вимоги як за основним зобов`язанням, так і за незалежною від цього зобов`язання гарантією. Якщо він не отримає виконання за основним зобов`язанням, то, пред`явивши вимогу гаранту, отримає виконання.

Якщо ж бенефіціар за відсутності основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням з інших підстав, є недійсним) звернеться до гаранта і отримає від нього грошову суму, то таке є набуттям майна (грошей) без достатньої правової підстави за рахунок потерпілого, оскільки за загальним правилом частини першої статті 569 ЦК України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, то постраждалим є боржник (принципал). Він вправі звернутись до бенефіціара з вимогою про повернення принципалу коштів, сплачених гарантом, за правилами глави 83 "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" ЦК України.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові 17.05.2024 у справі № 910/17772/20 дійшла висновку, що наведені вище норми ГК України і ЦК України слід розуміти таким чином, що гарант не вправі робити власних висновків щодо наявності чи відсутності обов`язку принципала, а зобов`язаний платити за гарантією, якщо вимога та додані документи (якщо вони передбачені умовами гарантії) за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії. Стаття 565 ЦК України визначає вичерпний перелік випадків, коли гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора. Цей перелік, зокрема, не містить такої підстави для відмови гаранта від платежу, як відсутність чи недоведення бенефіціаром порушення основного зобов`язання боржником.

Згідно з пунктом 36 розд. V Положення № 639 банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.

Вимога - лист або повідомлення з вимогою до банку-гаранта / банку-контргаранта сплатити кошти за гарантією / контргарантією. Вимога за гарантією складається бенефіціаром і подається у довільній формі, якщо інше не визначено умовами гарантії (у якій має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією), або надсилається у формі повідомлення банку-гаранту. Вимога за контргарантією складається банком-гарантом (або іншим банком-контргарантом) і подається за довільною, якщо інше не визначено умовами контргарантії, формою або надсилається у формі повідомлення банку-контргаранту (п. п. 7 п. 2 розд. І Положення № 639).

Тобто, банк (гарант) повинен був перевірити її на відповідність таким критеріям: 1) чи є така вимога належним представленням; 2) чи є така вимога достовірною.

У Положенні № 639 (п. п. 7 пункту 3) у відповідності з частиною третьою статті 563 ЦК України зазначено, що у вимозі має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією. Це положення корелюється з частиною першою статті 564 ЦК України, відповідно до якої після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Тобто зазначені положення спрямовані виключно на інформування боржника про дії його контрагента - кредитора, спрямовані на одержання коштів за гарантією (зокрема, для запобігання подвійної сплати боргу як гарантом, так і боржником). Ці положення не надають банку права відмовляти у сплаті коштів з підстав, не передбачених статтею 565 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано апелянтом і відповідачем (у відзиві на апеляційну скаргу), кінцевим вантажоодержувачем повідомлено позивача, що при проведенні вхідного контролю колодки гальмівної гребневої локомотивної чавунної типу «М», ГОСТ 30249-97, креслення 44-52-87.0.00Н СК у кількості 80 шт. виробництва ТОВ «НДМЗ» виявлені недоліки. Листом від 30.07.2024 № ЦЗВ-20/3519 філія «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» звернулася до ТОВ «НДМЗ» з проханням направити уповноваженого представника для приймання товару та складання двостороннього акту заміни згідно з умовами договору.

В подальшому ТОВ «НДМЗ» повідомило філію «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» про комісійне приймання колодки гальмівної гребневої локомотивної чавунної типу «М», ГОСТ 30249-97, креслення 44-52-87.0.00Н СК у кількості 80 шт., з яких 10 шт. визнані непридатними до експлуатації, про що 31.07.2024 було складено акт про фактичну якість і комплектність продукції.

При цьому, враховуючи первинно факт неналежного виконання постачальником зобов`язань за договором, а саме: поставку товару неналежної якості, філія «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» звернулося до ТОВ «НДМЗ» із претензією від 22.01.2025 № ЦЗВ-20/383 щодо сплати штрафних санкцій (штрафу) у зв`язку з поставкою товару неналежної якості. Тоді як ТОВ «НДМЗ» визнало факт неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за договором в частині поставки товару неналежної якості та задовольнило претензію АТ «Укрзалізниця», сплативши 29.01.2025 штраф на рахунок позивача.

Разом з цим, у зв`язку з фактом неналежного виконання постачальником умов договору в частині поставки товару належної якості, що є гарантійним випадком відповідно до умов банківської гарантії, позивач 31.01.2025 пред`явив до відповідача вимогу від 30.01.2025 № ЦЗВ-20/626 про сплату повної (гарантованої) суми договірного забезпечення в розмірі 429 613,86 грн. В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки ТОВ «НДМЗ» надало забезпечення виконання договору у вигляді безвідкличної та безумовної банківської гарантії, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про усунення недоліків (шляхом заміни товару), яке в подальшому відбулось. Оскільки таке усунення недоліків не впливає та не змінює суті виданої безвідкличної та безумовної банківської гарантії. Тому порушене майнове право позивача підлягає до задоволення в порядку ст. 4 ГПК України.

Щодо доводів апелянта про порушення строків звернення до банку з гарантією, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Вимога позивача отримана відповідачем до закінчення строку дії банківської гарантії, а саме: 31.01.2025, про що свідчить відмітка представника банку про отримання вимоги, скріплена печаткою. Так, в суді апеляційної інстанції (в судовому засіданні 03.02.2026) за участю представників учасників апеляційного провадження було оглянуто примірник позивача (оригінал) вимоги від 30.01.2025, на якій міститься напис про отримання вимоги 31.01.2025 з відтиском печатки відповідача (а.с. 32). В цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта та відповідача про отримання вимоги 03.02.2025.

Водночас, як вбачається з наявної копії вимоги (а.с. 82) на ній наявні 2 вхідні штемпеля про отримання вказаної вимоги. Один штемпель підтверджує отримання такої вимоги не відповідачем, а АТ «Перший український банк». Інший штемпель (з датою прийняття 03.02.2025), однак без підпису відповідальної особи та без печатки нібито, за доводами апелянта, підтверджує отримання такої вимоги відповідачем саме 03.02.2025. Разом з цим, суд апеляційної інстанції в цій частині, відхиляючи доводи скаржника, наголошує, що в матеріалах справи наявна копія вимоги (примірника позивача), оригінал якого було оглянуто в судовому засіданні з відміткою про отримання вимоги 31.01.2025 з печаткою банку саме відповідача. Тоді як наданий примірник відповідача (копія) з штемпелем з датою 03.02.2025 - не свідчить про отримання такого документу банком у вказану дату, а може свідчити про реєстрацію внутрішнього документообігу відповідача. Оскільки проставлення штемпеля внутрішнього документообігу 03.02.2025 не залежить від волі позивача, який своєчасно 31.01.2025 звернувся до сторони з такою вимогою. А тому вказані доводи скаржника - не є підставою для задоволення апеляційної скарги, та відмови в позові, відповідно.

А тому доводи позивача в цій частині про перше (помилкове) звернення до іншого банку приймаються судом апеляційної інстанції. Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказане помилкове звернення до іншого банку не впливає на правомірний висновок суду першої інстанції про своєчасне звернення позивача до банку з відповідною вимогою (з урахуванням дослідження оригіналу такої вимоги в судовому засіданні).

Суд апеляційної інстанції також не приймає доводи скаржника та відповідача з посиланням на іншу господарську справу (про визнання недійсною банківської гарантії, за якою відбулось стягнення коштів), оскільки вказана справа перебуває в провадженні суду, доказів визнання такої гарантії недійсною сторонами надано не було.

Щодо доводів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині того, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності представників відповідача та третьої особи, попри подане клопотання про відкладення розгляду з поважних причин, вони визнаються безпідставними. При цьому суд першої інстанції, на думку апелянта, відмовив у проведенні засідання в режимі відеоконференції, посилаючись на обов`язковість явки, але водночас дійшов висновку, що неявка сторін не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що апелянт - є третьою особою яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ,яка була залучена ухвалою суду від 17.07.2025. Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвалою суду від 14.08.2025 було визнано явку обов`язковою саме сторін, а не усіх учасників провадження. В цій частині суд апеляційної інстанції також зазначає, що клопотання третьою особою про участь у судовому засіданні 16.10.2025 у справі № 910/4939/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - не подавалось, тому суд не встановив порушення принципу змагальності. Тоді як доводи апелянта про нібито порушення прав відповідача - відхиляються, по-перше, через необґрунтованість, з урахуванням того, що відповідач 15.10.2025 подав клопотання про проведення судового засідання за відсутності його представника; по-друге, апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції також не подавав.

Водночас, щодо поданого третьою особою в суді першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, суд апеляційної інстанції, дослідивши вказане клопотання зазначає, що по-перше, учасник жодним чином не обґрунтував, з якою метою (окрім забезпечення явки представника) він просив відкласти розгляд справи, по-друге, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. А тому доводи скаржника в цій частині відхиляються через необґрунтованість, з урахуванням кількості проведених судових засідань та дотримання принципу «розумності строку» розгляду справи.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції через необґрунтованість в розумінні ст. 74, 76, 80, 86, 269 ГПК України. Інші доводи скаржника (як і відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу) фактично направлені на переоцінку правильно встановлених обставин справи, а тому відхиляються через безпідставність. Підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги - суд апеляційної інстанції в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України не встановив.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених до стягнення позовних вимог. Судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права.

Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

10. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений скаржником судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на нього в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, ст. 275, 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжинський дослідний механічний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/4939/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/4939/25 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.02.2026.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк