ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2026 року м.Дніпро Справа № 908/1276/21(908/1091/25)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.07.2025 (суддя Юлдашев О.О.)

у справі № 908/1276/21 (908/1091/25)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ

до відповідача: Акціонерного товариства ДНІПРОВАЖМАШ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Другий Правобережний відділ Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

про визнання права власності на майно та звільнення його із-під арешту

в межах справи № 908/1276/21 про банкрутство - Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ"

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області 21.04.2025 через систему «Електронний суд» звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «АРЕДДІТУМ- ІНВЕСТ» до Акціонерного товариства «ДНІПРОВАЖМАШ», за участю третьої особи Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання права власності на майно та звільнення його із-під арешту, для розгляду в межах справи № 908/1276/21 про банкрутство позивача.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.07.2025 у справі №908/1276/21(908/1091/25) позов задоволено. Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ» право власності на мережу зовнішнього освітлення, довжиною 1 п/км, інв. №313004, яка розміщена за адресом: м. Дніпро, вул. Сухий острів, 3, та складається із: опори металеві 40 шт., провід 2хА16 - 2 п/км, світильники СПО-200 40 шт. Звільнено з-під арешту, накладеного державним виконавцем Другого правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), майно товариства з обмеженою відповідальністю «АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ», а саме мережу зовнішнього освітлення, довжиною 1 п/км, інв. №313004, яка розміщена за адресом: м. Дніпро, вул. Сухий острів, 3, та складається із: опори металеві 40 шт., провід 2хА16 - 2 п/км, світильники СПО-200 40 шт. Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.04.2025. Стягнуто з Акціонерного товариства «ДНІПРОВАЖМАШ» (адреса: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Сухий Острів, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ» (адреса: 69081, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, 21, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,00 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 00 коп.).

Не погодившись з вказаним рішенням Другим Правобережним відділом Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 22.07.2025 у справі № 908/1276/21(908/1091/25) та ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні позову.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норма матеріального права та з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- місцевим судом було ухвалено рішення на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.2025, укладеного між ТОВ «АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ» та АТ «ДНІПРОВАЖМАШ», проте судом не було враховано, що даний правочин є нікчемним та не створює жодних правових наслідків в силу положень ст.ст. 3, 13, ч. 2 ст. 228, ч.ч. 1-2 ст. 236 ЦК України, адже його укладено з метою ухилення від виконання зобов`язань за рішеннями, на виконання яких було відкрито виконавчі провадження стосовно боржника- АТ «ДНІПРОВАЖМАШ»;

- як свідчать матеріали справи, третьою особою було подано відзив на позовну заяву, в якому обґрунтовано належними та допустимими доказами незаконність позовних вимог., проте суд першої інстанції проігнорував його. Оскаржуване рішення взагалі не містить оцінки поданих відділом ДВС доказів та приведених доводів, що свідчить про порушення ст.ст. 2, 86, ч.ч. 1-3 ст. 236 ГПК України;

- оскаржуване рішення в частині приналежності спірного арештованого майна ТОВ «АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ» базується на припущеннях без документального підтвердження, що є недопустимим;

- судом першої інстанції не було враховано, що інженерні комунікації є невід`ємною частиною майнового комплексу, не було з`ясовано чи є ці комунікації зовнішніми або внутрішніми.

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.

Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.

30.10.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судове засідання 14.01.2026 учасники справи, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, уповноважених представників не направили, про причини неявки суд не проінформували. Водночас, в призначений ухвалою Центрального апеляційного господарського суду час секретар судового засідання намагався вийти на зв`язок з арбітражним керуючим ліквідатором ТОВ «АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ» в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, за допомогою програми EasyCon, однак обліковий запис арбітражного керуючого був неактивним та арбітражний керуючий на зв`язок не вийшов, про що складено Акт «Щодо відсутності можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції».

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Так, апеляційне провадження здійснюється на підставі поданої відділом ДВС апеляційної скарги, в межах її доводів та вимог, що відповідає приписам ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Жодних доповнень до апеляційної скарги протягом визначеного ГПК України процесуального строку не подавалося.

Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків провадження, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без представників учасників справи.

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України без фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 21.02.2025 між ТОВ «АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ» (Покупець) та АТ «ДНІПРОВАЖМАШ» (Продавець) був укладений договір купівлі-продажу (надалі Договір), за змістом якого (п.1.1. розділу 1) Продавець взяв на себе передати у власність Покупцеві, а Покупець зобов`язався прийняти і оплатити мережу зовнішнього освітлення, довжиною 1 п/км, інв. №313004, яка розміщена за адресом: м. Дніпро, вул. Сухий острів, 3, та складається із: опори металеві 40 шт., провід 2хА16 - 2 п/км, світильники СПО-200 40 шт. (надалі - Майно).

У розділі 2 Договору (п.п.2.1.,2.2.) Сторони погодили, що продаж Майна вчиняється за 56 000,00 грн., в т. ч. ПДВ 20% - 9 333,33 грн., які Покупець зобов`язався не пізніше 20.04.2025 року перерахувати на поточний рахунок Продавця.

Згідно з п.3.1. розділу 3 Договору Покупець набуває право власності на відчужуване за цим Договором Майно з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі Майна.

У відповідності до п.п.4.1.,4.2. розділу 4 Договору передання Майна здійснюється Продавцем Покупцю протягом п`яти днів після набрання чинності цим Договором і посвідчується відповідним Актом, який оформлюється у відповідності до чинного в Україні законодавства та згідно із вимогами, що звичайно ставляться.

25.02.2025 року Сторони підписали Акт приймання-передачі Майна.

На виконання зобов`язань взятих за Договором, Покупець за квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № від 16.04.2025 року сплатив Продавцю грошові кошти в сумі 56 000,00 грн. в рахунок оплати вартості Майна.

Таким чином, Договір був повністю виконаний його Сторонам, а ТОВ «АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ» набуло право власності на мережу зовнішнього освітлення, довжиною 1 п/км, інв. №313004, яка розміщена за адресом: м. Дніпро, вул. Сухий острів, 3.

Згідно з п.4.4. розділу 4 Договору Майно продовжує залишатися на території Продавця за адресом: м. Дніпро, вул. Сухий острів, 3, і після підписання Сторонами Акту приймання-передачі Майна до моменту його фактичного демонтажу силами і засобами Покупця чи залученої ним третьої особи.

Другим правобережним відділом Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на платформі СЕТАМ (веб-сайт OpenMarket в мережі Інтернет) організований аукціон з продажу майна АТ «ДНІПРОВАЖМАШ», а саме: комплексу будівель та споруд, розташованого за адресом: м. Дніпро, вул. Сухий острів, 3 (номер лоту: 572876), стартова ціна - 36 339 231,00 грн., запланована дата аукціону 30.04.2025 року (оголошення доступне за посиланням: https://setam.net.ua/auction/568597).

Згідно характеристики лоту №572876 перелік комплексу будівель та споруд наступний: ЕЕ-4, 1Е-1, Е1-2, 1Е2-2, 1Е3-2, 1Е4-2, ББ-1, ББ2-1, ББ3-1, КК-1, 1А-3, 1А1-1, 1АІІ-1, 1а, АА-2, АА1-2, АА2-2, аа13, аа-аа12, 1Б-1, 1Б2-1, 1Б6-1, 1Б7-1, 1Б8-3, 1Б9-2, 1Б10-2, 1Б11-1, 1Б1-1, 1Б3-3, 1Б4-3, 1Б5-3, 1Б12-2, 1Б13-1, 1Б14-1, 1Б15-1, БА-3, БА1-3, БА2-1, БА5-1, БА3-1, БА4-2, БГ-1, КГ-1, КІ-1, КЇ-1, БЕ-1, БЕ1-1, БЕ2-1, БЕ3-1, 1В-1, 1В9-1, 1В1-1, 1В12-1, 1В2-1, 1В11-1, 1В7-1, 1В8-1, 1В4-1, 1Г-1, 1Г1-1, 1Г3-1, 1Г4-1, Г5-1, 1Г6-1, 1Г7-1, 1Г8-1, 1Г9-1, 1Г11-1, 1Г12-1, 1Г13-1, 1Г2-1, ГА-4, Д-1, Д2-1, Д3-1, ДБ-1, Д1-1, ДВ-2, ЕБ-1, ЕВ-1, ЕД-1, ЄА-1, ЗЖ-1, 1І-1, 1І1-7, 1І2-1, 1І3-1, 1І4, 1І5, 1К-1, 1К2-2, 1К3-3,1К4-1,1К6-1, 1К7-1, 1К8-1, 1К1-1, 1К10-1, 1К5-1, 1К9-1, КА-1, КА1-1, КА2-1, КА3-1, КА4-1, КВ-1, КВ1-1 КБ-1, КБ1-1, КЕ-1, КЕ1, КЄ-1, КЄ1-1, КЖ-1, КЖ1-1, КЖ2-1, КД-1, КД1-1, КД2-2, КД, КЗ-1, КЗ1-1, КЗ2-1, КЗ3-1, КЗ4-1, 1ЛА1-1, 1ЛБ-1, 1ЛВ-1, 1ЛГ-1, 1ЛЕ-1, 1ЛЖ-1, 1Н-2, 1НВ-1, 1НВ1-1, 1НВІІ-1, 1НГ-1, 1НГІ-1, 1НГІІ-1, 1НІ-1, Р-4, С-1, С1-1, С2-1, СД-1, СЄ-2, У-1, У1-1, У2-1, У3-1, У4-1, У5-1, У6-1, УА-1, УА1, УБ-1, УВ-3, УВ1-3, УВ2-1, УВ3-1, УВ4-1, УВ5-1, УВ6-1, УГ-1, УГ1-1, Ф-1, Ф1-1, Ф2-1, ФА-1, ФА1-1, ФА2-1, ФА3-1, ФА4-1, ФА5-1, Х-1, Х1-2, Х2-1, Х3-1, Х4-1, Х5, ХА-1, ХА1-1, ХБ-1, ХБІ-1, ХБІІ-1, ДА-1, Ц-1, Ц1-1, Ц2-1, Ц3-1, ЦА-1, ЦАІ-1, ЦАІІ-1, ЦАІІІ-1, ЦВ-1, ЦГ-1, ЦГІ-1, Ч-1, ЧА-1, ЧБ-2, ЧБ1-1, ЧБ2-1 ЧБ6-1 ЧБ7-1 ЧБ8-1 ЧБ9-1, ЧБ3-1, ЧБ4-1, ЧБ5-1, Ш-3, Ш1-4, Ш2-1, ЩА-1, ЩВ-1, Ю-1, ЮА-1, Щ-1, Ж-1, 1Ж1-3, під Ж-1, під 1Ж1-3, 1Ж2-1, 1Ж3-1, 1Ж4-1, 1Ж5-1, ЖА-1, Ї-1, Ї2-3, Ї3-1, ЇА-1, ЇБ-1, ЇГ-1, КЛ-1, КЛ1-1, КЛ2-1, КЛ3-1, КМ-1, КН-1, КН1-1, КО-1, КП-2, ФБ-1, ПА-1, УЕ-1, ПГ-1, 1М-2, 1ЛД-1, СБ-1, № 11, ДГ-1, № 10, 1П-1 1ПІ-1, 1П2, 1П3, ЖА-1, ЗЖ-1, № 35, № 31, П3-1, № 58, № 59, П31-1, П32-1, ПІ-1, ГВ-1, ПД-1, ПЕ-1, ПЄ-2, № 13, 1Г10-1, 1З-1, 1ЗІ-5, 1З2-1, 1З3-1, 1З2, 1З-5, 1З6-2, 1З7-1, 1З8-1, 1З9-1, № 4, № 44, № 37, № 36, №42, № 43, ША-1, ША-12, ЕА-1, № 51, № 52, РГ-1, РВ-1, СЕ-1, РА-1, ШБ-1, ШГ-1, ЧД-1, № 79, № 78, № 50, № 22, № 23, № 20, ЕС-1, АВ-1, ШЕ1, ЄВ-1, ЄБ-1, №17, ОБ-1, АБ-1, № 4а, № 46, №47, № 48, № 49, № 8, № 9, інженерні комунікації.

Наведене стало причиною виникнення спору та звернення із цим позовом до господарського суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що оскільки «інженерні комунікації» в оголошенні про лот №572876 жодним чином не ідентифіковані, є підстави вважати, що до їх складу входять усі інженерні комунікації та мережі, що призначення для експлуатації комплексу будівель та споруд і знаходяться за адресом: м. Дніпро, вул. Сухий острів, 3, тобто і мережа зовнішнього освітлення, довжиною 1 п/км, інв. №313004, яка, як встановлено судом, належить на праві власності ТОВ «АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ». Отже, державним виконавцем у складі лоту №572876 продається і майно, що належить не боржнику, а третій особі, - в даному випадку, - ТОВ «АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ». З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що право власності ТОВ «АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ» на придбане Майно підлягає захисту в порядку, передбаченому статтею 392 Цивільного кодексу України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження, а тому заявлені вимоги ТОВ «АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ» про визнання права власності на майно та звільнення його з-під арешту визнати обґрунтованими.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

До Господарського суду Запорізької області 21.04.2025 через систему «Електронний суд» звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «АРЕДДІТУМ- ІНВЕСТ» до Акціонерного товариства «ДНІПРОВАЖМАШ», за участю третьої особи Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання права власності на майно та звільнення його із-під арешту, для розгляду в межах справи № 908/1276/21 про банкрутство позивача.

За позицією Позивача, оскільки «інженерні комунікації» в оголошенні про лот №572876 жодним чином не ідентифіковані, є підстави вважати, що до їх складу входять усі інженерні комунікації та мережі, що призначення для експлуатації комплексу будівель та споруд і знаходяться за адресом: м. Дніпро, вул. Сухий острів, 3, тобто і мережа зовнішнього освітлення, довжиною 1 п/км, інв. №313004, яка належить на праві власності ТОВ «АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ».

Оскільки, згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації, держаним виконавцем у складі лоту №572876 продається майно, яке належить ТОВ «АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ» на праві власності, що, на думку Позивача, є неприпустимим.

За викладених обставин, Позивач вважає, що його право власності на придбане майно порушено.

Обставини, на які посилається Позивач, доводяться договором купівлі-продажу від 21.02.2025 року, актом приймання-передачі Майна від 25.02.2025 року, квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № від 16.04.2025 року, роздрукованим оголошенням про продаж лоту №572876, розміщеного на веб-сайті OpenMarket в мережі Інтернет.

Предметом цього судового розгляду є вимоги Позивача про визнання за ним права власності на мережу зовнішнього освітлення, довжиною 1 п/км, інв. №313004, яка розміщена за адресом: м. Дніпро, вул. Сухий острів, 3, та складається із: опори металеві 40 шт., провід 2хА16 - 2 п/км, світильники СПО-200 40 шт., та звільнення цього майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем Другого правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити обставини придбання (факт набуття права власності) Позивачем на відповідне майно.

Згідно з ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Так, спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту (див. постанови Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 658/715/16-ц (пункт 24), від 13.03.2019 у справі № 815/615/16-ц (пункт 28), від 22.04.2019 у справі №661/624/16-ц).

Якщо позивачі звернулися до суду для захисту їхнього порушеного права на майно, на яке державний виконавець наклав арешт в інтересах інших осіб, такі правовідносини мають приватноправовий характер, а тому спір слід вирішувати за правилами цивільного чи господарського судочинства (див. постанови Верховного Суду від 13.09.2019 у справі №815/615/16, від 19.02.2020 у справі № 806/932/16 і від 11.03.2020 у справі № 803/1485/17).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 у справі № 826/12775/15 виснувала, що законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно, - звернення до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту (стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» у чинній редакції, стаття 60 цього Закону в редакції, чинній на момент накладення арешту на майно.

У пунктах 39, 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване (правова позиція Верховного Суду у постанові від 26.01.2022 у справі № 607/7464/18).

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Колегія суддів зауважує, що предметом даного позову є вимоги ТОВ «АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ» про визнання права власності на майно та звільнення його із-під арешту, а саме мережі зовнішнього освітлення, довжиною 1 п/км, інв. №313004, яка розміщена за адресом: м. Дніпро, вул. Сухий острів, 3, та складається із: опори металеві 40 шт., провід 2хА16 - 2 п/км, світильники СПО-200 40 шт.

В той же час, задовольняючи позов суд першої інстанції не врахував, що вказане майно взагалі відсутнє в переліку майна, що передано на реалізацію в рамках зведеного виконавчого провадження №72484468, що підтверджується інформацією про лот №572876 на офіційному сайті ДП «СЕТАМ» (https://setam.net.ua/auction/568597).

Посилання суду на те, що «інженерні комунікації» в оголошенні про лот №572876 жодним чином не ідентифіковані, а тому є підстави вважати, що до їх складу входять усі інженерні комунікації та мережі, що призначенні для експлуатації комплексу будівель та споруд і знаходяться за адресом: м. Дніпро, вул. Сухий острів, 3, тобто і мережа зовнішнього освітлення, довжиною 1 п/км, інв. №313004, яка належить на праві власності ТОВ «АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ» - є припущеннями, в той час як судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях (див. постанову Верховного Суду від 08.07.2021 у справі №915/1889/19).

Тобто господарський суд не переконався у дійсній приналежності спірного майна до лоту, як і не встановив допущення організатором торгів помилок (неповноти чи неточностей) при наповненні інформаційного повідомлення про електронний аукціон.

При цьому колегією суддів приймається до уваги, що перелік майна, яка передано на реалізацію на електронних торгах в межах процедури виконання судового рішення, має бути чітко визначеним та ідентифікованим.

Зокрема, як передбачено пп. 2 п. 5 розділу ІІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за № 1301/29431, інформаційне повідомлення про електронний аукціон (аукціон за фіксованою ціною) повинно містити інформацію про майно (лот): вид майна; найменування майна; відомості про майно, що виставляється на електронний аукціон (аукціон за фіксованою ціною), його склад, характеристики, опис, наявність дефектів і т.д.

Також, суд не встановив, де саме проходить мережа зовнішнього освітлення, довжиною 1 п/км, інв. № 313004, що є предметом судового спору, при тому, що територія АТ «ДНІПРОВАЖМАШ» за адресою: м. Дніпро, вул. Сухий острів, 3 займає більше 140га та складається з понад двохсот будівель і споруд, майже по всій території підприємства проходить мережа зовнішнього освітлення та інші інженерні комунікації.

В той же час, скаржник, посилаючись на балансову довідку АТ «ДНІПРОВАЖМАШ» від 03.03.2025 наголошує, що зовнішні мережі освітлення (інв. № 313004, 313002, 313007) територіально знаходяться біля спортивного комплексу (лот № 574786, https://setam.net.ua/auction/570389), а не в межах комплексу будівель (лот 572876, https://setam.net.ua/auction/568597).

Наведене вказує на недоведеність позовних вимог щодо накладення арешту на майно ТОВ «АРЕДДІТУМ-ІНВЕСТ» та відповідно відсутність підстав для визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Крім того, звільняючи майно з під арешту, накладеного державним виконавцем Другого правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), суд першої інстанції не залучив особу, в інтересах якої цей арешт накладався (стягувача).

Необхідно звернути увагу на тому, що згідно з ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Принцип диспозитивності у господарському процесі означає, що процесуальні правовідносини виникають, змінюються і припиняються за ініціативи безпосередніх учасників спірних матеріальних правовідносин, які мають можливість за допомогою господарського суду розпоряджатися процесуальними правами і спірним матеріальним правом (правові висновки Верховного Суду у постановах від 08.05.2018 у справі №922/1249/17, від 23.04.2019 у справі № 911/1602/18 (п. 7.9).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №372/51/16-ц зазначено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В свою чергу Верховним Судом у постанові від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19 викладено позицію, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Належними сторонами у судовому процесі є суб`єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин. Належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом. Відповідно, належними сторонами будуть ті особи, які є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку.

Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Звідси належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, які дійсно є суб`єктами порушеного, оспорюваного чи не визнаного матеріального правовідношення (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 05.03.2020 у справі № 14/325"б").

Таким чином, визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41); постанови Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (п. 49), від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (п. 50), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (п. 31.4), від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 30.01.2019 у справі №552/6381/17 (п. 38), від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц (п. 31), від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц (п. 63), від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17).

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому (на цьому наголосив Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2021 у справі № 707/2-1006/2011).

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 20.01.2021 у справі № 203/2/19.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Усе вищенаведене залишилось поза увагою господарського суду, чим засвідчено неповноту встановлених обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування ним норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Варто наголосити, що принцип справедливості судового розгляду (ст. 6 Конвенції) в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що: «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).

Згідно п. 2 та 4 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

За приписами ч. 1 та 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому рішення Господарського суду Запорізької області від 22.07.2025 належить скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Частиною 14 статті 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд зазначає, що враховуючи задоволення апеляційної скарги та фактичний результат вирішення спору не на користь позивача, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви залишаються за позивачем, а за подання апеляційної скарги сплачений судовий збір слід стягнути з позивача на користь відповідача.

Керуючись статтями 75, 129, 269, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.07.2025 у справі № 908/1276/21 (908/1091/25) задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 22.07.2025 у справі №908/1276/21 (908/1091/25) скасувати.

Постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Ареддітум-Інвест (69081, м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, буд. 21, ) на Другого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (49128, м. Дніпро, вул. Кондратюка Юрія, буд. 108; ) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 19.02.2026

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко