ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
19.02.2026м. ДніпроСправа № 904/7135/25
За заявою: Фізичної особи-підприємця Сидорук Володимира Володимировича, м. Дніпро
про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу
У справі:
за позовом Фізичної особи-підприємця Сидорук Володимира Володимировича, м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс", смт. Роздори Дніпропетровської області
про стягнення 305 672,53грн
Суддя Євстигнеєва Н.М.
Без участі представників сторін
Фізична особа-підприємець Сидорук Володимир Володимирович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" заборгованості у розмірі 305 672,53грн, з яких: основний борг у розмірі 189 882,18грн; неустойка у розмірі 50 622,00грн; 3% річних у розмірі 15 602,04грн; втрати від інфляції у розмірі 49 566,31грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №0304/2023-1 від 03 квітня 2023 року в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2025 справу №904/7135/25 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2026 ухвалено:

позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Сидорук Володимира Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" про стягнення 305 672,53грн задовольнити частково;

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" на користь Фізичної особи-підприємця Сидорук Володимира Володимировича основний борг у розмірі 189882,18грн, неустойку у розмірі 20378,61грн, 3 % річних у розмірі 15602,04грн, втрати від інфляції у розмірі 49566,31грн та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3305,15грн;

у решті позовних вимог - відмовити.

09 лютого 2026 року від Фізичної особи-підприємця Сидорук Володимира Володимировича до господарського суду надійшла заява, якою просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 988,00грн.

Ухвалою господарського суду від 12.02.2026 заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу прийнято до розгляду; постановлено розглядати заяву без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Ухвалу суду від 12.02.2026 в електронному вигляді доставлено до електронних кабінетів адвоката позивача та відповідача 12.02.2026 (о 17:21год), що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с. 84, 85).

За приписами частини третьої статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В :

23 листопада 2025 року між Фізичною особою-підприємцем Сидорук Володимиром Володимировичем (позивач, клієнт) та Адвокатським Бюро "Руслана Павелко, в особі керуючого бюро - Адвоката Павелко Руслана Сергійовича (бюро) укладено договір про надання правничої (правової) допомоги (а.с. 72).

За пунктом 1.1 договору, бюро відповідно до узгоджених сторонами доручень надає клієнту професійну правничу допомогу, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів клієнта в суді першої інстанції у господарській справі за позовом до ТОВ "Дніпроагроальянс" про стягнення заборгованості, а клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 5.1 договору).

За надану правову допомогу передбачену в п. п. 1.1 договору, клієнт сплачує бюро гонорар, який є формою винагороди бюро за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором (6.1 договору).

Гонорар сплачується клієнтом у вигляді попередньої виплати (п. 6.2 договору).

Розмір гонорару визначається бюро за погодженням з клієнтом. Бюро має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (п. 6.3 договору).

В пункті 6.4 договору визначено, що розмір гонорару встановлено у фіксованій грошовій сумі, яка за узгодженою домовленістю сторін становить 10% від суми основного боргу (189 882,18грн), та становить 18 988,00 гривень.

При цьому визначена п. п. 6.4 даного договору фіксована грошова сума гонорару, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого адвокатом, а отже є визначеною (п. 6.5 договору).

Гонорар - винагорода сплачується клієнтом незалежно від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт (п. 6.8 договору).

Договір підписаний сторонами без зауважень та заперечень до нього.

Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро "Руслана Павелко", на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 23 листопада 2025 року, ФОП Сидорук Володимиру Володимировичу у справі за позовом до "Дніпроагроальянс" про стягнення заборгованості, адвокатом надано такі послуги:

23.11.2025 - попередня консультація щодо роз`яснення норм цивільного та цивільно-процесуального законодавства, щодо оспорюваних правовідносин, про стягнення заборгованості за прострочення сплати аліментів, 3год, вартістю 5 000,00грн;

15.12.2025 - 16.12.2025 - підготовка та подання позову про стягнення заборгованості через підсистему "Електронний Суд", 5год, вартістю 9 000,00грн;

16.12.2025 підготовка розрахунку 3% річних та інфляційних втрат та неустойки, 3год, вартістю 5 000,00грн.

Всього виконано робіт на суму: 19 000,00грн, фактично сплачено: 16 988,00грн (а.с. 78).

Адвокатським бюро "Руслана Павелко" виставлено клієнту рахунок №234/25 від 10.12.2025 на суму 18 988,00грн (а.с. 80).

Доказів оплати позивачем послуг на суму 18 988,00грн, наданих йому адвокатом у межах вказаного договору, на момент розгляду справи не надано.

Суд звертає увагу на сталу і послідовну практику Верховного суду, відповідно до якої витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №925/1137/19.

Доказом повноважень адвоката на представництво інтересів позивача у справі є: договір про надання правничої (правової) допомоги від 23.11.2025 (а.с. 72); ордер серії ВІ №1337482 від 16.12.2025 (а.с. 42). Статус адвоката Павелко Руслана Сергійовича підтверджується Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №1486 від 25.09.2015 (витяг з Єдиного реєстру адвокатів України, а.с. 77).

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 18 988,00грн.

Частинами першою, третьою статті 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура (ст. 1312 Конституції України).

Статтею 16 ГПК України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).

Адвокатський гонорар може існувати у двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (постанова Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

У разі відсутності у тексті договору умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, які надаються адвокатом, суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково (постанова Касаційного господарського суду від 09.12.2021 у справі №922/3812/19).

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ст. 126 ГПК України).

Практична реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, у частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

- попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

- визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

- розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

За частиною першою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див. також, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Частина четверта статті 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заперечення проти заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу не надав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 виснувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, що склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Отже, суд вправі покласти на сторону лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Отримання позивачем професійної правничої допомоги у вигляді послуг, визначених договором про надання правничої допомоги, та за узгодженою сторонами вартістю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме: позовна заява (а.с. 1-6), клопотання про стягнення судових витрат (а.с. 68-69), клопотання (а.с. 75).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21, визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу (п.п. 119, 120).

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

З огляду на викладене, оцінюючи обсяг наданої позивачу правничої допомоги, з урахуванням законодавчих критеріїв визначення витрат на професійну правничу допомогу при їх розподілі, а також те, що надана позивачу попередня консультація щодо роз`яснення норм цивільного та цивільно-процесуального законодавства, щодо оспорюваних правовідносин, про стягнення заборгованості за прострочення сплати аліментів, 3год, вартістю 5000,00грн не стосується справи № 904/7135/25, тобто господарських відносин, що склалися між сторонами, суд доходить висновку про недостатню обґрунтованість позивачем необхідності покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00грн.

Таким чином, в задоволенні вимоги про стягнення вартості попередньої консультації на суму 5000,00грн слід відмовити. Відповідно розподілу підлягає сума 14000,00грн (19000,00-5000,00).

При цьому суд враховує нормативні приписи частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої інші судові витрати (окрім судового збору), пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги у цій справі задоволені судом частково, на відповідача покладаються витрати на професійну правничу допомогу у сумі 12614,83грн (275 429,14грн * 14000,00грн / 305 672,53грн).

Керуючись статтями 123, 126, 129, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву Фізичної особи-підприємця Сидорук Володимира Володимировича про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" (ідентифікаційний код 34590337; вул. Робоча, буд. 10-Б, смт. Роздори, Синельниківський район, Дніпропетровська область, 52532) на користь Фізичної особи-підприємця Сидорук Володимира Володимировича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 614,83грн (дванадцять тисяч шістсот чотирнадцять гривень 83 копійки).

В іншій частині заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підписано 19.02.2026.

Суддя Н.М. Євстигнеєва