ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2026 р. Справа№ 910/14663/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Сибіги О.М.

Кравчука Г.А.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 17.02.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 14.10.2025 (повний текст складено та підписано 24.10.2025)

у справі №910/14663/24 (суддя Р.В. Бойко)

за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до держави Україна в особі Міністерства юстиції України та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про стягнення заборгованості у розмірі 175 415,97 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 у задоволенні заяви Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про зміну порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві жодним чином не доведено наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24 шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 3% річних у розмірі 88 365,83 грн та інфляційних втрат у розмірі 87 050,14 грн, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення заяви Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про зміну порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із винесеною ухвалою суду, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу від 14.10.2025 у справі №910/14663/24 та ухвалити нове судове рішення, якимс змінити порядок виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 по справі №910/14663/24, а саме зазначити у резолютивній частині рішення в частині стягнення коштів 3% річних у сумі 88 365,83 грн та інфляційних втрат у сумі 87 050,14 грн "стягнути на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України () 3% річних у розмірі 88 365,83 грн та інфляційних втрат у розмірі 87 050,14 грн".

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому скаржник стверджує, що судом першої інстанції не досліджено та не враховано механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, який визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 зі змінами.

Апелянт наголошує, що окремо визначеного механізму для стягнення з Держави Україна 3% річних та інфляційних втрат законодавством не передбачено. Наразі виключний перелік випадків та алгоритм виконання судових рішень органами Казначейства представлений Порядком №845, відповідно до якого судові рішення про стягнення коштів з Державного бюджету України (окрім рішень про відшкодування шкоди) виконують у порядку, передбаченому пунктами 16-23 Порядку №845. Тому, Головне управління Казначейства діяло в єдиний визначений законодавством спосіб.

Крім того, скаржник зазначає, що зміна порядку виконання рішення в частині стягнення з Держави Україна 3% річних та інфляційних втрат на стягнення з рахунків Міністерства юстиції України призведе до реального виконання рішення суду, а позивач отримає присуджені йому грошові кошти.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

17.11.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній не заперечив щодо стягнення 3% річних у сумі 88 365,83 грн та інфляційних втрат у сумі 87 050,14 грн за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України, якщо такий порядок виконання є реальним та призведе до виконання судового рішення у цій частині та зарахування зазначених сум на розрахунковий рахунок позивача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2025 апеляційну скаргу у справі №910/14663/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 поновлено строк Головному управлінню Державної казначейської служби України у м. Києві для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 у справі №910/14663/24. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 у справі №910/14663/24. Судове засідання призначено на 02.12.2025. Витребувано матеріали справи №910/14663/24 з Господарського суду міста Києва.

20.11.2025 матеріали справи №910/14663/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

У зв`язку з тим, що 02.12.2025 з 10:00 до 16:00 годин проводились ДП "ІСС" позапланові технічні роботи на об`єктах інформаційної інфраструктури судової влади України, були труднощі з доступом до підсистеми "Електронний суд", що призвело до перебоїв (неможливості) коректної роботи та здійснення технічної фіксації судових засідань, а тому судове засідання у справі №910/14663/24 у призначений час не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 розгляд апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 у справі №910/14663/24, призначено на 20.01.2026.

08.01.2026 через підсистему "Електронний суд" від відповідача-2 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 у справі №910/14663/24 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

29.01.2026 до суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2026 розгляд апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 у справі №910/14663/24 призначено на 17.02.2026.

04.02.2026 через підсистему Електронний суд" від відповідача-2 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцї, яку суд задовольнив ухвалою від 17.02.2026.

У судовому засіданні 17.02.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 17.02.2026 з`явились представники позивача та відповідача-2, які надали свої пояснення. Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом доставки процесуальних документів до Електронного кабінету, що підтверджується довідкою від 05.02.2026.

Відповідно до частини п`ятої статті 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення відповідача-1 про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві за відсутності представника відповідача-1.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2025, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2025, у справі №910/14663/24 позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задоволено повністю. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 3% річних у розмірі 88 365,83 грн, інфляційні втрати у розмірі 87 050,14 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

21.07.2025 на виконання вказаного судового рішення Господарським судом було видано відповідний наказ.

17.09.2025 через систему "Електронний суд" від Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві надійшла заява про зміну порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24 в частині стягнення 3% річних у розмірі 88 365,83 грн та інфляційних втрат у розмірі 87 050,14 грн.

Вказана заява мотивована тим, що виконання рішення суду в цій частині у встановлений судом порядок неможливе у зв`язку з тим, що стягнуті кошти до бюджету не надходили. Відтак враховуючи зміст рішення, а також положення Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2025 №845, заявник просить визначити, що 3% річних у розмірі 88 365,83 грн та інфляційні втрати у розмірі 87 050,14 грн стягуються за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів сторін

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані сторонами пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 р. №18- рп/2012 Конституційний Суд України).

Стаття 18 ГПК України, яка кореспондується зі статтею 326 цього кодексу визначає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно частин 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно частини 1 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувана або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч. 2 ст. 328 ГПК України).

При цьому, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувана чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наведеної норми вбачається, що суд може змінити спосіб або порядок виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Отже, під зміною способу і порядку виконання рішення необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленому раніше порядку і способом. При цьому, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Так, саме поняття "спосіб" і "порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій при виконанні судового рішення. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

В обгрунтування поданої заяви, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві зазначає, що згідно з п. 19 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою №845 від 03.08.2011 Кабінету Міністрів України, безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі або у заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюється органами Казначейства з відповідного рахунку, на який такі кошти надійшли.

Однак, як зазначає заявник, оскільки до Державного бюджету України кошти, які стягнуто рішенням суду у даній справі, не надходили, то безспірне списання коштів не є можливим, а отже потрібно визначити, що 3% річних у розмірі 88 365,83 грн та інфляційні втрати у розмірі 87 050,14 грн стягуються за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

В контексті вказаних тверджень заявника, суд першої інстанції вірно зазначив, що п. 19 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою №845 від 03.08.2011 Кабінету Міністрів України, стосується списання коштів, які надійшли до державного бюджету, в той час як спір у даній справі стосувався стягнення з Держави Україна 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання своїх зобов`язань із повернення позивачу безпідставно набутих коштів у розмірі 3 472 835,00 грн.

Також суд першої інстанції доцільно зауважив, що помилковим є розмежування відповідальності держави як боржника у деліктних правовідносинах щодо відшкодування завданої нею шкоди у розмірі, підтвердженому в судовому рішенні, та відповідальності органу державної влади, який це рішення виконує.

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі №761/3884/18, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, від 05.10.2022 у справах №923/199/21 і №922/1830/19, від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009, від 18.01.2023 у справі №488/2807/17, від 21.06.2023 у справі №905/1907/21, від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц, від 03.10.2023 у справі №686/7081/21). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц, від 03.10.2023 у справі №686/7081/21, від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009, від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц, від 03.10.2023 у справі №686/7081/21).

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України №460/2011 від 13.04.2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Міністерство юстиції України (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16).

Беручи до уваги вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем-2 не доведено наявності обставин, які об`єктивно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24 шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 3% річних у розмірі 88 365,83 грн та інфляційних втрат у розмірі 87 050,14 грн, у зв`язку з чим підстави для задоволення заяви Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про зміну порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24, відсутні.

Колегія суддів зазначає, що покладені в основу апеляційної скарги доводи апелянта щодо наявності підстав для задоволення заяви Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про зміну порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24 в частині стягнення 3% річних у розмірі 88 365,83 грн та інфляційних втрат у розмірі 87 050,14 грн, ґрунтуються виключно на власному тлумаченні скаржником положень діючих нормативно-правових актів та зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, з огляду на що, та враховуючи, що апеляційний суд погодився з висновками місцевого господарського суду щодо відстуності підстав для задоволення вказаної заяви в силу викладеного вище, доводи апелянта наведені в апеляційній скарзі не спростовують встановлених судом під час розгляду справи обставин.

Судом апеляційної інстанції враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що твердження апелянта про допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, а застосування місцевим господарським судом норм процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 у справі №910/14663/24 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

Матеріали справи №910/14663/24 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.02.2026

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді О.М. Сибіга

Г.А. Кравчук