ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
19 лютого 2026 року Справа № 903/981/25
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Олексюк Г.Є.
розглянувши без повідомлення учасників справи заяву представника фізичної-особи підприємця Новікової Галини Леонтіївни
про ухвалення додаткового рішення
у справі № 903/981/25
за позовом Комунального підприємства "Володимирське територіальне медичне об`єднання" Володимирської міської ради
до фізичної-особи підприємця Новікової Галини Леонтіївни
про стягнення 435 825 грн 13 коп.
Комунальне підприємство "Володимирське територіальне медичне об`єднання" Володимирської міської ради звернулося до Господарського суду Волинської області із позовом до фізичної-особи підприємця Новікової Галини Леонтіївни про стягнення 435 825 грн, з яких: 428 568 грн 81 коп. безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати; 7 256 грн 32 коп. 3% річних.
Господарський суд Волинської області рішенням від 18.11.2025 у справі № 903/981/25 позов задовольнив частково. Стягнув з фізичної-особи підприємця Новікової Галини Леонтіївни на користь Комунального підприємства "Володимирське територіальне медичне об`єднання" Володимирської міської ради 434 765 грн 92 коп., в тому числі: 427 527 грн 24 коп. безпідставно збережених коштів, 7 238 грн 68 коп. 3% річних, а також 5 217 грн 19 коп. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовив.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, фізична-особа підприємець Новікова Галина Леонтіївна звернулася з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.2025 у справі № 903/981/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.
Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 10.02.2026 апеляційну скаргу фізичної-особи підприємця Новікової Галини Леонтіївни задовольнив. Рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.2025 у справі № 903/981/25 скасував. Ухвалив нове рішення про відмову в позові.
В подальшому, на адресу суду апеляційної інстанції від представника фізичної-особи підприємця Новікової Галини Леонтіївни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої представник просить ухвалити додаткову постанову та стягнути із Комунального підприємства "Володимирське територіальне медичне об`єднання" Володимирської міської ради на користь фізичної-особи підприємця Новікової Галини Леонтіївни витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн.
Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 13.02.2026 заяву представника ФОП Новікової Г. Л. про ухвалення додаткового рішення прийняв до провадження Північно-західного апеляційного господарського суду. Постановив розгляд заяви представника ФОП Новікової Г. Л. про ухвалення додаткового рішення здійснювати без повідомлення учасників справи. Запропонував позивачу в строк до 17.02.2026 надати письмові пояснення з правовою позицією щодо заяви представника ФОП Новікової Г. Л. про ухвалення додаткового рішення.
Позивач 16.02.2026 подав пояснення, в котрих вказує на неспівмірність заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 30 000 грн, з огляду на складність справи, обсяг та характер виконаних адвокатом робіт, витрачений час і ціну позову, що не відповідає критеріям, визначеним статтею 126 ГПК України.
Продовжує, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критеріїв реальності, необхідності та розумності витрат з урахуванням обставин справи та фінансового стану сторін.
З посиланням на Статут КП "Володимирське територіальне медичне об`єднання" Володимирської міської ради, зауважує, що позивач є комунальним некомерційним закладом охорони здоров`я, що не має на меті одержання прибутку, а стягнення зазначених витрат створить додаткове фінансове навантаження та може призвести до нераціонального використання коштів, спрямованих на надання медичної допомоги.
Зазначає, що розгляд справи відбувався в режимі відеоконференції, що виключало необхідність фізичної присутності адвоката у приміщенні суду та не потребувало витрат на проїзд, відрядження чи додаткового часу, а отже заявлена сума витрат не відповідає фактичному обсягу наданої правничої допомоги.
За наведеного позивач просить визнати розмір витрат на професійну правничу допомогу завищеним та зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу.
Розглянувши заяву представника ФОП Новікової Г. Л. про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про її часткове задоволення, з огляду на таке.
Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд звертає увагу на те, що додаткове судове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.
Відповідно до ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
Реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у рішенні від 16.11.2000 №13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника.
Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини зазначеного рішення визначається, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (ч. 1 ст. 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".
Конституційне право кожного на правничу допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Положеннями статті 16 ГПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до приписів статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Згідно з приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів у справі та повідомити про надання відповідних доказів у визначені ГПК України строки; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат з дотриманням вимог ч. 8 ст. 129, ст. 221 ГПК України.
Колегія суддів вказує, що в апеляційній скарзі зазначений орієнтовний розрахунок витрат пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 30 000 грн, а також заявлено про розподіл судових витрат.
В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 10.02.2026 представник фізичної особи-підприємця Новікової Галини Леонтіївни просив стягнути з позивача витрати відповідачки, понесені в суді апеляційної інстанції.
Апеляційний господарський суд бере до уваги, що у розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Крім того, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може також відступити від вказаного у частині четвертій статті 129 ГПК України загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).
Також суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. (Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №925/1545/20).
Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Суд зауважує, що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 10.02.2026, представник фізичної-особи підприємця Новікової Галини Леонтіївни вказував про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, правнича допомога в суді апеляційної інстанції фізичній-особі підприємцю Новіковій Галині Леонтіївні надавалася Адвокатським об`єднанням "Ковальов, Сорокопуд та Партнери".
Зокрема, 15.10.2025 між Адвокатським об`єднанням "Ковальов, Сорокопуд та Партнери" (виконавець) та фізичною-особою підприємцем Новіковою Галиною Леонтіївною (замовник) був укладений Договір № 15/10/25 про надання послуг професійної правничої (правової) допомоги (далі Договір, а. с. 135) відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується надати замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо представництва і захисту інтересів замовника у господарській справі на позовом КП "Володимирське територіальне медичне об`єднання" Володимирської міської ради (справа №903/981/25).
Згідно із п. 2.1. Договору послуги надаються замовнику шляхом:
- усного та письмового консультування з юридичних питань;
- складання проектів необхідних процесуальних документів, скарг, претензій та позовних заяв та інших документів;
- надання консультаційних послуг щодо захисту інтересів замовника відповідно до п.1.1. Договору в зазначених установах і організаціях;
- особистої участі, представництво та захист інтересів замовника в державних, правоохоронних органах, судах;
- надання інших не заборонених законодавством юридичних і консультативних послуг.
За умовами розділу 4 Договору за послуги за п.1.1 цього Договору замовник сплачує виконавцю гонорар за домовленістю, виходячи із витраченого часу а також всі понесені виконавцем витрати на представництво. Гонорар може сплачуватися, як почасово, так і сталою сумою. Почасова оплата виконавцю відповідно до п.4.1 Договору за домовленістю сторін складає 2 000 грн за одну годину. Оплата послуг з представництва може обумовлюватись сторонами в окремому договорі.
Пунктами 5.1.-5.2. Договору передбачено, що замовник здійснює оплату відповідно до розділу 4 цього Договору безготівковим шляхом протягом дії даного договору, згідно актів приймання наданих послуг та/чи виставленого рахунку протягом 5 днів після надання зазначених документів, остаточний розрахунок здійснюється після виконання зобов`язань по Договору. Оплата здійснюється за домовленістю сторін безготівковим шляхом.
Відповідно до Акту № 2 прийому наданих послуг з професійної правничої (правової) допомоги від 10.02.2026 (далі - Акт прийому наданих послуг, а. с. 134), АО "Ковальов, Сорокопуд та Партнери" виконавець надав, а замовник отримав професійну правничу допомогу у господарській справі про стягнення коштів під час розгляду справи у Північно-західному апеляційному господарському суді (п. 1).
Згідно із п. 2 Акту прийому наданих послуг сторони визначили, з урахуванням умов Договору про правову допомогу, Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", інших нормативно-правових актів, складності справи, обсягу часу потраченого адвокатом під час здійснення представництва та інших чинників адвокатом виконано такий об`єм робіт (наданих послуг):
1. Ознайомлення і аналіз рішення Господарського суду Волинської області, консультація замовника та вироблення правової позиції щодо представництва в суді апеляційної інстанції, вивчення практики Верховного Суду щодо аналогічних справ, тощо. Витрачено часу 3 год.
2. Підготовка, оформлення та подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції за допомогою ЄСІТС. Витрачено часу 5 год.
3. Ознайомлення та аналіз із відзивом позивача на апеляційну скаргу відповідача, заявами та клопотаннями сторони позивача. Витрачено часу 2 год.
4. Підготовка та подання заяв в тому числі через ЄСІТС. Витрачено часу 1 год.
5. Участь в судових засіданнях Північно-західного апеляційного господарського суду (м.Рівне). Витрачено часу 3 год.
Період з 17.12.2025 по 02.02.2026 (в Акті прийому наданих послуг вказано 02.07.2025, що оцінюється судом як описка)
6. Ознайомлення та аналіз процесуальних ухвал Північно-західного апеляційного господарського суду. Витрачено часу 2 год.
7. Підготовка та подання заяви про відшкодування витрат на професійну правничу (правову) допомогу з додатками. Витрачено часу 2 год.
Всього витрачено часу 18 год.
Згідно із п. п. 3-5 Акту прийому наданих послуг враховуючи вищевказане, та фактично виконаний обсяг наданих послуг, узгоджена сторонами винагорода виконавця на день складання Акту складає - 30 000 грн.
Підписанням цього Акту сторони засвідчують, що виконавцем надані замовнику послуги (виконана робота) у справіт№903/981/25 згідно цього Акту належним чином, відповідно до умов Договору №15/10/25 від 15.10.2025, а також вимог, що звичайно ставляться до таких або подібних послуг (робіт).
Претензії та зауважень щодо наданої професійної правничої допомоги відсутні.
Суд враховує, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права (подібний висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
Матеріали справи містять копії рахунку-фактури № 10/02/26 від 10.02.2026, в якому в графі "Опис" зазначено "Надання професійної правничої допомоги у справі №903/981/25", в графі "Кількість годин" вказано "18", а в графі сума - "30 000" ( а. с. 133).
За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
У ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
За ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Як вказано вище, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5, 7 та 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у додаткових постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Суд бере до уваги, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.22.2022 у справі №922/1964/21.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тому, з огляду на викладене, враховуючи розумну необхідність судових витрат для цієї справи, оцінюючи надані юридичні послуги та враховуючи заперечення позивача, критерій розумної необхідності судових витрат для конкретної цієї справи, апеляційний господарський суд враховує таке.
Суд зауважує, що п. п. 1, 2 Акту прийому наданих послуг:
"Ознайомлення і аналіз рішення Господарського суду Волинської області, консультація замовника та вироблення правової позиції щодо представництва в суді апеляційної інстанції, вивчення практики Верховного Суду щодо аналогічних справ, тощо";
"Підготовка, оформлення та подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції за допомогою ЄСІТС"
містять фактично одну і ту саму послугу, яка охоплюються єдиним процесом підготовки апеляційної скарги. Тому, наведені послуги фактично дублюють одна одну, а послуги вказані в п. 1 Акту прийому наданих послуг не утворюють самостійного правового результату, який би міг обґрунтувати їх окрему оплату.
За результатом аналізу змісту рішення суду першої інстанції, вивчення змісту та об`єму апеляційної скарги, враховуючи категорію спору, а також його складність, на думку суду апеляційної інстанції, в цій частині витрати є обґрунтованими в розмірі 8 000 грн.
Щодо ознайомлення та аналізу відзиву позивача на апеляційну скаргу відповідача, заявами та клопотаннями сторони позивача, то на переконання суду в цій частині витрати не піддягають до зменшення.
Стосовно ознайомлення та аналізу процесуальних ухвал Північно-західного апеляційного господарського суду, то на думку колегії суддів, такі дії не є окремим видом адвокатських послуг, а мають охоплюватися із діями адвоката щодо вчинення дій, вказаних в судових рішеннях. За цих обставин, в цій частині витрати є необґрунтованими та не підлягають до розподілу.
З приводу складання та подання процесуальних документів.
Як убачається із матеріалів справи, в лютому 2026 року (оскільки в Акті прийому наданих послуг вказано дату 02.02.2026, однак в цей день заяви представником не подавалися та цим днем не датувалися) представником відповідачки було подано клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконфереції (а. с. 108-109).
Апеляційний господарський суд бере до уваги, що подання заяв з процесуальних питань залежить виключно від волевиявлення учасника справи і є його правом.
На переконання апеляційного господарського суду, складання та подання заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції не потребує значних витрат часу, є технічною дією, спрямованою на забезпечення участі представника в судовому засіданні.
Щодо участі в судовому засіданні.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередню участь у судовому засіданні. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому одночасно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час. Такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами (постанови Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, від 20.07.2021 у справі № 922/2604/20, від 01.12.2021 у справі №641/7612/16-ц, від 18.05.2022 у справі № 910/4268/21).
При цьому, суд апеляційної зауважує, що в Акті прийому наданих послуг зазначено кількість витраченого часу для участі в засіданні - 3 години. В той же час, єдине судове засідання в суді апеляційної інстанції тривало близько однієї години, що підтверджується протоколами судових засідань в режимі відеоконфереції № 5877232 та № 5879302 (а. с. 115-117).
Тому, обґрунтованими витратами відповідачки на професійну правничу допомогу в цій частині є 2 000 грн.
Щодо підготовки та подання заяви про відшкодування витрат на професійну правничу (правову) допомогу з додатками, суд апеляційної інстанції враховує, що за усталеною правовою позицією Верховного Суду заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною і подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору. Тому в цій частині витрати не підлягають розподілу.
Крім того, апеляційний господарський суд, при наданні оцінки послугам з правничої допомоги також врахував, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.10.2021 у справі № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19).
Водночас процедура стягнення витрат на правову допомогу не може використовуватися як інститут безпідставного збагачення та як інститут покарання за недобросовісну процесуальну поведінку одного з учасників провадження, оскільки таке стягнення не переслідуватиме легітимну мету та не відповідатиме процесуальній суті передбаченої положеннями ГПК України компенсації таких витрат (подібна позиція викладена в додаткових постановах Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 908/314/18, від 12.12.2024 у справі № 920/882/23(920/234/19), від 26.11.2024 у справі № 922/1792/24, від 19.11.2024 у справі № 873/103/24).
Враховуючи викладене в сукупності, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що обсяг наданих ФОП Новіковій Г.Л. юридичних послуг та їх вартості, є обґрунтованим та підтвердженим в загальному розмірі 14 000 грн, і в такій сумі підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки.
Оскільки в постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 у справі №903/981/25 не було вирішено питання щодо розподілу цих витрат, керуючись ст. 244 ГПК України, суд вважає за необхідне ухвалити додаткову постанову у справі № 903/981/25.
Керуючись ст. ст. 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд
1. Заяву представника фізичної-особи підприємця Новікової Галини Леонтіївни про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
3. В стягненні 16 000 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
4. Господарському суду Волинської області видати наказ на виконання цієї постанови.
5. Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Головуючий суддя Петухов М.Г.
Суддя Гудак А.В.
Суддя Олексюк Г.Є.