РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.02.2026Справа № 910/14974/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-СТРАХУВАННЯ"

до Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС"

про стягнення 156008,42 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-СТРАХУВАННЯ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" про стягнення з відповідача 156008,42 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що водій тролейбуса ЛАЗ Е301ДЗ, з вини якого трапилась ДТП, є працівником Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС", тому саме відповідач, як роботодавець та власник транспортного засобу - тролейбуса ЛАЗ Е301ДЗ, відповідно до ст.1172 Цивільного кодексу України є відповідальним за завдані своїм працівником збитки та повинен сплатити на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 156008,42 грн.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Ухвалою від 08.12.2025 Господарський суд міста Києва вказану позовну заяву залишив без руху.

09.12.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 16.12.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/14974/25, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

25.12.2025 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація по справі.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи ухвала суду про відкриття провадження у справі від 16.12.2025 направлена судом до електронного кабінету відповідача.

Згідно із п.2 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Згідно із повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи ухвала суду про відкриття провадження доставлена до електронного кабінету відповідача 16.12.2025 о 18:54 год, а отже вважається врученою відповідачу 17.12.2025.

Відтак, згідно із п.2 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Судом враховано, що частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на вказані приписи Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно із ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч.4 ст.240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.240 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що внаслідок ДТП, яка відбулася 18.02.2025 за участі транспортних засобів "Citroen C3", державний номерний знак НОМЕР_1 та тролейбуса ЛАЗ Е301ДЗ, номерний знак НОМЕР_2 , було пошкоджено транспортний засіб "Citroen C3", державний номерний знак НОМЕР_1 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника транспортного засобу "Citroen C3", державний номерний знак НОМЕР_1 були застраховані в позивача згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту CLAU-006144 від 17.07.2024.

Позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 156008,42 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №5643 від 06.03.2025.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно правова відповідальність власника тролейбуса ЛАЗ Е301ДЗ, номерний знак НОМЕР_2 не була застрахована.

Оскільки водій тролейбуса ЛАЗ Е301ДЗ, номерний знак НОМЕР_2 , з вини якого трапилась ДТП, є працівником Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС", тому саме відповідач, як роботодавець відповідно до ст.ст. 1172, 1192 Цивільного кодексу України повинен сплатити на користь позивача 156008,42 грн виплаченого страхового відшкодування.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

18.02.2025 в м. Києві по вул. Січових Стрільців, 46 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу "Citroen C3", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та тролейбуса ЛАЗ Е301ДЗ, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.03.2025 у справі №761/9638/25 водія тролейбуса ЛАЗ Е301ДЗ, номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП, майнові інтереси власника транспортного засобу "Citroen C3", державний номерний знак НОМЕР_1 були застраховані в ТДВ "СК "ВІДІ-СТРАХУВАННЯ", згідно із договором добровільного страхування наземного транспорту CLAU-006144 від 17.07.2024.

На підставі акту огляду транспортного засобу від 25.02.2025; рахунку № ЕСеС-0002952 від 26.02.2025; страхового акту №21589 від 05.03.2025, позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 156008,42 грн, що підтверджується платіжною інструкцією 5643 від 06.03.2025.

Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, цивільно правова відповідальність власника тролейбуса ЛАЗ Е301ДЗ, номерний знак НОМЕР_2 не була застрахована, що підтверджується відповіддю Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Згідно з відповіддю відповідача вих № 053/01/02-1965 від 07.10.2025 на адвокатський запит позивача:

- станом на 17.07.2025 ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з філією КП "Київпастранс" ТРЕД №2 та працював на посаді водія тролейбуса;

- на момент скоєння ДТП 18.02.2025 водій ОСОБА_2 виконував свої трудові обов`язки за кермом тролейбуса ЛАЗ Е301Д3, № 2663;

- станом на момент вчинення ДТП 18.02.2025 тролейбус ЛАЗ Е301Д3, № 2663 не був застрахований відповідно до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на факт виплати позивачем страхового відшкодування, оскільки, водій транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, був працівником відповідача, позивач відповідно до ст.ст. 1172, 1192 Цивільного кодексу України звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача, як роботодавця винної у ДТП особи 156008,42 грн страхового відшкодування.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Умовами застосування цієї норми є завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

Разом з тим, глава 82 Цивільного кодексу України встановлює і правила спеціальних деліктів, які передбачають особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб).

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальними правилом, закріпленим у ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП, майнові інтереси власника транспортного засобу "Citroen C3", державний номерний знак НОМЕР_1 були застраховані в ТДВ "СК "ВІДІ-СТРАХУВАННЯ", згідно із договором добровільного страхування наземного транспорту CLAU-006144 від 17.07.2024.

На підставі акту огляду транспортного засобу від 25.02.2025; рахунку № ЕСеС-0002952 від 26.02.2025; страхового акту №21589 від 05.03.2025, позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 156008,42 грн, що підтверджується платіжною інструкцією 5643 від 06.03.2025.

Вина водія тролейбуса ЛАЗ Е301ДЗ, номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку та підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.03.2025 у справі №761/9638/25.

Суд звертає увагу, що оскільки цивільна відповідальність водія тролейбуса ЛАЗ Е301ДЗ, номерний знак НОМЕР_2 застрахована не була, то норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на дані правовідносини не поширюється.

Відповідно до ч.2 ст.108 Закону України "Про страхування" якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

За приписами статті 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

При цьому суд враховує, що за загальним правилом відповідальність є індивідуальною, і саме на особу яка завдала збитків покладено обов`язок їх відшкодування, однак не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується з приписами ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України, відповідно до якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Так, розглядаючи спірні відносини, суд враховує позицію Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 905/1391/19, відповідно до якої тлумачення частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 355/1394/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 426/16825/16-ц, у постанові від 05.12.2018 зазначає, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відповідач листом вих № 053/01/02-1965 від 07.10.2025 підтвердив, що на момент скоєння ДТП 18.02.2025 водій ОСОБА_2 виконував свої трудові обов`язки за кермом тролейбуса ЛАЗ Е301Д3, № 2663 та перебував у трудових відносинах.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що саме відповідач несе відповідальність за шкоду завдану внаслідок ДТП, яка відбулася 18.02.2025.

При цьому, зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, не була застрахована станом на дату ДТП, суд дійшов висновку про те, що на відповідача покладається обов`язок відшкодувати суму страхового відшкодування у повному обсязі, що становить 156008,42 грн.

Вказана сума є реальною вартістю виконаних робіт, що підтверджується також Актом виконаних робіт № ЕСеСа079482 від 29.04.2025.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

За встановлених обставин, з огляду на приписи ст.74, 76, 77-79, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 156008,42 грн.

ВИСНОВКИ СУДУ

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-СТРАХУВАННЯ" до Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" про стягнення 156008,42 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" (04070, м.Київ, вул.Набережне Шосе, буд.2, ідентифікаційний код 31725604) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-СТРАХУВАННЯ" (08131, Київська обл., Бучанський р-н, с.Софіївська Борщагівка, вул.Велика Кільцева, буд.60-А, ідентифікаційний код 35429675) 156008,42 грн страхового відшкодування та 2422,40 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 20.02.2026.

Суддя С.О. Турчин