УХВАЛА

м. Київ

19.02.2026Справа № 910/9063/22

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Ягельської А.О.

заяву головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюка Романа Анатолійовича

за участю Комунального підприємства «Харківський метрополітен»

про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам

у справі № 910/9063/22

за позовом Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго

про стягнення 1 294 237 380,37 грн

За участю представники сторін:

від стягувача: Драчова М.С.;

від боржника: Єсипенко О.В.;

від органу ДВС: Борисюк Р.А.;

від КП «Харківський метрополітен»: Батіг В.В.

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго про стягнення 1 294 237 380,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі укладеного Договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0044-02022 від 01.01.2019 відповідачу надано послуги з передачі електричної енергії за період з липня 2019 року по липень 2022 року, які відповідач мав сплачувати поетапно у порядку, визначеному пунктами 6.2 та 6.5 договору. Враховуючи те, що відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання за договором в частині сплати наданих послуг, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 1 294 237 380,37 грн, з яких 509 405 713,94 грн основного боргу, 110 383 925,17 грн пені, 518 584 265,97 штрафу, 131 834 558,54 грн інфляційних втрат та 24 028 916,77 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 (суддя Сівакова В.В.) у справі № 910/9063/22 позов задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго 482 024 394,77 грн основного боргу, в іншій частині в позові відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 у справі № 910/9063/22 залишено без змін.

31.03.2025 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 у справі № 910/9063/22 видано відповідний наказ.

Постановою Верховного Суду від 12.11.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 у справі №910/9063/22 в частині стягнення боргу в сумі 43 290 501,15 грн, 110 383 925,17 грн пені, 518 584 265,97 штрафу, 131 834 558,54 грн інфляційних втрат та 24 028 916,77 грн, 3% річних скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу № 910/9063/22 передано на розгляд судді Привалову А.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 суддею Приваловим А.І. прийнято справу № 910/9063/22 до провадження в частині вимог щодо стягнення боргу в сумі 43 290 501,15 грн, 110 383 925,17 грн пені, 518 584 265,97 штрафу, 131 834 558,54 грн інфляційних втрат та 24 028 916,77 грн, 3% річних. Справу № 910/9063/22 ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 11.12.25 о 12:00 год.

27.11.2025 від Міністерства юстиції України до Господарського суду міста Києва через підсистему ЄСІТС Електронний суд надійшла заява, в якій заявник просить надати дозвіл щодо звернення стягнення на грошові кошти Комунального підприємства «Харківводоканал» (, адреса: 61052, Україна, Харківська обл., місто Харків, вулиця Конторська, будинок 90) з метою виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/9063/22 від 31.03.2025 про стягнення Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ) 438 733 893,62 грн. основного боргу, 330 397,35 грн. витрат по сплаті судового збору та з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Відповідно до положень ст. 336 Господарського процесуального кодексу України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Суд розглядає заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в судовому засіданні з викликом такої особи та учасників справи, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи за умови належного їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

05.02.2026 від Міністерства юстиції України до Господарського суду міста Києва через підсистему ЄСІТС Електронний суд надійшла заява, в якій заявник просить надати дозвіл щодо звернення стягнення на грошові кошти Комунального підприємства «Харківський метрополітен» (, адреса:вул. Різдвяна, буд. 29, м. Харків, Харківська область, 61052) з метою виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/9063/22 від 31.03.2025 про стягнення Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ) 423 335 412,13 грн основного боргу, 330 397,35 грн. витрат по сплаті судового збору та з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 розгляд заяви призначено на 19.02.2026 та повідомлено Комунальне підприємство «Харківський метрополітен» про розгляд даної заяви.

11.02.2026 від головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюка Романа Анатолійовича надійшла заява про виконання ухвали суду від 09.02.2026 у справі №910/9063/22.

16.02.2026 через систему «Електронний суд» від представника Комунального підприємства «Харківський метрополітен» надійшли заперечення на заяву державного виконавця та заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.0.2026 задоволено заяву представника Комунального підприємства «Харківський метрополітен» Батіги Владислава Васильовича про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

19.02.2026 через систему «Електронний суд» від боржника надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначив, що ДПЗД «Укрінтеренерго» не заперечує щодо звернення стягнення грошові кошти Комунального підприємства «Харківводоканал» в межах безспірної суми заборгованості основного боргу в розмірі 423 335 412,13 грн.

Присутній у судовому засіданні 19.02.2026 державний виконавець підтримав подану заяву з посиланням на обставини, наведені у заяві.

Представник стягувача підтримав позицію державного виконавця і також не заперечував щодо звернення стягнення на кошти Комунального підприємства «Харківський метрополітен» в межах суми заборгованості у розмірі 423 335 412,13 грн.

Представник боржника також підтримав заяву державного виконання.

Представник Комунального підприємства «Харківський метрополітен» заперечив щодо задоволення поданої, в порядку ст. 336 ГПК України, державним виконавцем заяви.

Розглянувши заяву заяву головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюка Романа Анатолійовича про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншій особі, яка має заборгованість перед боржником, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст.19 Господарського процесуального кодексу України).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Отже, з системного аналізу наведеного вище полягає, що виконання судового рішення є однією з основоположних засад здійснення державою правозахисної функції.

Виконавче провадження це завершальна стадія судового провадження, що полягає у примусовому виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) та являє собою сукупність дій визначених у Законі України Про виконавче провадження органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до означеного Закону підлягають примусовому виконанню. (ст.1 Закону України Про виконавче провадження).

Статтею 2 Закону України Про виконавче провадження визначено що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України Про міжнародні договори України і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення від 19.03.1997 зі справи "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України").

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" № 15729/07 від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення суду по справі №910/9063/22 в частині суми основної заборгованості, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Як убачається з представлених суду документів, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ) перебуває зведене виконавче провадження № 78611362 до складу якого входить, зокрема, виконавче провадження №78142430 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/9063/22 від 31.03.2025, виданого на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023.

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було установлено, що грошові кошти на рахунках боржника відсутні для виконання рішень судів.

Листом ДПЗД «Укрінтеренерго» № 44/22-1980 від 14.10.2025 повідомило, що має право вимоги на стягнення заборгованості до Комунального підприємства «Харківський метрополітен». Тобто, боржнику належать грошові кошти за спожиту електричну енергію, які знаходяться у володінні Комунального підприємства «Харківський метрополітен» на підставі Договорів про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

При цьому, державним виконавцем при зверненні до суду, в порядку ст.336 ГПК України, з даною заявою було ураховано, що постановою Верховного Суду у справі № 910/9063/22 від 12.11.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 та постанову Північного апеляційного Господарського суду від 05.03.2025 у справі № 910/9063/22 скасовано в частині стягнення боргу в сумі 43 290 501,15 грн та наявність спору щодо стягнення 15 398 481,49 грн, а відтак, з ДПЗД «Укрінтеренерго» на користь Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго підлягають стягненню на підставі наказу Господарського суду міста Києва № 910/9063/22 від 31.03.2025 грошові кошти в розмірі 423 335 412,13 грн.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 53 Закону України Про виконавче провадження виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

Порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, визначено ст. 336 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.336 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Системний аналіз приписів статті 53 Закону України "При виконавче провадження" та статті 336 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем задля неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду.

Тобто, особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.04.2020 у справі №910/5300/17 зазначено, що предметом дослідження суду, у даному випадку, буде факт наявності заборгованості, що підтверджується належними доказами, зокрема, це може бути відповідне рішення суду та факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти на які виконавець просить звернути стягнення.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно з частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з аналізу зазначених норм процесуального права, обов`язок доказування тих обставин, на які посилаються учасники судового процесу, як на підставу своїх вимог або заперечень покладено на сторони. При цьому, суд позбавлений прав самостійно збирати докази, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Таким чином, предметом дослідження суду, у даному випадку, є факт наявності заборгованості, що підтверджується належними доказами, зокрема, це може бути відповідне рішення суду або факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які стягувач чи виконавець просить звернути стягнення.

Обґрунтовуючи заяву, державний виконавець посилається на заборгованість КП «Харківський метрополітен» перед ДПЗД «Укрінтеренерго» за спожиту електричну енергію за період січень - листопад 2023 року, яка становить 363 305 420,67 грн.

Однак, як зазначив у своїх запереченнях КП«Харківський метрополітен» зазначена в заяві заборгованість є предметом та підставою позову ДПЗД «Укрінтеренерго» до КП «Харківський метрополітен» у справі № 922/1940/24.

КП «Харківський метрополітен» оспорює заборгованість з підстав, наведених у заявах по суті у справі № 922/1940/24, яка розглядається Господарським судом Харківської області. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.07.2024 провадження у справі №922/1940/24 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 922/1454/24 за позовною заявою КП «Харківський метрополітен» до АТ «ХАРКІОВБЛЕНЕРГО», НЕК «Укренерго», ДПЗД «Укрінтеренерго». Предметом заявленого позову у справі №922/1454/24 є зобов`язання АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» та НЕК «Укренерго» провести коригування обсягів електричної енергії розподіленої/переданої КП «Харківський метрополітен», а також зобов`язання ДПЗД «Укрінтеренерго» виставити нові рахунки на оплату вартості електричної енергії та сформувати нові акти купівлі-продажу електричної енергії з урахуванням проведених коригувань за період, зокрема, за період січень - листопад 2023 року. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.10.2024 у справі №922/1454/24 призначено комплексну судову електротехнічну та економічну експертизу та зупинено провадження у справі.

Отже, з наданих до справи доказів убачається існування спору між КП«Харківський метрополітен» та ДПЗД «Укрінтеренерго» щодо обсягів спожитої КП«Харківський метрополітен» у період січень - листопад 2023 року електричної енергії, що, у свою чергу, безпосередньо впливає і на розмір заборгованості за вказаний період, а також на розмір інший нарахувань, заявлених до стягнення у справі № 922/1940/24.

Судом також ураховано, що до стягнення у справі № 922/1940/24, яка розглядається Господарським судом Харківської області, за позовом ДПЗД «Укрінтеренерго» до КП«Харківський метрополітен» заявлено розмір заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 363 305 420,67 грн, що є значено меньшою, ніж сума заборгованості ДПЗД «Укрінтеренерго» перед НЕК «Укренерго», яка підлягає стягненню за наказом Господарського суду міста Києва №910/9063/22 від 31.03.2025.

При цьому, наявність листа КП «Харківський метрополітен» від 20.02.2024 за вих. № 15/354/0109 не спростовує факту існування судового спору між сторонами та підлягає оцінці з урахуванням інших наявних доказів.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність на даний час доказів безспірності заборгованості КП«Харківський метрополітен» перед ДПЗД «Укрінтеренерго» на суму 363 305 420,67 грн.

При цьому, суд звертає увагу, що за своєю правовою природою положення статті 53 Закону України При виконавче провадження та статті 336 ГПК України не є імперативними, судова дискреція в цьому випадку передбачає повноваження суду обирати між альтернативами підставами відмови або задоволення заяви, кожна з яких є законною, вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, з урахуванням усіх обставин справи та відомостей про всіх учасників процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 910/10579/19, від 12.05.2021 у справі №910/8613/19.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із заявлених головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюком Р.А. у заяві про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншій особі, яка має заборгованість перед боржником, вимог, наведених ним обґрунтувань та наданих учасниками справи доказів, приймаючи до уваги положення ст.336 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюка Романа Анатолійовича про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншій особі, яка має заборгованість перед боржником.

Керуючись ст. 234, 235, 336 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюка Романа Анатолійовича про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншій особі - Комунальному підприємству «Харківський метрополітен» (, адреса:вул. Різдвяна, буд. 29, м. Харків, Харківська область, 61052), яка має заборгованість перед боржником, відмовити повністю.

2. Згідно ч. 1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано: 20.02.2026.

Суддя А.І. Привалов