ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2026м. ДніпроСправа № 904/6665/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., розглянув спір

за позовом Комунального підприємства "Міська житлово-технічна інспекція" Нікопольської міської ради, м. Нікополь, Дніпропетровська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія" "Альянсремтрактор", м. Нікополь, Дніпропетровська обл.

про стягнення заборгованості у сумі 10 250 грн 96 коп.

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Міська житлово-технічна інспекція" Нікопольської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія" "Альянсремтрактор" заборгованість у сумі 10 250 грн 96 коп., з яких: 8 000 грн 00 коп. - збитки, 1 600 грн 00 коп. - 20% штрафу, 298 грн 96 коп. - пені (у розмірі подвійної ставки НБУ), та 352 грн 00 коп. - пені (у розмірі 0,1 % від вартості послуг).

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 190 від 10.06.2025 про надання послуг з поточного ремонту та технічного обслуговування автомобільного транспорту.

Ухвалою господарського суду від 01.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Сторони повідомлені про відкриття провадження у справі № 904/6665/25, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставлення ухвали суду від 01.12.2025 до електронного кабінету позивача та відповідача 02.12.2025.

11.12.2025 до суду від відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов, в якому останній вказує на таке:

- відповідачем лише 07.10.2025 було отримано лист від позивача, з проханням о 10:00 год. 07.10.2025 направити представника останнього для складання акту про порядок і строки усунення виявлених недоліків (дефектів), у зв`язку з чим відповідач не зміг вчасно відреагувати на прохання позивача та направити свого представника для складання вказаного акуту.

Крім того, в період з 07.10.2025 по 13.10.2025 відповідач не мав можливості направити на адресу позивача лист з підписом керівника підприємства за результатами розгляду отриманого 07.10.2025 засобами поштового зв`язку повідомлення через відсутність на робочому місці керівника підприємства.

- Позивачем до позовної заяви не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вини виконавця, що послугували підставою для виходу із ладу (наявність неробочого стану) підіймального механізму кузова та гідравлічного механізму маніпулятора.

17.12.2025 до суду від позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій останній з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, не погоджується з огляду на таке:

- позивач вважає, що твердження відповідача стосовно неможливості надіслати листа без підпису керівника, є безпідставними, оскільки відповідно до відомостей з ЄДР, відповідач має ще двох законних представників, які мали повноваження на підписання відповідного листа.

- Відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження якісного виконання робіт та наміру останнього дотримуватися гарантійних зобов`язань, як доброчесного виконавця проведених робіт.

23.12.2025 до суду від відповідача через систему «Електронний суд» надішли заперечення на відповідь на відзив, в якій останній вказує на те, що лише Глушков А.П. є єдиною посадовою особою підприємства з правом підпису, інші представники обмежені переліком повноважень.

Крім того, відповідач наголошує на тому, що умови спірного договору визначають обов`язкову підставу щодо можливості стягнення замовником з виконавця за порушення договірних зобов`язань неустойку у вигляді штрафу та пені наявність вини виконавця.

В свою чергу позивачем на доведено належними та допустимим доказами, що саме з вини виконавця вийшов з ладу підіймальний механізм кузова та гідравлічного механізму маніпулятора.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у справі є наявність/відсутність підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія" "Альянсремтрактор" збитків та штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору № 190 від 10.06.2025 про надання послуг з поточного ремонту та технічного обслуговування автомобільного транспорту.

10.06.2025 року між Комунальним підприємством "Міська житлово-технічна інспекція" Нікопольської міської ради (далі - замовник) Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія" "Альянсремтрактор" (далі - виконавець) було укладено договір № 190 про надання послуг з поточного ремонту та технічного обслуговування автомобільного транспорту.

Відповідно до п. 1.2 договору предмет договору є надання послуг з поточного ремонту та технічного обслуговування автомобільного транспорту Замовника за кодом ДК 021:2015:50110000-9 Послуги з ремонту і технічною обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання згідно Калькуляції (додаток 1).

Замовник зобов`язується на умовах цього Договору прийняти і оплатити Послуги, визначені в розділі І цього Договору. Платіжні зобов`язання Замовника виникають виключно при наявності відповідного бюджетного призначення (бюджетного асигнування) (п. 1.3 договору).

Перелік, обсяги та вартість Послуг зазначаються в Переліку послуг (додаток № 1 до цього Договору), що є його невід`ємною частиною (п. 1.4 договору).

Обсяги надання «Виконавцем» Послуг можуть бути зменшені залежно від обсягів реального фінансування бюджетом міста видатків з яких оплачуються послуги, що є предметом цього Договору та інших випадків (п. 1.5 договору).

Згідно з п. 2.1. договору договірна ціна встановлюється в національній валюті України та складає: - 8 000,00 грн., у т.ч. ПДВ: 1 333,33 грн.

Оплата здійснюється в межах бюджетного фінансування при наявності кошторисних призначень.

Замовник має право зменшити обсяг надання Послуг в залежності від реального фінансування видатків. Ціна даного Договору може бути також зменшена за взаємною згодою Сторін (п. 2.2 договору).

Розрахунки за даним Договором проводяться виключно в безготівковій формі по факту надання Послуг шляхом перерахування Замовником на рахунок Виконавця грошових коштів на підставі акту здачі-приймання наданих послуг (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору строк надання послуг, зазначених в розділі 1 даного Договору до 2025 з правом Виконавця на дострокове завершення надання послуг і здачу їх Замовнику.

Строки надання Послугможуть змінюватися із внесенням відповідних змін у Договір у разі виникнення документально, підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у т. ч. форс-мажорних обставин, затримки фінансування витрат Замовника та ш. за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у Договорі (п. 4.2 договору).

Місце надання послуг: м. Нікополь, Дніпропетровська обл. (п. 4.3 договору).

Виконавець забезпечує належне та своєчасне надання Послуг. Здавання-приймання Послуг після їх фактичного завершення здійснюється у відповідності до чинного порядку і оформлюється актом здачі-приймання наданих Послуг.

Виконавець складає та надає Замовнику акти здачі-приймання наданих Послуг у двох примірниках в строк 5 робочих днів з дати завершення фактичного надання Послуг. Замовник повертає Виконавцю один примірник підписаного акту або мотивовану відмову від його підписання в 5-денний строк з дати отримання актів здачі-приймання наданих Послуг (п. 4.4 договору).

Якщо при здаванні-прийманні Послуг будуть виявлені суттєві недоробки, що виникли з вини Виконавця. Замовник не підписує акт здачі-приймання наданих Послуг і затримує оплату Послуг, виконаних з порушенням, до усунення Виконавцем цих недоліків (п. 4.5 договору).

Виконавець повинен надати передбачені цим Договором Послуги з якістю, що відповідає умовам документації закупівлі та всім вимогам і стандартам, що висуваються до послуг даного виду відповідно до чинного законодавства України (п. 5.1 договору).

Згідно з п. 8.1. договору Виконавець гарантує якість надання Послуг та можливість експлуатації об`єкту протягом гарантійного строку.

Виконавець гарантує якість наданих послуг протягом 12 місяців з дати підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг. Перебіг гарантійного строку розпочинається з прийняття всього обсягу наданих послуг і підписання сторонами відповідного акту здачі-приймання наданих послуг та продовжується на строк ліквідації дефектів, що виникли в період гарантійної експлуатації, відповідальність за які несе виконавець.

У разі виявлення протягом гарантійних строків недоліків (дефектів) у наданих послугах, замовник протягом п`яти робочих днів після їх виявлення повідомляє про це виконавця і запрошує для складання акта про порядок і строки усунення виявлених недоліків (дефектів).

8.3. Якщо Виконавець не з`явиться без поважних причин у визначений у повідомленні Замовника строк, Замовник має право залучити до складання акта незалежних експертів, повідомивши про це Виконавця, або самостійно скласти зазначений акт комісійно. Акт, складений без участі Виконавця, надсилається йому для виконання протягом 3 (трьох) робочих днів після складення.

Виконавець зобов`язаний за свій рахунок усувати залежні від нього недоліки (дефекти) надання Послуг, які виявлені протягом дії гарантійного строку, шляхом виправлення недоліків (дефектів) в строк та у порядку, які визначені в акті про їх усунення (п. 8.3 договору).

Відповідно до п. 9.1. договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим Договором.

У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань з вини Виконавця, Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сталося невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань, від суми невиконаних або несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожний день затримки виконання за весь період невиконання (п. 9.2 договору).

У разі виявлення порушень умов Договору щодо строку усунення недоліків з вини Виконавця, Виконавець зобов`язується сплатити пеню в розмірі 0,1 % від вартості Послуг, щодо яких допущено прострочення усунення недоліків, за кожний день прострочення, а також штраф у розмірі 20 % від вартості неякісно наданих Послуг (п. 9.3 договору).

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31.12.2025, але в будь-якому випадку - до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором (п. 11.1 договору).

Звертаючись з даним, позовом позивач вказує на те, що на виконання умов спірного договору 12.06.2025 відповідач надав, а позивач прийняв послуги з наладка гідросистеми маніпулятора ІVЕКО, про що у відповідності до п. 4.4 договору сторонами було складено та підписано Акт наданих послуг № 1 від 12.06.2025, і на підставі рахунку на оплату позивачем було сплачено відповідачу кошти у сумі 8 000,00 грн, разом з ПДВ.

В ході експлуатації гідросистема маніпулятора автомобіля ІVЕКО НОМЕР_1 перестала працювати, у зв`язку з чим позивач у відповідності до п. 8.2. повідомив про це відповідача та неодноразово запрошував його для складання акта про порядок і строки усунення виявлених недоліків (дефектів) в телефонному режимі.

Однак відповідач ігнорував запрошення, тому позивачем повідомлення про направлення представника було надіслано 06.10.2025 Укрпоштою цінним листом з повідомленням про вручення, вказаний лист був вручений представнику відповідача 07.10.2025.

У вказаному повідомленні позивач просив відповідача направити представника для складання акту про порядок і строки усунення виявлених недоліків о 10:00 07.10.2025 за адресою м. Нікополь, вул. Івана Мазепи, 19.

В свою чергу, у визначений час представник відповідача не з`явився, через що позивач був змушений у відповідності до п.8.3. договору самостійно скласти Акт проведення контрольного огляду роботи гідравлічного обладнання для автомобіля ІVЕКО держ. № НОМЕР_2 , який було підписано чотирма членами комісії та затверджено керівником позивача 13.10.2025.

У вказаному акті зазначено, що підіймальний механізм кузова та гідравлічний механізм маніпулятора не працює з невстановлених причин.

16.10.2025 позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію № 1740 від 15.10.2025 щодо виконання гарантійних зобов`язань за Договором № 190 «Про надання послуг з поточного ремонту та технічного обслуговування автомобільного транспорту» в якій позивач вимагає протягом 14 календарних днів з дати складання Акту проведення контрольного огляду роботи гідравлічного обладнання для автомобіля ІУЕКО держ. № НОМЕР_2 , а саме з 13.10.2025 безоплатно виконати роботи з усунення недоліків та дефектів в роботі гідравлічного обладнання автомобіля ІУЕКО.

Однак відповідач проігнорував вимоги, викладені у претензії.

З огляду на викладені обставини, позивач вказує на те, що вартість реальних збитків, заподіяних неякісними послугами відповідача відповідно договору становлять втрати позивача на суму 8 000,00 грн, разом з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № 1 від 12.06.2025 та платіжною інструкцію № 339 від 13 червня 2025.

Крім того, на підставі пункті 9.2, 9.3 договору відповідачем нараховано та заявлено до стягнення 20% штрафу від неякісно наданих послуг у сумі 1 600, 00 грн, пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 13.10.2025 по 18.11.2025 у сумі 298, 96 грн, та пеня у розмірі 0,1% від вартості неякісних послуг за період з 13.10.2025 по18.11.2025 у сумі 352, 00 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з нормами ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 180 Господарського кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Оцінивши зміст договору, господарський суд встановив, що сторонами погоджено його істотні умови.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним.

Таким чином укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду, за умовами якого відповідач мав надати послуги з ремонту автотранспорту, а позивач був зобов`язаний такі роботи оплатити.

Так, господарським судом встановлено, що на виконання умов спірного договору 12.06.2025 відповідач надав, а позивач прийняв послуги з наладка гідросистеми маніпулятора ІVЕКО, про що у відповідності до п. 4.4 договору сторонами було складено та підписано Акт наданих послуг № 1 від 12.06.2025, і на підставі рахунку на оплату позивачем було сплачено відповідачу кошти у сумі 8 000,00 грн, разом з ПДВ.

В свою чергу, звертаючись з даним позовом позивач просить суд стягнути з відповідача збитки у суму 8 000, 00 грн, які завданні останньому через неякісно виконані роботи, на підтвердження чого, останнім надано до суду Акт проведення контрольного огляду роботи гідравлічного обладнання для автомобіля ІVЕКО держ. № НОМЕР_2 , який було підписано чотирма членами комісії та затверджено керівником позивача 13.10.2025.

У вказаному акті зазначено, що підіймальний механізм кузова та гідравлічний механізм маніпулятора не працює з невстановлених причин.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За загальними положеннями статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до положень частини першої статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Підставою для відшкодування збитків відповідно до пункту 1 статті 611 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України є порушення зобов`язання.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Отже, з урахуванням предмета позову для висновку щодо збитків предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю в діях/бездіяльності відповідача повного складу господарського правопорушення (п. 14 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17).

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Тобто, твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню саме позивачем.

В свою чергу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази господарський суд зазначає наступне.

В долучених позивачем до матеріалів справи доказів не вбачається можливості встановити факт, що гідросистема маніпулятора ІVЕКО вийшла з ладу саме через неналежне її налагодження з боку відповідача.

При цьому, долучений до матеріалів справи акт проведення контрольного огляду від 13.10.2025 лише фіксує факт наявності дефекту, але не визначає причину його виникнення, з чого слідує відсутність можливості встановити вину відповідача.

Отже, встановлення самого лише факту наявності дефекту в гідросистемі маніпулятора ІVЕКО, не є доказом наявності вини відповідача.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, заявляючи вимогу про відшкодування збитків, позивач належним чином не довів факт наявності протиправної поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та збитками, спричиненими позивачу.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд наголошує щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни доГосподарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосуванняКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Господарський суд відзначає, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних доказів та, відповідно, не обґрунтовано наявності всіх елементів складу правопорушення, що є необхідною умовою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення заявлених вимог в частині стягнення збитків у сумі 8 000, 00 грн.

Що до вимог позивача про стягнення 20% штрафу від неякісно наданих послуг у сумі 1 600, 00 грн, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 13.10.2025 по 18.11.2025 у сумі 298, 96 грн, та пені у розмірі 0,1% від вартості неякісних послуг за період з 13.10.2025 по18.11.2025 у сумі 352, 00 грн, господарський суд зазначає таке.

Так, пунктом 8.1. договору сторони погодили, що виконавець гарантує якість надання послуг та можливість експлуатації об`єкту протягом гарантійного строку.

Виконавець гарантує якість наданих послуг протягом 12 місяців з дати підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг. Перебіг гарантійного строку розпочинається з прийняття всього обсягу наданих послуг і підписання сторонами відповідного акту здачі-приймання наданих послуг та продовжується на строк ліквідації дефектів, що виникли в період гарантійної експлуатації, відповідальність за які несе виконавець.

У разі виявлення протягом гарантійних строків недоліків (дефектів) у наданих послугах, замовник протягом п`яти робочих днів після їх виявлення повідомляє про це виконавця і запрошує для складання акта про порядок і строки усунення виявлених недоліків (дефектів).

Господарським судом встановлено, що сторонами підписано акт наданих послуг № 1 12.06.2025, відповідно до якого відповідач надав послуги з наладки гідросистеми маніпулятора Ivecoна загальну суму 8 000, 00 грн, а позивач прийняв вказані роботи без заперечень та будь-яких зауважень.

Таким чином, відповідно до умов договору перебіг гарантійного строку розпочався з 12.06.2025 та повинен закінчитися 12.06.2026.

В свою чергу, в період гарантійного строку гідросистема маніпулятора Iveco вийшла з ладну, що підтверджується актом проведення контрольного огляду від 13.10.2025, складеним позивачем у відповідності до вимог п. 8.3 договору.

Крім того, у пункті 8.3 договору зазначено про те, що виконавець зобов`язаний за свій рахунок усувати залежні від нього недоліки (дефекти) надання послуг, які виявлені протягом дії гарантійного строку, шляхом виправлення недоліків (дефектів) в строк та у порядку, які визначені в акті про їх усунення.

Як вбачаються зі змісту складеного позивачем акту, останнім не визначений строк та порядок усунення встановлених недоліків.

Втім, позивачем після складання акту проведення контрольного огляду від 13.10.2025, на адресу відповідача надсилалася претензія № 1740 від 15.10.2025, яка отримана останнім 20.10.2025.

У вказаній претензії позивач вимагав від відповідача протягом 14 календарних днів з дати складання акту, а саме з 13.10.2025 безоплатно виконати роботи з усунення недоліків в роботі гідравлічного обладнання автомобіля Iveco.

В свою чергу, відповідач відповіді на претензію не надав, та в порушення пункту 8.3 договору виявлені недоліки (дефекти) у визначений строк (до 27.10.2025 включно) не усунув.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Як визначено ч.ч. 2, 3 вказаної норми штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 9.1. договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим Договором.

У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань з вини Виконавця, Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сталося невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань, від суми невиконаних або несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожний день затримки виконання за весь період невиконання (п. 9.2 договору).

У разі виявлення порушень умов Договору щодо строку усунення недоліків з вини Виконавця, Виконавець зобов`язується сплатити пеню в розмірі 0,1 % від вартості Послуг, щодо яких допущено прострочення усунення недоліків, за кожний день прострочення, а також штраф у розмірі 20 % від вартості неякісно наданих Послуг (п. 9.3 договору).

Щодо стягнення пені господарський суд зазначає наступне.

Так, позивачем нараховано пеню за двома пунктами договору, за одне й те саме порушення з боку відповідача, а саме за не виконання гарантійного зобов`язання в частині усунення недоліків обладнання, яке вийшло з ладу.

В свою чергу, у випадку порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин права передбачати у договорі можливість одночасного стягнення двох видів пені.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з відповідача, який порушив господарське зобов`язання за спірним договором в частині вчасного не усунення виявлених недоліків (дифектів), пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 13.10.2025 по 18.11.2025 у сумі 298, 96 грн, відповідно до п. 9.2 договору, та пені у розмірі 0,1% від вартості неякісних послуг за період з 13.10.2025 по18.11.2025 у сумі 352, 00 грн, відповідно до п. 9.3 договору, суперечить статті 61 Конституції України.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду по справі №912/1153/19 від 19.12.2019.

За таких обставин, правомірним є стягнення пені відповідно до п. 9.3 договору, саме за порушення умов договору щодо строку усунення недоліків з вини виконавця, виконавець зобов`язується сплатити пеню в розмірі 0,1 % від вартості послуг.

Крім того, господарський суд звертає увагу на те, що під час здійснення нарахування пені позивачем не взято до уваги ст. 253 ЦК України, щодо початку перебігу строку.

Після здійсненого судом перерахунку, до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі за період з 14.10.2025 по 18.11.2025 у сумі 288, 00 грн.

За результатом перевірки здійсненого позивачем розрахунку штрафу, судом порушень не встановлено, у зв`язку з чим до стягнення з відповідача підлягає штраф у сумі 1 600, 00 грн.

При цьому суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, пункт 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат вирішення спору.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія" "Альянсремтрактор" (53213, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Шевченка, буд. 148, ) на користь Комунального підприємства "Міська житлово-технічна інспекція" Нікопольської міської ради (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 58 А, ) 288, 00 грн - пені, 1 600,00 грн. - штрафу та 446, 15 грн. - судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 23.02.2026.

Суддя І.А. Рудь