ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 902/133/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Губенко Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТ ДЕВЕЛОПМЕНТ"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025

(головуючий - Бучинська Г.Б., судді Маціщук А.В., Філіпова Т.Л.)

та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 15.09.2025

(суддя - Тварковський А.А.)

у справі №902/133/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АМК АЛЬЯНС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТ ДЕВЕЛОПМЕНТ"

про стягнення 6013204,68 грн,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

1. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 28.04.2020 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АМК АЛЬЯНС" (далі - ТОВ"АМК АЛЬЯНС", стягувач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТ ДЕВЕЛОПМЕНТ" (далі - ТОВ "ВТ ДЕВЕЛОПМЕНТ", боржник) про стягнення 6 013 204,68 грн.

2. На виконання вказаного рішення 02.08.2024 видано наказ.

3. ТОВ "ВТ ДЕВЕЛОПМЕНТ" подано скаргу на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича (далі - приватний виконавець, Білецький І.М.) у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 02.08.2024 у справі № 902/133/24.

4. Скаргу обґрунтовано тим, що дії приватного виконавця щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності ФОП Семко Володимира Зіновійовича є незаконними, та відповідно передчасною та незаконною є постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні від 03.09.2025 року, оскільки, дії приватного виконавця щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності є також виконавчими діями, які очевидно не можуть вчинятися за наявності постанови про відкладення проведення виконавчих дій. Крім того, приймаючи оскаржувану постанову приватний виконавець фактично розпочинає дії спрямовані на реалізацію арештованого майна боржника.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

5. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 15.09.2025, залишеною без змін постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025, скаргу ТОВ "ВТ ДЕВЕЛОПМЕНТ" на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. залишено без задоволення.

6. Судові рішення мотивовано тим, що сам по собі факт призначення суб`єкта оціночної діяльності у межах виконавчого провадження не порушує прав боржника, оскільки безпосередньо оцінка майна ще не проведена, а відтак подана скарга є передчасною.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

7. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, боржник, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та прийняти нове рішення про задоволення скарги.

8. Скаржник вважає, що суди неправомірно відмовили у задоволенні скарги боржника на дії приватного виконавця щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності визначення вартості майна, оскільки скаржник вважає, що призначення суб`єкта оціночної діяльності є підготовкою до реалізації арештованого майна. Вказане безпосередньо стосується боржника та очевидно порушує його законні права, а тому скаржник вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій про передчасність поданої скарги.

9. Крім того скаржник зазначає, що на теперішній час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування ст. ст. 19, 32 Закону України "Про виконавче провадження" у подібних правовідносинах щодо можливості оскарження боржником дій виконавця, спрямованих на проведення оцінки майна боржника, яке арештоване із забороною користування та розпорядження з метою забезпечення спеціальної конфіскації у кримінальному провадженні, в той час, коли відкладено проведення виконавчих дій, фактично, у зв`язку із тим, що судом вже встановлено неправомірність дій виконавця щодо реалізації такого арештованого майна.

Позиція Верховного Суду

10. Касаційний господарський суд, здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, обговоривши доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, надану господарськими судами попередніх інстанцій юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши дотримання судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

11. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

12. За приписами ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

13. Статтею 18 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

14. Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

15. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

16. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

17. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

18. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

19. Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон України № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

20. Статтею 10 Закон України № 1404-VIII визначено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

21. Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

22. Положеннями статті 18 Закону України № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

23. З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання.

24. Статтею 339 ГПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

25. При цьому відповідно до наведених норм закону сторони виконавчого провадження мають право оскаржити до суду як кожне окреме рішення, дію чи бездіяльність виконавця щодо виконання судового рішення, так і сукупність певних рішень, дій чи бездіяльності виконавця, які на думку скаржника порушують його права, свободи чи інтереси.

26. Втім, для визнання діяльності/бездіяльності неправомірною недостатньо одного лише факту неналежного та / або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків (постанова Верховного Суду від 14.10.2024 у справі №910/10222/22).

27. Оскільки завданням господарського судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, звертаючись до суду, сторона виконавчого провадження зобов`язана обґрунтувати, а суд, у свою чергу, зобов`язаний встановити, яке саме право скаржника як сторони виконавчого провадження порушено та підлягає захисту в порядку судового контролю за виконанням (близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі №641/7824/180).

28. Згідно з частиною другою статті 15 Закону №1404-VIII виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника, тому має бути наведено правові підстави та обґрунтовано порушення прав з огляду на обов`язковість виконання судових рішень.

29. Відтак ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів сторони виконавчого провадження є неприпустимим, а саме собою порушення норм законодавства ще не є достатньою підставою для задоволення скарги в порядку судового контролю, необхідно також довести та встановити порушення прав саме скаржника, як сторони виконавчого провадження.

30. Таким чином, якщо державний/приватний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби, порушив встановлений порядок вчинення виконавчих дій, проте при цьому не порушив права скаржника (скаржник не обґрунтував, а суд не встановив порушення прав саме скаржника, а не будь-якої іншої особи), така скарга задоволенню не підлягає (подібний за змістом висновок викладено Верховним Судом у постановах від 26.09.2023 у справі №911/1840/21 та від 05.12.2018 у справі №904/7326/17).

31. Розглядаючи скаргу боржника на дії приватного виконавця судами встановлено, що:

- 28.04.2020 Господарським судом Вінницької області ухвалено рішення у справі №902/133/24 за позовом ТОВ "АМК Альянс" (стягувач) до ТОВ "ВТ Девелопмент" (боржник) про стягнення 6 013 204,68 грн, відповідно до якого позов задоволено повністю;

- 02.08.2024 на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ, який скеровано стягувачу;

- 23.08.2024 постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 (ідентифікатор доступу 59Е86Е099ВВ3).

- 28.08.2024 постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. накладено арешт та описано майно Боржника: Будівля, позначена в плані літерою "А-4", нежитлова будівля, реєстраційний номер 01, місцезнаходження: Львівська обл., м. Львів, вул. Героїв УПА, 72, загальна площа: 3119,6 кв.м. матеріали стін цегла належить боржнику на підставі договору купівлі-продажу, нежитлової будівлі та земельної ділянки, серія та номер: 3459, виданий 06.09.2022, видавник: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І.;

- 02.09.2025 приватним виконавцем Білецьким І.М. прийнято постанову про відкладення проведення виконавчих дій з примусового виконання наказу №902/133/24 виданого 02.08.2024. Зобов`язано ДП "СЕТАМ" зупинити реалізацію лоту №582887;

- 03.09.2025 постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні постановлено, у постанові вказано -призначити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ФОП Семко В.З., який має Сертифікат, виданий 14.10.2023 за №577/2023 Фондом державного майна України (строк дії: 14.10.2026);

- суб`єкта оціночної діяльності ФОП Семко В.З. зобов`язано надати звіт про вартість майна а саме: Будівля, позначена в плані літерою "А-4", нежитлова будівля, реєстраційний номер 01, місцезнаходження: Львівська обл., м. Львів, вул. Героїв УПА, 72 загальна площа: 3119,6 кв.м., матеріали стін цегла належить боржнику на підставі договору купівлі-продажу, нежитлової будівлі та земельної ділянки, серія та номер: 3459, виданий 06.09.2022, видавник: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І.;

- 04.09.2025 до Господарського суду Вінницької області надійшла скарга ТОВ "ВТ Девелопмент" на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 02 серпня 2024 року у справі № 902/133/24.

32. Встановивши вищезазначене розглянувши скаргу, суди виснували, що відкладення виконавчих дій не є перешкодою для призначення суб`єкта оціночної діяльності, оскільки таке призначення належить до підготовчих заходів, які не мають характеру примусового виконання.

33. Водночас, як вказувалось, скаржник вважає неправомірними дії приватного виконавця з призначення суб`єкта оціночної діяльності.

34. Так, статтею 57 Закону №1404-VIII визначено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

35. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/10956/15, викладено правові висновки, зокрема, про таке:

- аналіз статті 57 Закону дозволяє дійти висновку, що для завдань виконавчого провадження вартість майна боржника може бути визначена двома шляхами: 1) за згодою сторін (та заставодержателя), про досягнення якої вони мають повідомити виконавця у встановленому порядку; 2) у разі недосягнення такої згоди виконавець самостійно визначає вартість майна за ринковими цінами, які діють на день визначення; 3) залучення для оцінки майна суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання;

- Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала висновок про те, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду (див. постанову від 12.06.2019 у справі №308/12150/16-ц, пункт 31 постанови від 20.03.2019 у справі №821/197/18/4440/16);

- разом із цим в залежності від виду майна, вартість якого має бути визначена, Закон розмежовує випадки, за яких залучення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна є або правом, або обов`язком виконавця;

- так, абзац другий частини третьої статті 57 Закону визначає, що для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Зазначена норма за своїм змістом є імперативною, у зв`язку із чим зобов`язує виконавця у визначених нею випадках залучити до оцінки майна суб`єкта оціночної діяльності;

- на відміну від цього частина четверта статті 57 Закону передбачає право виконавця залучати суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна у разі, якщо визначити вартість майна (окремих предметів) йому складно;

- аналогічні положення містять пункти 18-21 в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012;

- беручи до уваги викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що повноваження виконавця вирішувати, залучати чи не залучати суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, стосуються лише проведення оцінки майна, вартість якого він може визначити самостійно, та не розповсюджуються на проведення оцінки нерухомого майна, стосовно якої частина четверта статті 57 Закону передбачає лише один варіант поведінки, який є обов`язковим для виконавця - залучення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання;

- Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що положення статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» не зобов`язують виконавця самостійно з`ясовувати, чи досягли сторони між собою згоди щодо вартості майна боржника, та керуватися для визначення вартості майна боржника лише повідомленням про намір досягнути такої згоди в майбутньому.

36. Подібні за змістом правові висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 10.08.2022 у справі №2-2262/12, від 16.02.2023 у справі №911/1850/18.

37. Крім того, Верховний Суд першочергово враховує те, що сторона виконавчого провадження у разі незгоди з оцінкою майна, визначеною суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, наділена правом подати заперечення щодо такої оцінки та/або оскаржити таке рішення до суду. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

38. Можливість оскарження оцінки майна, шляхом скасування звіту про оцінку майна, визнання оцінки майна недійсною, в порядку оскарження рішень та дій виконавців відповідає сталій та послідовній практиці Верховного Суду (постанови від 28.07.2021 у справі №921/317/18, від 11.11.2020 у справі №922/585/20, від 24.07.2020 у справі № 906/696/18, від 15.10.2020 у справі №917/628/17, від 19.06.2023 у справі №909/121/22, тощо).

39. З урахуванням вищезазначеного касаційний суд вказує на те, що в даному випадку скаржник не позбавлений права на оскарження звіту про проведену оцінку майна, а тому, до складання звіту не можна вважати, що право скаржника є порушеним, зважаючи на те, що приватним виконавцем тільки призначено суб`єкта оціночної діяльності. Тоді як вказувалось у цій постанові, в таких випадках оскарження дій приватного виконавця та задоволення скарги на дії такого виконавця, відбувається за умови встановлення порушення прав саме скаржника, як сторони виконавчого провадження, порушення норм законодавства ще не є достатньою підставою для задоволення скарги в порядку судового контролю.

40. Таким чином суди попередніх інстанцій, встановивши відсутність порушеного права скаржника за фактом винесення приватним виконавцем Білецьким І.М. 03.09.2025 постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1, зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні скарги ТОВ "ВТ Девелопмент" від 04.09.2025.

41. У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування ст. ст. 19, 32 Закону України "Про виконавче провадження" у подібних правовідносинах щодо можливості оскарження боржником дій виконавця, спрямованих на проведення оцінки майна боржника, яке арештоване із забороною користування та розпорядження з метою забезпечення спеціальної конфіскації у кримінальному провадженні, в той час, коли відкладено проведення виконавчих дій, фактично, у зв`язку із тим, що судом вже встановлено неправомірність дій виконавця щодо реалізації такого арештованого майна.

42. Проаналізувавши вказані доводи касаційної скарги касаційний суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

43. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

44. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

45. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 18.03.2025 у справі № 908/3321/23, від 25.02.2025 у справі № 903/622/24, від 04.02.2025 у справі № 909/996/22.

46. Як вбачається з судових рішень у справі судами було встановлено та досліджено всі необхідні обставини для правильного вирішення спору у справі, судами правильно застосовано положення законодавства щодо виконавчого провадження. При цьому доводи в обґрунтування відсутності висновків Верховного Суду направлені на намагання скаржника довести касаційному суду неправомірність дій приватного виконавця в рамках виконавчого провадження. Водночас, скаржником належним чином не обґрунтовано, яким чином на його думку, необхідно застосовувати положення ст. ст. 19, 32 Закону України "Про виконавче провадження", враховуючи, що вказані норми містять загальні положення, статтею 19 Закону України "Про виконавче провадження" визначені права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження, а положеннями ст. 32 передбачена можливість відкладення проведення виконавчих дій, вказані положення є чіткими, однозначними і зрозумілими, та правильно застосовані судами, враховуючи встановлені обставини справи.

47. Відтак, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави та викладенні відповідного правового висновку.

48. Водночас, у контексті обраної скаржником підстави касаційного оскарження Верховний Суд зауважує, що скаржник в касаційній скарзі лише окреслює свою позицію щодо правовідносин, що склалися між учасниками спору. Доводи касаційної скарги зводяться до власного розуміння та трактування скаржником положень, якими врегульовано питання вчинення приватним виконавцем виконавчих дій. Касаційна скарга за своїм змістом фактично зводиться до незгоди з наданою судами оцінкою встановлених фактичних обставин справи, до необхідності надання судом касаційної інстанції переоцінки наявних в матеріалах справи доказів, що не є можливим з огляду на визначені в статті 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Відтак доводи касаційної скарги щодо наявності підстав для скасування судових рішень у справі, не знайшли свого підтвердження, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

49. За змістом ст. 343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

50. Отже, за результатами розгляду скарги на дії чи бездіяльність органів державної/приватної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного/приватного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу державної виконавчої служби/приватного виконавця незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної/приватної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

51. Аналогічні висновки, викладено у постановах Верховного Суду від 17.01.2025 у справі № 906/400/22, від 18.05.2022 у справі № 910/21454/17.

52. З урахуванням вищезазначеного касаційний суд вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення скарги боржника на дії приватного виконавця щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності.

53. Згідно зі статтею 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

54. Суд зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

55. Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені судами, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів зазначає, що судові рішення у справі прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування судових рішень, отже, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

56. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

57. У частині 1 статті 309 ГПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

58. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів, наведених у касаційній скарзі, зазначає, що касаційну скаргу ТОВ "ВТ Девелопмент" необхідно залишити без задоволення, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 15.09.2025 у справі №902/133/24 залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТ ДЕВЕЛОПМЕНТ" залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 15.09.2025 у справі №902/133/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. А. Кролевець

Судді О.М. Баранець

Н.М. Губенко