ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2026 р.м. ХарківСправа № 922/3468/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Почуєвій А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева", м. Харків
про стягнення 3 823 139,29 грн.
за участю представників:

від позивача: Підгорний Б.Б.

від відповідача: Луценко О.І.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" (надалі - відповідач) про стягнення 3823139,29грн. заборгованості.

На підтвердження своїх вимог позивач (з урахуванням додаткових письмових пояснень від 21.11.2025) посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання теплової енергії №4219 від 01.11.2002 в частині оплати спожитої теплової енергії за період: березень 2015 року - березень 2019 року.

Ухвалою від 08.10.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.11.2025.

22 жовтня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог та відмовити у їх задоволенні як за спливом строку позовної давності, так і за необґрунтованістю та недоведеністю. Зокрема, відповідач зауважив, що позивач посилається на договір про постачання теплової енергії за №4218 від 01.11.2002, однак надані ним додатки до Договору і Додаткова угода від 01.05.2021 мають позначку додатків до Договору №4219 від 01.11.2002; рахунки-фактури на оплату, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, сформовані також за Договором № 4219.

Оскільки відзив подано в межах строку, встановленого в ухвалі про відкриття провадження у даній справі, він був прийнятий судом та долучений до матеріалів справи.

03 листопада 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він з доводами відповідача не погодився та наполягав на правомірності позовних вимог. Одночасно з відповіддю на відзив позивачем було заявлено клопотання про поновлення строку на її подання.

У підготовчому засіданні 05.11.2025 судом було задоволено клопотання позивача про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відповіді на відзив. При цьому суд виходив з наступного.

Статтею 118 ГПК України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статтею 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У відповіді на відзив позивач заявив клопотання про поновлення строку на її подання, у якому зазначив, що пропуск даного строку був викликаний тим, що відзив на позовну заяву отриманий позивачем в електронному кабінеті 22.10.2025, але у зв`язку з некоректною роботою системи "Електронний суд" позивач не зміг направити відповідь на відзив у строк, наданий судом.

Згідно з п.3 ч.1 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 5 статті 236 ГПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 181 ГПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Статтею 182 ГПК України передбачено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Таким чином, одним з основних завдань підготовчого провадження у господарській справі є надання сторонам можливості подати всі наявні у них докази та викласти свої доводи та заперечення щодо суті спору.

Враховуючи викладене, а також з огляду на поважність повідомлених позивачем причин пропуску строку, суд визнав за можливе поновити пропущений процесуальний строк на подання відповіді на відзив.

У зв`язку з цим, відповідь позивача на відзив на позовну заяву була прийнята судом та долучена до матеріалів справи.

Також у підготовчому засіданні 05.11.2025 судом без оформлення окремого документа постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів та про відкладення підготовчого засідання на 26.11.2025.

07 листопада 2025 року від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому він звернув увагу на те, що висновок позивача про те, що ним здійснено постачання теплової енергії, а відповідачем спожито її у зазначений ним період, за зазначеними ним адресами і за зазначеним ним Договором № 4218, не доведено належними та допустимими доказами.

Суд прийняв та долучив до матеріалів справи вищевказане заперечення на відповідь на відзив, оскільки відповідач подав його в межах строку, встановленого в ухвалі про відкриття провадження у даній справі.

21 листопада 2025 року від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких він зазначив, що до позовної заяви помилково додано договір про постачання теплової енергії № 4218 від 01.11.2002. Натомість, спірні правовідносини між сторонами щодо постачання та споживання теплової енергії регулюються договором про постачання теплової енергії № 4219 від 01.11.2002, у зв`язку з чим позивач уточнив свої позовні вимоги наступним чином: "стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 3 823 139,29 грн. за невиконання зобов`язань за договором про постачання теплової енергії № 4219 від 01.11.2002 за період: березень 2015 - березень 2019". Додатково позивачем щодо строків позовної давності зазначено про те, що відповідач визнав борг, оскільки здійснював часткові оплати заборгованості із зазначенням в призначенні платежу про оплату за спожиту теплову енергії за договором № 4219 від 01.11.2002. Також строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину відповідно до ст. 5 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)".

26 листопада 2025 року від відповідача надійшло заперечення, в якому він зазначив, що із тексту наданого позивачем Договору №4219 від 01.11.2002 вбачається, що від імені Споживача він укладався директором Ісаєвим М.В., але підпис у Договорі вочевидь не відповідає підпису зазначеної особи, що підтверджується іншими документами Відповідача за підписом Ісаєва М.В. У зв`язку з цим відповідач заявив про сумнів у достовірності наданої 21.11.2025 позивачем копії Договору про постачання теплової енергії № 4219 від 01.11.2002 і просив не приймати його до уваги при вирішенні спору.

У підготовчому засіданні 26.11.2025 судом було прийнято та долучено до матеріалів справи вищевказані додаткові пояснення позивача та заперечення відповідача.

При цьому слід врахувати наступне.

Наведене в додаткових поясненнях позивача уточнення позовної заяви в частині зазначення іншого номеру договору про постачання теплової енергії, який укладено між сторонами, а саме: №4219 від 01.11.2002 замість помилково вказаного в позові №4218 від 01.11.2002, фактично має наслідком зміну підстави позову.

Відповідно до частин 3, 5 статті 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи.

У даному випадку вищевказана зміна підстави позову здійснена позивачем на стадії підготовчого провадження у даній справі і позивачем надано докази направлення додаткових пояснень на адресу відповідача, а тому вона була прийнята судом.

У зв`язку з цим у даній справі розглядаються вимоги КП "Харківські теплові мережі" до ДП "Завод імені В.О. Малишева" про стягнення 3823139,29грн. заборгованості з оплати спожитої теплової енергії за період: березень 2015 року - березень 2019 року за умовами договору про постачання теплової енергії за №4219 від 01.11.2002.

Також у підготовчому засіданні 26.11.2025 судом без оформлення окремого документа постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 10.12.2025.

09 грудня 2025 року від відповідача надійшли:

- Заперечення на додаткові пояснення, в якому відповідач, враховуючи здійснену позивачем зміну підстав позовних вимог, навів додаткові доводи щодо незгоди з позовними вимогами. Зокрема, вказав, що позивач не довів належними доказами факт надання послуг відповідачу за Договором № 4219 на суму, зазначену у його позовній заяві, а також наполягав на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності;

- Заява, в якій відповідач зазначив, що після зміни позивачем предмету позову, з метою з`ясування обґрунтованості суми позовних вимог відповідачем було направлено лист позивачу № 002-16/013/5742 від 08.12.2025 щодо надання засвідчених копій банківських виписок (платіжних повідомлень, платіжних інструкцій), рахунків-фактур та виписки по особовим рахункам гуртожитків за адресами пров. Зерновий, 4-А і вул. Киргизька, 2 у м. Харкові для з`ясування чи зараховані сплачені кошти за опалення приміщень гуртожитків відповідача за березень 2015, січень, лютий, жовтень, листопад, грудень 2017, січень, лютий, березень, квітень, жовтень, грудень 2018 року за Договором №4219 від 01.11.2002, на який посилається позивач, на особовий рахунок цих приміщень у повному обсязі. Враховуючи зазначене, відповідач повідомив, що для отримання банківських виписок (платіжних повідомлень, платіжних інструкцій), рахунків-фактур та виписки по особовим рахункам гуртожитків за адресами пров.Зерновий, 4-А і вул. Киргизька, 2 у м.Харкові за березень 2015, січень, лютий, жовтень, листопад, грудень 2017, січень, лютий, березень, квітень, жовтень, грудень 2018 року за Договором № 4219 від 01.11.2002 та опрацювання інформації потрібен час, у зв`язку з чим своєчасне подання відповідачем зазначених доказів суду унеможливлено об`єктивними обставинами.

Розглянувши вищевказані заперечення та заяву, суд визнав за необхідне прийняти їх та долучити до матеріалів справи.

Також 09.12.2025 від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому він на підставі ч. 6 ст. 91 ГПК України просив витребувати у Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" оригінал Договору № 4219 від 01.11.2002, з оригіналами всіх Додатків до нього та Додаткових угод, у тому числі оригінали Додатку 1 від 01.10.2006, Додатку 2 від 01.10.2006 та Додаткової угоди від 01.10.2006.

За наслідками розгляду даного клопотання у підготовчому засіданні 10.12.2025 судом було постановлено ухвалу, якою клопотання відповідача задоволено та зобов`язано позивача надати в наступне підготовче засідання оригінал Договору про постачання теплової енергії №4219 від 01.11.2002 з оригіналами всіх Додатків до нього та Додаткових угод, у тому числі оригінали Додатку 1 від 01.10.2006, Додатку 2 від 01.10.2006 та Додаткової угоди від 01.10.2006.

За результатами підготовчого засідання 10.12.2025 судом оголошено перерву до 24.12.2025.

23 грудня 2025 року від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких він повідомив про отримання відповіді позивача №05-68/10824 від 16.12.2025 на запит відповідача №002-16/013/5742 від 08.12.2025 щодо надання засвідчених копій банківських виписок (платіжних повідомлень, платіжних інструкцій), рахунків-фактур та виписки по особовим рахункам гуртожитків за адресами пров. Зерновий, 4-А і вул.Киргизька, 2 у м. Харкові. У зв`язку з цим відповідач зазначив, що посилання позивача у додаткових поясненнях від 21.11.2025 щодо визнання відповідачем боргу шляхом здійснення ним часткових оплат заборгованості за Договором № 4219 від 01.11.2002, не підтверджується достовірними, належними і допустимими доказами, відповідно до вимог статей 76-78 ГПК України.

Дані додаткові пояснення відповідача були прийняті судом та долучені до матеріалів справи.

Призначене на 24.12.2025 підготовче засідання не відбулося через те, що у вказану дату в період з 10:45 до 14:00 у приміщенні Господарського суду Харківської області була відсутня електроенергія, що підтверджується відповідним Актом відсутності електроенергії.

У зв`язку з цим, ухвалою від 24.12.2025 підготовче засідання призначено на 07.01.2026.

У підготовчому засіданні 07.01.2026 представники учасників справи повідомили, що надали всі наявні у них докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також вважають, що всі питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, є вирішеними.

У зв`язку з цим, у підготовчому засіданні судом без оформлення окремого документа було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до частини 6 статті 183 ГПК України за письмовою згодою учасників справи розгляд справи по суті розпочато 07.01.2026 після закінчення підготовчого засідання.

За наслідками даного судового засідання судом оголошено перерву до 16.01.2026.

У судових засіданнях 16.01.2026 та 30.01.2026 судом оголошувалися перерви до 30.01.2026 та 06.02.2026, відповідно.

Представник позивача в судовому засіданні 06.02.2026 підтримав доводи, викладені в позовній заяві, відповіді на відзив та наданих під час розгляду справи письмових поясненнях, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у даному судовому засіданні проти вимог позивача заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, запереченні на відповідь на відзив та додатково наданих письмових поясненнях, просила у задоволенні позову відмовити.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

01 листопада 2002 року між КП "Харківські теплові мережі", як Енергопостачальною організацією, та Відокремленим підрозділом "Житлово-побутовий комплекс" Державного підприємства "Завод ім.Малишева", як Споживачем, укладено договір про постачання теплової енергії №4219 (надалі - Договір (т.1, а.с.196)), за умовами якого Енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п.2.1 Договору теплова енергія постачається в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону;

- гаряче водопостачання - протягом року;

- технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою;

- кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в трьох примірниках) на відпуск-получення теплової енергії (п. 6.2. Договору).

Пунктом 6.3. Договору сторони погодили, що Споживач за 10 днів до початку розрахункового періоду сплачує Енергопостачальної організації попередню оплату вартості, необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

За умовами пункту 6.4 Договору якщо Споживач розраховується за показниками приладів обліку:

- при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується Споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця;

- у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

Відповідно до п. 6.5 Договору споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел Енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання Споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується Споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату. При не сплаті Споживачем, за отриману теплову енергію, в указаний термін відпуск теплової енергії Споживачу здійснюється на умовах товарного кредиту.

Згідно з п. п. 10.1, 10.4 Договору він набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2002. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

В матеріалах справи відсутні відповідні заяви сторін про припинення Договору, а тому його слід вважати пролонгованим у вищевказаному порядку.

Додатком №4 до Договору визначено перелік особистих рахунків, з якого вбачається що за умовами Договору постачання теплової енергії здійснювалося у тому числі в приміщення відповідача за адресами:

- м. Харків, пров. Зерновий, 4-А (о/р 17100-990, НПП 30, 31),

- м. Харків, вул. Киргизька, 2 (о/р 17100-990 НПП 50, 51),

- м. Харків, вул. Дизельна, 1А (о/р 17100-990 НПП 70, 92, 93),

- м. Харків, пр. Героїв Харкова (колишня назва - пр. Московський), 122 (о/р 17100-990 НПП 97, 102, 1, 100).

Суд зазначає, що відповідач висловив сумніви у достовірності наданої позивачем копії Договору про постачання теплової енергії № 4219 від 01.11.2002, посилаючись на те, що із тексту зазначеного Договору вбачається, що від імені Споживача він укладався директором Ісаєвим М.В., але підпис у Договорі вочевидь не відповідає підпису зазначеної особи, що підтверджується іншими документами відповідача за підписом Ісаєва М.В. Також відповідач звертає увагу на те, що в пункті Договору про постачання теплової енергії № 4219 від 01.11.2002 "Юридичні адреси сторін та платіжні реквізити" як Споживача вказано неіснуючий підрозділ відповідача, а саме: "ВП "Житлово-будівельний".

Щодо вказаних доводів відповідача суд зауважує наступне.

Частиною 6 статті 91 ГПК України встановлено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Так, за клопотанням відповідача ухвалою від 10.12.2025 суд на підставі ч.6 ст.91 ГПК України зобов`язав позивача надати оригінал Договору про постачання теплової енергії №4219 від 01.11.2002 з оригіналами всіх Додатків до нього та Додаткових угод, у тому числі оригінали Додатку 1 від 01.10.2006, Додатку 2 від 01.10.2006 та Додаткової угоди від 01.10.2006.

Вказані документи були надані представником позивача для ознайомлення в підготовчому засіданні, яке відбулося 07.01.2026.

Після ознайомлення з вказаними оригіналами документів представник відповідача жодних заперечень щодо відповідності наявного у позивача оригіналу Договору та наданої ним у справу копії не висловив.

Суд зазначає, що вказуючи на невідповідність підпису особи, що підписала Договір №4219 від 01.11.2002, відповідач при цьому не заявив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, обмежившись лише висловленням своїх сумнівів щодо достовірності наданої позивачем копії Договору.

Водночас відповідачем не надано іншого примірника вказаного Договору, який би мав будь-які відмінності від наданої позивачем копії.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

У даному випадку таким схваленням слід вважати підписання додаткових угод до Договору.

Зокрема, додатковою угодою від 13.03.2017 до Договору сторони внесли зміни до преамбули та пункту "Юридичні адреси сторін та платіжні реквізити", згідно з якими споживача визначено як Державне підприємство "Завод імені В.О. Малишева" в особі філії Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" "Житлово-побутовий комплекс". Додаткова угода від 13.03.2017 підписана від імені відповідача Тороповим Володимиром Петровичем, що діяв на підставі положення та довіренност1 №132-16 від 07.10.2016.

Додатковою угодою від 01.05.2021 до Договору на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №71 від 19.04.2021 про закриття філії Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" "Житлово-побутовий комплекс" () та враховуючі закінчення строку дії постанови КМУ від 19 жовтня 2018 р. № 867 сторони внесли зміни до пункт "Юридичні адреси сторін та платіжні реквізити", згідно з якими Споживачем визначено безпосередньо ДП "Завод імені В.О. Малишева" (ДП "ЗІМ"). Додаткова угода від 01.05.2021 підписана з боку відповідача директором з персоналу та адміністративно-соціальних питань Даниліним Євгеном Юрійовичем, що діяв на підставі статуту та довіреності № 565-13 під 31.12.2020.

Відповідач не оспорює підписів вищевказаних осіб на Додаткових угодах від 13.03.2017 та 01.05.2021, що діяли від його імені, а тому суд вважає, що фактично відбулося схвалення даного правочину з боку ДП "Завод імені В.О. Малишева".

Також, слід зауважити й те, що відповідач не надав інших договорів щодо надання послуг теплопостачання, які укладалися з позивачем, щодо спірних об`єктів: м. Харків, пров. Зерновий, 4-А; м. Харків, вул. Киргизька, 2; м. Харків, вул. Дизельна, 1А; м. Харків, пр. Героїв Харкова (колишня назва - пр. Московський), 122.

Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє клопотання відповідача про неприйняття судом наданої позивачем копії Договору про постачання теплової енергії №4219 від 01.11.2002.

Звертаючись з позовом у даній справі, позивач вказує, що ним за умовами Договору здійснювалося постачання теплової енергії відповідачу, за вищевказаними адресами.

На підтвердження даної обставини позивачем надано:

- розпорядження міського голови м. Харкова "Про початок опалювального сезону у місті Харкові" №75/1 від 10.10.2014, "Про припинення опалювального сезону у місті Харкові" №21/1 від 18.04.2015, "Про початок опалювального сезону у місті Харкові" №72/1 від 07.10.2015, "Про припинення опалювального сезону у місті Харкові" №20/1 від 01.04.2015, "Про початок опалювального сезону у місті Харкові" №72/1 від 13.10.2016, "Про припинення опалювального сезону у місті Харкові" №14/1 від 03.04.2017;

- акти про підключення/відключення опалення споживача №171/7797 від 18.10.2017 (м. Харків), №171/7704 від 18.10.2017, №171/8641 від 10.04.2018, №171/8797 від 10.04.2018, №171/9769 від 25.10.2018, №171/9768 від 25.10.2018, №171/10682 від 10.04.2019, №171/10262 від 10.04.2019.

За твердженням позивача відповідач свої зобов`язання за Договором виконував неналежним чином та станом на дату подання позовної заяви по особовому рахунку відповідача (17100-990) обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію на потреби опалення в сумі 3 823 139,29 грн., яка утворилася за період: березень 2015 - березень 2019.

Стягнення вказаної заборгованості є предметом спору у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частини 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 1 статті 275 ГК України, який діяв у спірному періоді, передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору не допускається.

Стаття 526 Цивільного кодексу передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між сторонами існують правовідносини щодо постачання теплової енергії за Договором про постачання теплової енергії №4219 від 01.11.2002, за умовами якого позивач зобов`язався здійснювати постачання теплової енергії до приміщень відповідача, зокрема, за адресами: м. Харків, пров. Зерновий, 4-А; м. Харків, вул. Киргизька, 2; м. Харків, вул. Дизельна, 1А; м. Харків, пр. Героїв Харкова (колишня назва - пр. Московський), 122.

Позивач у позові стверджує про те, що відповідач неналежним чином виконував свої договірні зобов`язання, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за Договором за період березень 2015 - березень 2019.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Втім, позивачем вказані вимоги процесуального законодавства не виконані, що підтверджується наступним.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, п.5.1 Договору визначено, що облік споживання теплової енергії проводиться по приладу обліку.

Водночас, Додатком №4 до Договору, згідно з яким приміщення відповідача за адресами: м. Харків, пров. Зерновий, 4-А; м. Харків, вул. Киргизька, 2; м. Харків, вул.Дизельна, 1А; м. Харків, пр. Героїв Харкова (колишня назва - пр. Московський), 122 мають облік споживання як по приладу обліку, так і розрахунковим способом.

Розділом 6 Договору визначено наступний порядок оплати, згідно з яким:

- за результатами кожного календарно місяця сторонами підписується акт на відпуск-получення теплової енергії (п. 6.2. Договору);

- Споживач за 10 днів до початку розрахункового періоду сплачує Енергопостачальної організації попередню оплату вартості, необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду (п.6.3 Договору);

- щодо приміщень, в яких наявні прилади обліку, Споживач розраховується за показниками приладів обліку: при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується Споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку (п.6.4 Договору);

- щодо приміщень, в яких прилади обліку відсутні, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел Енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання Споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується Споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату (п.6.5).

Таким чином, належними доказами надання відповідачу послуг енергопостачання та наявності або відсутності у нього заборгованості є наступні документи:

1) щомісячні акти на відпуск-получення теплової енергії;

2) платіжні документи щодо сплати попередньої оплати вартості, необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період;

3) відомості щодо показань приладів обліку щодо приміщень, які обладнані такими приладами;

4) рахунки на оплату теплової енергії щодо приміщень, в яких відсутні прилади обліку і нарахування вартості спожитої теплової енергії здійснюється розрахунковим способам.

Щодо щомісячних актів на відпуск-получення теплової енергії.

Згідно з поясненнями представників сторін такі Акти за спірний період обома сторонами не підписувалися.

Як зазначалося вище, позивач додав до позовної заяви чотири листи за однаковим вих.№54/488 від 27.08.2025 про направлення таких актів за весь спірний період відповідачу, однак належні докази фактичного направлення засобами поштового зв`язку або вручення іншим шляхом у матеріалах справи відсутні. Доданий до позову фіскальний чек від 01.09.2025 не надає можливості встановити точний зміст поштового відправлення та відрізняється за датою від листів №54/488 від 27.08.2025. Відповідач отримання цих актів заперечує.

Слід наголосити, що вказані акти, навіть з підписом лише самого позивача, в матеріалах справи також відсутні.

Щодо платіжних документів щодо сплати попередньої оплати вартості теплової енергії.

Вказані платіжні документи відсутні в матеріалах справи.

Суд зазначає, що під час розгляду даної справи відповідач звертався до позивача з листом №002-16/013/5742 від 08.12.2025 щодо надання засвідчених копій банківських виписок (платіжних повідомлень, платіжних інструкцій), рахунків-фактур та виписки по особовим рахункам гуртожитків за адресами пров. Зерновий, 4-А і вул.Киргизька, 2 у м. Харкові для з`ясування чи зараховані сплачені кошти за опалення приміщень гуртожитків відповідача за березень 2015, січень, лютий, жовтень, листопад, грудень 2017, січень, лютий, березень, квітень, жовтень, грудень 2018 року за Договором №4219 від 01.11.2002.

Проте позивач вказаних документів ані відповідачу, ані суду не надав.

Щодо відомостей про показання приладів обліку щодо приміщень, які обладнані такими приладами.

Такі відомості позивачем суду не надано.

Крім того, з тексту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування за всіма спірними адресами здійснювалося позивачем лише розрахунковим способом.

Між тим, Додаток №4 до Договору, як і умови п.5.1 Договору свідчать, що частина приміщень за спірними адресами була оснащена приладами обліку теплової енергії, а тому дослідження відомостей про показання приладів обліку має значення для перевірки правильності визначеного позивачем розміру заборгованості відповідача.

Щодо рахунків на оплату теплової енергії щодо приміщень, в яких відсутні прилади обліку.

Позивач надав разом із позовом відповідні рахунки-фактури, однак, як вже зазначалося вище, не довів належними доказами направлення поштою або вручення іншим шляхом таких рахунків відповідачу.

Слід наголосити, що відповідно до п.6.5 Договору відповідач зобов`язаний сплатити вартість теплової енергії, обчисленої розрахунковим способом, протягом 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату. Отже, встановлення дати отримання рахунку є важливим для визначення моменту виникнення обов`язку відповідача щодо оплати спожитої теплової енергії.

За відсутності вищевказаних документів та відомостей, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами обсяг спожитої відповідачем теплової енергії у спірному періоді, її вартість та момент виникнення у відповідача обов`язку щодо її оплати на підставі відповідних рахунків.

Окрім цього, позивачем надано рахунки-фактури на оплату за приміщення по вул. Киргизька, 2 у м. Харкові за гуртожиток і з позначкою "оренда", які включені у загальну суму заборгованості, визначену позивачем.

Відповідач у відзиві зазначає, що за адресою вул. Киргизька, 2 у м. Харкові розташований гуртожиток відповідача, який перебуває на балансі та має назву за бухгалтерським обліком "Будинок квартирного типу (гуртожиток). Квартирний багатоповерховий житловий будинок. Гуртожиток. Літ. "А-5", інв. № 100011". Відповідач є державним підприємством і житлові приміщення в оренду не здає, і за зазначеною адресою у тому числі. Таким чином, до загальної суми визначеної позивачем заборгованості безпідставно включено суми за наступними рахунками-фактурами: від 07.04.2015 у сумі 6 619,44 - (вул. Киргизька, 2 (оренда)), від 08.05.2015 у сумі 1 616,68 - (вул. Киргизька, 2 (оренда)), від 09.11.2015 у сумі 62 655,81 - (вул. Киргизька, 2 (оренда), пр. Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 08.12.2015 у сумі 89 359,99 -(пр. Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 11.01.2016 у сумі 108 759,49 - (пр. Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 08.02.2016 у сумі 165 483,83 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 09.03.2016 у сумі 96 465,73 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 06.04.2016 у сумі 86 759,07 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 10.05.2016 у сумі 4 520,28 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 08.11.2016 у сумі 70 255,47 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 07.12.2016 у сумі 139 044,45 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 10.01.2017 у сумі 131 541,25 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 07.02.2017 у сумі 151 603,26 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 09.03.2017 у сумі 115 684,55 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 07.04.2017 у сумі 84 753,74 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 10.05.2017 у сумі 2 634,60 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 08.11.2017 у сумі 129 838,49 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 07.12.2017 у сумі 120 061,28 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 09.01.2018 у сумі 121 582,11 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 07.02.2018 у сумі 179 417,33 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 07.03.2018 у сумі 167 970,87 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), крім того, цей рахунок надано не в повному обсязі, відсутній весь перелік приміщень; від 06.04.2018 у сумі 170 718,54 - (пр. Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 08.05.2018 у сумі 7 410,00 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 08.11.2018 у сумі 26 632,32 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 07.12.2018 у сумі 153 538,47 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а), від 08.01.2019 у сумі 188 844,20 - (пр.Московський, 122, вул. Дизельна, 1-а).

Позивачем будь-які пояснення щодо підстав включення до вищевказаних рахунків приміщень із позначкою "оренда" під час розгляду справи надано не було.

Також, суд враховує й те, що позивачем до позову не надано Акти підключення/ відключення споживача за 2017, 2018 і 2019 роки на гуртожитки за адресами вул. Киргизька, 2 і пров. Зерновий, 4-А. Інші адреси, приміщення, будівлі в цих Актах відсутні.

В той же час, розрахунок заборгованості за вказаний період містить нарахування теплової енергії і щодо приміщень, розташованих також за адресами: вул. Дизельна, 1А; м. Харків, пр. Героїв Харкова, 122.

Під час розгляду справи відповідач також вказував, що за адресою пр.Московський (нині - пр. Героїв Харкова), 122 та за адресою вул. Дизельна, 1-А у м.Харкові гуртожитки відповідача відсутні. Так, 01.05.2013 зазначені будівлі були передані та прийняті у комунальну власність м. Харкова, що підтверджується наказом Державного концерну "Укроборонпром" "Про передачу у комунальну власність об`єктів соціальної сфери" № 309 від 03.12.2012 та змінами до нього від 06.02.2013, рішенням 21 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про комунальну власність м.Харкова" № 974/12 від 19.12.2012, рішенням 22 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про комунальну власність м. Харкова" № 1016/13 від 27.02.2013, Актом приймання-передачі житлового будинку по пр. Московському, 122 в комунальну власність м. Харкова, Актом приймання-передачі житлового будинку по вул.Дизельній, 1-А в комунальну власність м. Харкова (до складу комісії входив представник КП "Харківські теплові мережі"). Як результат приміщення за адресою пр. Московський (нині - пр. Героїв Харкова), 122 та вул. Дизельна, 1-А у м. Харкові були виключені з балансового рахунку відповідача у травні 2013 року і з цього часу в бухгалтерському обліку не обліковуються, що підтверджується довідкою № 002-16/013/4922 від 21.10.2025.

Позивачем жодних пояснень щодо відповідних підстав для нарахування заборгованості за вказаними приміщеннями після їх передачи відповідачем у комунальну власність, про що позивач був обізнаний, також надано не було.

Не надано суду й інформацію чи укладалися позивачем договори про постачання теплової енергії з новими споживачами після передані цих приміщень до комунальної власності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає заявлений позивачем до стягнення розмір заборгованості відповідача за Договором недоведеним та не вбачає підстав для задоволення позову.

У зв`язку із відмовою в задоволенні позову у зв`язку із його недоведеністю, суд не розглядає питання щодо дотримання позивачем позовної давності, на пропуску якої наполягав відповідач.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" про стягнення 3823139,29грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "16" лютого 2026 р.

СуддяМ.В. Калантай