ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4556/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Джи Ті Лоджистікс", м. Київ
до Приватного підприємства "Укртехноінтер", м. Харків
про стягнення 185 145,41 грн.
за участю представників:

від позивача: Маловічко І.В.

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Джи Ті Лоджистікс" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Укртехноінтер" (надалі - відповідач) про стягнення 111024,00грн. основного боргу, 29494,17грн. 26% річних, 34354,74грн. подвійної облікової ставки НБУ, 10272,50грн. інфляційного збільшення боргу.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати товару, отриманого за договором поставки скрапленого газу №29/05-03 від 29.05.2024.

Ухвалою від 26.12.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Судове засідання призначено на 21.01.2026.

У судовому засіданні 21.01.2026 судом без оформлення окремого документа постановлено ухвалу про відкладення судового засідання на 20.02.2026.

Представник позивача в судовому засіданні 20.02.2026 підтримав доводи, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, представника в судове засідання не направив, причини неявки суду не повідомив.

Суд зазначає, що згідно з положеннями частини 6 статті 6 ГПК України відповідач повинен був зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку, однак даний обов`язок не виконав.

Частиною 11 статті 242 ГПК України визначено, що у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Отже, ухвали суду у даній справі надсилалися відповідачу засобами поштового зв`язку за адресою його місцезнаходження, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 61055, м.Харків, вул.Дванадцятого квітня, буд.1а.

За вказаною адресою відповідачу направлялися копії ухвал від 26.12.2025 та від 21.01.2026, які були повернуті до суду у зв`язку із відсутністю адресата, у тому числі ухвала від 21.01.2026 повернута до суду з відповідною довідкою поштової установи від 28.01.2026.

Згідно з частиною 4 статті 120 ГПК України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

При цьому, відповідно до пунктів 4, 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства, копія ухвали від 21.01.2026 вважається врученою відповідачу 28.01.2026, а тому суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 ГПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання.

Частиною 9 статті 165 ГПК України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

29 травня 2024 року між позивачем, як Постачальником, та відповідачем, як Покупцем, укладено договір поставки скріпленого газу №29/05-03 (надалі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві в погоджені строки скраплений вуглеводневий газ, (далі по тексту - Товар) узгодженими партіями, а Покупець зобов`язується їх оплатити і прийняти в кількості згідно з поданими заявками, які погоджені з Постачальником.

Пунктами 2.2, 2.3 Договору встановлено, що номенклатура Товару, його кількість та ціна встановлюються Сторонами за погодженням в залежності від базису поставки або у Додатках до цього Договору, або у підтверджених постачальником заявках Покупця (по формі Додатку № 1 до цього Договору) та вказуються у розрахункових та відвантажувальних документах (рахунках-фактурах, видаткових накладних, тощо) на Товар. Товар за цим Договором поставляється партіями. Одиниця виміру кількості Товару, що поставляється за даним Договором, визначається в Додатках або у підтверджених Постачальником заявках.

Згідно з п.3.2.1 Договору Товар вважається поставленим Постачальником та прийнятим Покупцем за кількістю та якістю, а право власності на Товар таким, що перейшло від Постачальника до Покупця, з дати підписання видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, залізничної накладної, або в акту приймання-передачі - в залежності від базису поставки.

Також пунктом 4.9 Договору визначено, що датою поставки вважається дата передачі Товару, зазначена в товарно-транспортній/залізничній накладній, або в акті приймання-передачі, в залежності від базису поставки Товару.

Відповідно до п. п. 7.1, 7.2 Договору ціна партії Товару узгоджується з Покупцем на підставі Заявки останнього шляхом відображення у Додатку до Договору та/або у відповідному рахунку-фактурі. Покупець здійснює оплату партії Товару шляхом 100% передоплати такої партії, якщо інше не встановлено у конкретному Додатку на партію Товару.

02 грудня 2024 року сторонами підписано Додаток №29/05-03-19 до Договору, яким передбачено поставку партії товару на загальну суму 187800,00грн. (п.1 Додатку), а також визначено наступні умови оплати - відтермінування платежу 7 календарних днів з дати поставки товару (п.5 Додатку).

На виконання умов Договору та вищевказаного Додатку №29/05-03-19 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 187952,96грн., що підтверджується видатковими накладними № 9136 від 02.12.2024 на суму 109612,76грн. та №9137 від 02.12.2024 на суму 78131,20грн., а також відповідними товарно-транспортними накладними №1 від 02.12.2024 та №2 від 02.12.2024.

Вказані видаткові та товарно-транспортні накладні підписані уповноваженими представниками сторін з використання електронного документообігу та цифрового підпису, що передбачено умовами п.12.21 Договору.

Відповідач повинен був оплатити отриманий товар протягом 7 календарних днів з дати поставки товару, тобто не пізніше 09.12.2024, однак свій обов`язок належним чином не виконав.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач лише частково сплатив за отриманий товар - в сумі 76900,00грн., у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 111024,15грн.

Відповідач доказів погашення вказаної заборгованості суду під час розгляду даної справи не надав.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 111024,00грн. основного боргу, 29494,17грн. 26% річних, 34354,74грн. подвійної облікової ставки НБУ, 10272,50грн. інфляційного збільшення боргу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, згідно з частиною 1 статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач поставив відповідачу товар за Договором на загальну суму 187952,96грн., який мав бути оплачений останнім не пізніше 09.12.2024. Однак відповідач оплатив поставлений товар лише частково - на суму 76900,00грн. та з порушенням вищевказаного строку.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази повної та своєчасної оплати отриманого за Договором товару.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У зв`язку з цим, суд вважає позовні вимоги про стягнення 111024,15грн. основного боргу законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.4 Договору встановлено, що у разі невиконання Покупцем своїх грошових зобов`язань, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, коли сталося порушення, від несплаченої суми за кожен день прострочення з моменту поставки Товару.

Відповідно до п.8.8 Договору до вимог з оплати пені застосовується строк позовної давності у три роки.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, в пункті 8.6 Договору сторони погодили, що за невиконання Покупцем своїх грошових зобов`язань, у Постачальника виникає право нарахувати відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 26 % річних від суми невиконаного Покупцем грошового зобов`язання.

На підставі вищевказаних норм законодавства та умов Договору позивач за період 10.12.2024-17.12.2025 здійснив нарахування відповідачу 29494,17грн. 26% річних, 34354,74грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а також 10272,50грн. інфляційного збільшення боргу.

Перевіривши розрахунки вищевказаних сум, суд визнав їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги про їх стягнення підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є змагальність сторін.

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували наведені у позові обставини, судом здійснено розгляд справи з урахуванням наявних у ній матеріалів, які підтверджують правомірність вимог позивача.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є змагальність сторін.

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували наведені у позові обставини, судом здійснено розгляд справи з урахуванням наявних у ній матеріалів, які підтверджують правомірність вимог позивача.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Крім того, позивач просить покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 29000,00грн.

Так, статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 29000,00грн. підтверджується Договором про надання правничої допомоги №1/24 від 01.04.2024, Актом від 18.12.2025 виконання-прийняття послуг наданих відповідно до договору про надання правничої допомоги №1/24 від 01.04.2024, банківською випискою про сплату за надання правової допомоги в розмірі 29000,00грн., свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №7087/10 від 19.10.2018, ордером серії АІ №1928984 від 18.12.2025.

Відповідно до частин 4-6 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зауважує, що відповідачем, відповідно до приписів частин 5 та 6 статті 126 ГПК України, не заявлялось клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката або інших заперечень щодо неспівмірності заявлених витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, на відповідача слід покласти витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 29000,00грн.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства "Укртехноінтер" (61055, м.Харків, вул.Дванадцятого квітня, буд.1а, код 36989624) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Джи Ті Лоджистікс" (01033, м. Київ, вул. Короленківська,буд.3, офіс 702-2, код 41088275) 111024,00грн. основного боргу, 29494,17грн. 26% річних, 34354,74грн. пені, 10272,50грн. інфляційного збільшення боргу, 29000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу, 2422,40грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "20" лютого 2026 р.

СуддяМ.В. Калантай