ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.02.2026 м. Полтава Справа № 917/829/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Байдуж Ю. С., розглянувши матеріали

заяви Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Полтаві Сумського міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України, вул. Української повстанської армії, буд. 29, м. Полтава, 36039

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника у справі № 917/829/23

за позовом Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут", вул. Кирпичова, 2, м. Харків, 61002 в особі Відокремленого структурного підрозділу "Полтавський політехнічний фаховий коледж Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут", вул. Пушкіна, 83 А, м. Полтава, 36000

до Фізичної особи-підприємця Передерій Євгенії Василівни, АДРЕСА_1

про стягнення 24 101,42 грн заборгованості,

без участі учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

ВСТУП

1. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.04.2025 у справі № 917/829/23 (суддя Погрібна С. В.) з Фізичної особи-підприємця Передерій Євгенії Василівни стягнуто на користь Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" в особі Відокремленого структурного підрозділу "Полтавський політехнічний фаховий коледж Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" 24 101,42 грн заборгованості та 2684,00 грн витрат по сплаті судового збору.

2. На примусове виконання вказаного рішення було видано наказ від 13.06.2024, в якому ухвалою суду від 11.07.2024 виправлено описку в частині строку пред`явлення наказу до виконання.

СУТЬ ЗАЯВИ

3. Через систему "Електронний суд" до Господарського суду Полтавської області 12.02.2026 надійшла заява Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Полтаві Сумського міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника у справі № 917/829/23 - громадянки України Передерій Євгенії Василівни (вх. № 1902).

За розпорядженням керівника апарату суду № 13 від 13.02.2026, відповідно до п. 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у зв`язку з довготривалим відрядженням судді Погрібної С. В., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 917/829/23. Суддею по справі призначено суддю Байдуж Ю. С. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2026).

ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ЗАЯВНИКА

5. Подана заява про тимчасове обмеження боржника за межі України обґрунтована таким.

6. На виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №76288362 з примусового виконання наказу № 917/829/23, виданого 25.04.2024 Господарським судом Полтавської області, про стягнення з Фізичної особи-підприємця Передерій Євгенії Василівни на користь Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» в особі Відокремленого структурного підрозділу «Полтавський політехнічний коледж Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» 24101,42 грн заборгованості та 2684,00 грн. витрат по сплаті судового збору, відкрите постановою від 14.10.2024.

7. Боржником частково виконано рішення суду, на сьогоднішній день залишок несплаченої заборгованості становить 17 071,80 грн, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання з 19.02.2025 не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

8. Згідно відповіді Державної податкової служби України у Фізичної особи-підприємця Передерій Євгенії Василівни наявні рахунки в банківських установах, на які накладено арешт. Копії постанов направлено для виконання до банківських установ.

Згідно відповідей кошти на рахунках боржника для погашення заборгованості відсутні.

9. Згідно з довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, належного Фізичній особі-підприємцю Передерій Євгенії Василівні не виявлено.

Згідно відповіді МВС за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України відсутні дані щодо перетину боржником державного кордону.

За адресою зазначеною у виконавчому документі боржник не проживає.

10. З метою виконання рішення суду постановою державного виконавця відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, відомості про що внесено до державних реєстрів обтяжень.

11. Державним виконавцем 01.08.2025 направлено виклик боржнику, на який в зазначену дату останній не з`явився.

12. Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання рішення суду, не вживає заходів щодо виконання рішення, що порушує права стягувача.

13. Враховуючи зазначене, посилаючись на п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та ч. 1-3 ст. 337 ГПК України, заявник просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон боржника, громадянку України Передерій Євгенію Василівну до виконання зобов`язань, покладених на неї, згідно виконавчого документа. А також розглянути подання державного виконавця без участі представника Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у судовому засіданні.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ

14. Статтею 337 Господарського процесуального кодексу України передбачено можливість застосування тимчасового обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України як виключного заходу забезпечення виконання судового рішення.

Так, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця (ч. 3, 4 ст. 337 ГПК України).

15. Поряд з цим, пунктом 19 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

16. Аналіз наведеної вище ст. 337 ГПК України дає підстави для висновку про те, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є виключним заходом забезпечення виконання судового рішення, обов`язковою ж умовою задоволення такого подання є ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням. Тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Поняття ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтю 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16.12.1966 передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі "Гочев проти Болгарії" від 26.11.2009, Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

17. Із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду фізичної особи - боржника за межі України є винятковим заходом забезпечення виконання судового рішення, застосування якого є правом, а не обов`язком суду.

Разом з тим, аналіз Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" дає можливість дійти висновку, що даним законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі №331/8536/17).

18. За наведених обставин для вирішення поданої заяви необхідно встановити неможливість виконання судового рішення з урахуванням базових (звичайних) заходів примусового виконання рішення, не пов`язаних із обмеженням свободи пересування.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ ЗАЯВИ

19. Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

20. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказано, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

21. Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України № 16-рп/2009 від 30.06.2009 виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

22. У рішенні від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його корись, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено ст. 1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати, а держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

23. Виконання судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя. Порядок та умови виконання судових рішень встановлюються законами.

24. Суд встановив, що заявник посилається на ухилення боржниці від виконання рішення, зокрема на те, що вона не з`явилась на виклик державного виконавця, який він направив боржниці 01.08.2025, а також на те, що рішення до теперішнього часу не виконано, а боржниця не вживає заходів щодо його виконання, чим порушує права стягувача.

При цьому жодних доказів на підтвердження зазначених обставин заявником не подано. Так само не подано доказів, які б підтверджували вчинення державним виконавцем дій щодо виявлення майна у боржниці, на яке можна було б звернути стягнення.

25. Враховуючи зазначене, суд зазначає, що така обов`язкова умова для застосування тимчасових обмежень для виїзду за кордон, як ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, в розумінні ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", матеріалами справи не підтверджена.

26. Наявні у справі докази в сукупності свідчать про те, що виконавцем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань, зокрема: приховування доходів, коштів та майна, на які можна звернути стягнення, незаконного їх відчуження.

Натомість, відсутність у боржника нерухомого та рухомого майна, а також грошових коштів на банківських рахунках, що вбачається із змісту подання та поданих приватним виконавцем документів, не може свідчити про умисне ухилення боржника від виконання рішення суду.

27. Визначальним є також те, що у заяві не зазначено, яким саме чином обмеження у праві виїзду за межі України боржниці реально забезпечить виконання наказу Господарського суду Полтавської області у даній справі, адже застосування судом норми щодо обмеження фізичної особи у перетині кордону України не є за своєю правовою природою видом санкції/покарання за невиконання боржником рішення, а має на меті реальне забезпечення виконання цього рішення суду.

28. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Полтаві Сумського міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки Передерій Є. В., у зв`язку з чим відмовляє в її задоволенні.

Керуючись ст. ст. 233, 234, 235, 337 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Полтаві Сумського міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено та підписано 13.02.2026.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення (у разі неявки всіх учасників справи з моменту її підписання суддею (суддями) та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з моменту складення повного тексту ухвали.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ Юлія БАЙДУЖ