ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" лютого 2026 р. м. ХарківСправа № 922/3432/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши заяву ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника (вх. № 30290 від 25.12.2025) по справі

за заявоюОСОБА_2
про визнання банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю «Дойче Штіль Еко»

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.09.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойче Штіль Еко", ; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Саутенко Сергія Олеговича (свідоцтво №216 від 20.02.2013).

На офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України 08.09.2023 було оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Попереднє засідання відбулося 16.05.2024 р., за результатами якого визнано вимоги конкурсних кредиторів та включено їх до реєстру вимог кредиторів.

Постановою суду від 04.07.2024 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Дойче Штіль Еко" (вул. Космічна, 26, м. Харків, Харківська область, Харківський район, 61145, .) банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Корольова В.В.

До суду від ОСОБА_1 надійшла заява з грошовими вимогами до боржника (вх. № 30290 від 25.12.2025) на суму 1 348 931,20 грн. основного боргу, а також 4844,80 грн. судового збору.

Судом встановлено, що подана заява відповідає вимогам Кодексу України з процедур банкрутства, у зв`язку з чим ухвалою суду від 29.12.2025 її було прийнято та призначено до розгляду на 12.02.2026.

Від ліквідатора надійшло повідомлення про результат розгляду вимог ОСОБА_1 , в якому зазначено, що вимоги ОСОБА_1 ним визнані в повному обсязі.

В судове засідання 12.02.2026 учасники процесу не з`явились.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника та додані до неї документи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що заявлена ОСОБА_1 сума заборгованості виникла на підставі гарантійного листа (вих. № 1/09 від 23.09.2021), згідно із яким боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю Дойче Штіль Еко в особі директора ОСОБА_3 отримав від громадянки України ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) гарантійний внесок в якості забезпечення гарантії оформлення нотаріального договору придбання майнових прав на:

- квартиру АДРЕСА_1 на 14 поверсі загальною проектною площею 70,20 кв.м. в об`єкті, що будується за проектом "Нове будівництво багатофункціонального житлового комплексу з вбудованими технічними приміщеннями та паркінгом по Григорівському шосе, 22 в м.Харкові", що розташований за будівельною адресою: місто Харків, Григорівське шосе, 22. Повна вартість даної квартири (побудованої та зданої в експлуатацію) становить еквівалент 63 110 доларів США в національній валюті України - гривні. Розмір гарантійного внеску становить еквівалент 25 000 доларів США згідно із курсом НБУ за 1 долар США станом на 23.09.2021. Гарантійний лист підписано директором ОСОБА_3 ,

- паркомісце №25 на першому поверсі вартістю що є еквівалентом 13900 доларів США. Розмір гарантійного внеску становить еквівалент 7000 доларів США згідно із курсом НБУ за 1 долар США станом на 23.09.2021.

Станом на дату подання заяви заборгованість Товариство з обмеженою відповідальністю Дойче Штіль Еко перед ОСОБА_1 квартира не отримана, заборгованість не погашена.

Ліквідатором вимоги Назаренко С.О. визнані в повному обсязі.

Представник кредитора в заяві пояснив, що у вересні 2021 року між кредитором та ТОВ "Дойче Штіль Еко" велися перемовини щодо укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна та Назаренко С.О. було передано ТОВ "Дойче Штіль Еко" в особі директора ОСОБА_3 заявлені грошові кошти, що підтверджується гарантійним листом, проте в подальшому договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був та така необхідність для кредитора згодом відпала, разом із тим, вказані кошти утримуються боржником без будь-якої правової підстави.

Із доданих розпорядником майна доказів проведеної ним інвентаризації, в тому числі, згідно із інвентаризаційним описом № 3 про результат інвентаризації незавершених капітальних інвестицій станом на 17.11.2023, судом встановлено, що відповідно до даних, наданих Державною інспекцією архітектури та містобудування України, зареєстроване Інспекцією Державною архітектурно-будівельного контролю Харківської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 16.11.2017 за реєстраційним номером ХК26 щодо об`єкта будівництва "Реконструкція індивідуального житлового будинку літ. "А-1" за адресою: Григорівське шосе (Комсомольське шосе), 22 в м. Харкові.

Суд зазначає, що під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, суд має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам, поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18; від 13.09.2022 у справі № 904/6251/20).

Так, в обґрунтування грошових вимог до боржника фізична особа-кредитор у своїй заяві посилається на гарантійний лист в підтвердження отримання боржником від нього коштів.

У даному випадку суд розцінює цей гарантійний лист як розписка, яка за своєю суттю є документом, який боржник видає кредитору та яким підтверджується як умови домовленості сторін і зміст зобов`язань, так і засвідчується факт отримання боржником від кредитора погодженої сторонами грошової суми.

Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі 6-50цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16 (провадження № 14-465цс18). Так, Верховним судом зазначено, що досліджуючи питання змісту умов договору про передачу грошових коштів та правової природи подібного за змістом пункту договору, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що пункт спірного договору в тій його частині, у якій він містить відомості про отримання покупцями грошей до підписання договору, суму цих грошових коштів та пропорції, у якій вони отримані кожним з продавців, є розпискою (пункт 7.28). Під розпискою на практиці, як правило, розуміється письмовий документ, який містить відомості про певні обставини, наприклад про отримання однією особою від іншої грошей, іншого майна тощо. Розписка у такому значенні є письмовим доказом (пункт 7.26).

Таким чином, суд визнає встановленим факт передачі грошових коштів кредитором ОСОБА_1 боржнику, що підтверджується наданим суду гарантійним листом.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 1 статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно із частинами 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно із частиною 1 статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Частиною 1 статті 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Зважаючи на те, що сторонами не було досягнуто домовленості щодо істотних умов договору, не дотримано форми, встановленої законодавством для даного виду правочину, жодних правових підстав для утримання переданих коштів у ТОВ "Дойче Штіль Еко" немає.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно із частиною 2 статті 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, ТОВ "Дойче Штіль Еко" має зобов`язання з повернення фізичній особі Назаренко С.О. 1 348 931,20 грн, що зберігаються у боржника без достатньої правової підстави.

Враховуючи, що заявлені вимоги Назаренко С.О. в сумі 1 348 931,20 грн. основного боргу до боржника є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, суд вважає за необхідне їх визнати, а також визнати сплачені кредитором 4844,80грн судового збору за подання заяви з грошовими вимогами.

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

У ч.1 ст. 45 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Частиною 3 ст.45 КУзПБ встановлені вимоги до змісту заяви кредитора, зокрема передбачено, що до заяви в обов`язковому порядку додаються документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.

За приписами ч. 5 ст. 45 КУзПБ розпорядник майна не пізніше ніж на 10 день з дня закінчення встановленого частиною першою цієї статті строку з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд, а також подає до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами разом з копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та описів вкладення у поштове відправлення або інших документів, що підтверджують надсилання повідомлення кредиторам.

Зазначене вище кореспондується з ч.4 ст.45 КУзПБ, відповідно до якої для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку.

Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом.

Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Отже, вимоги фізичної особи ОСОБА_1 є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне задовольнити заяву фізичної особи ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника (вх. № 30290 від 25.12.2025), визнати її вимоги в сумі 1 348 931,20 грн. основного боргу, які є конкурсними без права вирішального голосу на зборах кредиторів, а також 4844,80 грн. судового збору, що підлягають включенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.

Керуючись ст. ст.45,46 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника (вх. № 30290 від 25.12.2025) задовольнити.

Визнати грошові вимоги ОСОБА_1 до боржника в сумі 1 348 931,20 грн. основного боргу, які є конкурсними без права вирішального голосу на зборах кредиторів, та 4844,80 грн витрат зі сплати судового збору.

Ухвалу направити ліквідатору, ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги в строки, передбачені ст. 256 ГПК України.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 16.02.2026.

Суддя Лавренюк Т.А.