РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.02.2026Справа № 910/15130/25

За позовом Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення в особі Київської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамма-Консалтинг" (м. Київ)

про стягнення 175 000,00 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення в особі Київської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамма-Консалтинг" про стягнення 175 000,00 грн заборгованості за Договором № 6 від 30.12.2010.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.

11.12.2025 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 175 000,00 грн заборгованості за Договором № 6 від 30.12.2010, 34 629,00 грн інфляційних втрат та 121 519,65 грн пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 заяву Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення в особі Київської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 11.12.2025 про збільшення розміру позовних вимог, до розгляду не прийнято та повернуто заявнику.

Копія ухвали Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, проте відповідний поштовий конверт було повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення отримувачу у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст. 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 цього Закону).

Таким чином, відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте відповідач у встановлений строк відзиву на позовну заяву не подав; будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України передбачено, що в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, проте правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. При цьому з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням воєнного стану на території України), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2010 між Концерном радіомовлення, радіозв`язку та телебачення в особі Київської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (далі - Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гамма-Консалтинг" (далі - Замовник) було укладено Договір №6 (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого предметом договору є надання Виконавцем телекомунікаційних послуг з технічного обслуговування передавального обладнання стандарту DVB-T.

Пунктами 2.1.1. - 2.1.6. Договору визначено, що Виконавець зобов`язаний:

- забезпечити для Замовника можливість експлуатації телекомунікаційних мереж згідно ліцензії Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення НР № 0152-м від 20.04.2006р. на 64 ТВК передавачем потужністю до 1,5 кВт включно, надаючи послуги з технічного обслуговування і експлуатації цифрового передавача системи ОУВ-Т;

- забезпечити безперебійну роботу технічних засобів, якими транслюється сигнал стандарту DVB-T з подачею його з відмітки 0 м;

- забезпечити якісні показники роботи технічних засобів (передавач TXTU-1200-R-2) згідно ДСТУ EN 300 421; ДСТУ EN 300 744:2004; ETSI EN 300 744 ver.1.5.1. та розділу 1.2. настанови з експлуатації;

- забезпечити взаємодію технічних служб Виконавця та Замовника;

- забезпечити допуск на територію Виконавця робітників Замовника для виконання службових обов`язків;

- Надавати щорічний графік проведення планово-профілактичних робіт.

Пунктом 4.7. Договору визначено, що зміна договірної ціни послуг здійснюється за взаємною згодою сторін і оформлюється у вигляді додаткової угоди до цього Договору.

Відповідно до п. 7 Договору строк його дії з 01.01.2011 року до 31.12.2011 року включно. За письмовою згодою сторін цей договір може бути пролонгований на той самий термін, але не довше терміну дії ліцензії.

З матеріалів справи вбачається, що додатковими угодами від 30.12.2011, 10.12.2012, 31.12.2013, 01.01.2015, 29.12.2015 строк дії Договору продовжено до 20.04.2016.

Листом №12/04 від 18.04.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Гамма-Консалтинг" звернулося до позивача, в якому просило позивача продовжити строк дії Договору до розгляду Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення питання про продовження строку дії ліцензії.

Далі, 01.07.2016 сторони уклали додаткову угоду до Договору № 6 від 30.12.2010, відповідно до п. 1 якої визначили, що у зв`язку з припиненням роботи передавача 64 ТВК Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамма-Консалтинг" з 24.06.2016 року згідно листа Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, вартість підтримки передавача і додаткового обладнання в робочому стані, проведення профілактичних робіт та вимірів складає 3500 грн. з ПДВ щомісячно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідач не в повному обсязі виконав свій обов`язок по оплаті послуг за Договором №6 від 30.12.2010, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 175 000 грн у період з 01.09.2021 по 17.11.2025.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором.

Суд встановив, що строк дії Договору №6 від 30.12.2010 закінчився 20.04.2016, оскільки, відповідно до п. 7.1. Договору він не може бути довше терміну дії ліцензії.

Разом з тим, судом встановлено, що додатковою угодою від 01.07.2016 сторони погодили наступне:

- у зв`язку з припиненням роботи передавача 64 ТВК Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамма-Консалтинг" з 24.06.2016 року згідно листа Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, вартість підтримки передавача і додаткового обладнання в робочому стані, проведення профілактичних робіт та вимірів складає 3500 грн. з ПДВ щомісячно.

Частиною 2 ст. 604 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

Таким чином, відповідно до додаткової угоди сторони здійснили заміну первісних зобов`язань за Договором №6 від 30.12.2010 новим зобов`язаннями, визначеними додатковою угодою від 01.07.2016.

Отже, з означеної додаткової угоди між сторонами виникли правовідносини щодо надання послуг.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням іншої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

25.11.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій просив Товариство з обмеженою відповідальністю "Гамма-Консалтинг" сплатити наявну у нього заборгованість у розмір 175 000,00 грн за спірним правовідношенням.

За твердженням позивача вищевказана претензія залишилася без задоволення з боку відповідача.

Частини 1-3 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.

Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Отже, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що позивачем не надано до суду первинних документів, з яких можна встановити факт надання послуг відповідачу, обсяг і вартість таких послуг.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України визначено, що, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Так, до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Відтак на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

При цьому, згідно зі ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням того, що позивачем не надано первинних документів, якими підтверджується факт надання послуг відповідачу, виникнення у відповідача обов`язку зі здійснення розрахунків з позивачем, так і не надано доказів існування у відповідача заборгованості у визначеному позивачем розмірі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підтверджуються належними та допустимими доказами і не підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко