ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року Справа №902/853/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.,

суддя Петухов М.Г.,

суддя Олексюк Г.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Златограф-Проект" та Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на рішення Господарського суду Вінницької області від 24.11.2025 (суддя Маслій І.В., повне рішення складено 24.11.2025)

за позовом Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Златограф-Проект"

про стягнення 182950,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 24.11.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Златограф-Проект" на користь Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України 91475,40 грн штрафу та 3028,00 грн витрат зі сплати судового збору. Відмовлено у задоволенні вимог щодо стягнення 91475,40 грн штрафу.

Із урахуванням ст.530, 626, 628, 837, 843, 846 ЦК України, п.6.1. договору, суд першої інстанції зазначив, що відповідач зобов`язаний був виконати передбачені договором роботи у строк до 31.05.2025.

Однак, суд встановив, що у визначений договором строк роботи виконані не були, у зв`язку із чим, позивачем нараховано штраф у розмірі 182950,80 грн на підставі п.8.10 договору. Здійснивши арифметичний розрахунок заявленої до стягнення суми штрафу, суд дійшов висновку, що розрахунок є вірним.

Разом з тим, господарський суд врахував такі обставини: позивач не подав доказів, які підтверджують факт понесення збитків у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання відповідачем; відсутність умислу в діях відповідача, що призвели до прострочення виконання зобов`язання; вжиття відповідачем заходів щодо продовження строків виконання договору.

З огляду на викладене, а також з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, суд дійшов висновку, що наявні достатні правові підстави для зменшення розміру штрафу на 50% і таким чином стягненню підлягає 91475,40 грн штрафу.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення в частині стягнення 91 475,40 грн штрафу та 3028,00 грн витрат зі сплати судового збору скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також просить змінити мотивувальну частину оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні вимог позивача про стягнення 91475,40 грн штрафу, проте залишити в силі його резолютивну частину.

Апелянт, зокрема, вказує, що поза увагою суду залишились причини, з яких зобов`язання не могли бути виконані відповідачем, а також не лише договірні норми, а цілий масив законодавства, яке встановлює, як мав діяти саме позивач укладаючи та виконуючи цей договір.

Зауважує, що замовник в умовах воєнного стану, формуючи завдання на проектування (додаток 1 до договору), яке було складовою тендерної документації, знаючи про необхідність облаштування на об`єкті укриття, всупереч вимогам чинного законодавства не врахував цього та не передбачив відповідних положень під час формування завдання на проектування, зокрема п. 28 Перелік будівель та споруд та п. 25 Вимоги щодо розроблення розділу інженерно-технічних заходів цивільного захисту, чим, безумовно, ввів виконавця в оману.

Відповідач зазначає, що позивач, надсилаючи лист ДСНС від 15.04.2025, у якому вказано про необхідність передбачити укриття працюючого персоналу у об`єкті фонду захисних споруд цивільного захисту, усвідомлював необхідність і неминучість проектування та будівництва укриття. Водночас, замовник, в порушення п.7.2.2 договору, п.5.2., 6.2, 6.3 ДСТУ 8773:2018, не надав відсутніх вихідних даних, зокрема, щодо місткості укриття та його орієнтовного розташування на земельній ділянці.

На думку відповідача, замовник мав ініціювати внесення змін до Завдання на проектування (додаток № 1 до договору) та повторно погодити строки виконання робіт і договірну ціну або, якщо не був готовий до цього, запропонувати розірвання договору за згодою сторін.

З огляду на викладене, вважає, що без надання замовником всіх вихідних даних для розроблення розділу ІТЗ ЦЗ у складі об`єкту проектна документація не відповідала вимогам чинного законодавства України в частині інженерно-технічних заходів цивільного захисту, і як наслідок, виконавець не мав змоги належним чином завершити проектні роботи, а також надати ПКД замовнику для проходження процедури експертизи за всіма напрямками.

Крім того, звертає увагу на те, що після розірвання договору з відповідачем позивач двічі оголошував закупівлі на виконання тих самих робіт. В обох випадках у Завданні на проектування позивач додатково врахував лист ГУ ДСНС у Чернівецькій області від 15.04.2025, яким було визначено необхідність будівництва укриття.

Відтак, вважає, що у цьому випадку позивач передчасно уклав договір та вимагав його виконання, хоча сам не виконав покладених на нього обов`язків. Таким чином, позивач намагається перекласти на відповідача відповідальність за дії, яких сам не вчинив.

У відповідності до ст.263 ГПК України позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, вказує, що згідно листа замовника від 25.03.2025 та Акта приймання-передачі вихідних даних від 25.03.2025, виконавець отримав наявні вихідні дані для виконання робіт з коригування проектної документації за договором. В той же час відповідно до Графіку робіт, виконавець мав здійснити інженерно-геодезичні вишукування до 20.04.2025, а в термін до 10.05.2025 мав здійснити коригування проектної документації (стадія Проект) на будівництво об`єкту, а також здійснити погодження скоригованої проектної документації (стадія Проект) із замовником.

При цьому, зауважує, що станом на 27.05.2025 замовник так і не отримав у спосіб передбачений п.18.10. договору документи, що передбачені № 3-19 Графіку Робіт. Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що виконавцем так і не було надано скоригованого звіту ІГВ, виконання робіт у встановлений договором термін (Графік виконання) стало неможливим, а тому суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що відповідач у визначені договором строки роботи не виконав.

Вважає, що виконавець не був позбавлений можливості завчасно повідомити замовника щодо необхідності надання вихідних даних щодо споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття П-1 на підставі п.7.4.1. договору. Відповідач, як професійний проектувальник, ознайомившись із тендерною документацією та проектом договору, добровільно взяв на себе зобов`язання виконати роботи та фактично визнав, що наявних вихідних даних достатньо для початку робіт та їх завершення у встановлений строк.

З огляду на викладене, позивач просить апеляційну скаргу ТОВ "Златограф-Проект" залишити без задоволення.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач також звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 91475,40 грн штрафу скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Позивач вважає, що суд першої інстанції, посилаючись на положення ст.551 ЦК України, а також принципи справедливості, добросовісності та розумності, з власної ініціативи безпідставно зменшив розмір належного до стягнення штрафу на 50%.

Зауважує, що господарський суд неправильно застосував до спірних правовідносин положення норми матеріального права, оскільки, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.551 ЦК України, порушив баланс інтересів сторін, що призвело до невідповідності суті відповідальності, яку сторони передбачили при укладенні договору від 21.03.2025 на виконання робіт з коригування проектної документації.

Щодо відсутності доказів понесення позивачем збитків та інших для нього наслідків порушення зобов`язання відповідачем, скаржник, посилаючись на постанови Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, від 14.07.2021 у справі № 916/878/20, зазначає, що при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання презюмуються (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки.

Також позивач вказує, що нарахована сума штрафу становить 182950,80 грн, що в 5 разів менша від загальної суми договору, за таких обставин зменшення судом першої інстанції розміру суми штрафних санкцій порушує баланс інтересів сторін та не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановлених у ст.3 ЦК України, оскільки неналежне виконання виконавцем зобов`язань суттєво вплинуло на інтереси замовника, що полягало у справедливому сподіванні позивача на належне виконання відповідачем договору.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення сам зазначив: "відповідач звернув увагу на відсутність необхідної документації для виконання умов договору лише через півтора місяця після його укладення", а тому цей факт прямо спростовує висновок суду про "ненавмисність" або добросовісність відповідача. Зволікання із запитом вихідних даних свідчить про недбалість виконавця та неналежну організацію виконання робіт, що не може вважатися винятковою обставиною.

Відповідач своїм правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивача відповідно до ст.263 ГПК України не скористався.

Враховуючи приписи абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Златограф-Проект" та Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на рішення Господарського суду Вінницької області від 24.11.2025 у справі №902/853/25 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційні скарги в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21.03.2025 між Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Златограф-Проект" (виконавець) було укладено договір №108-25 на виконання робіт з коригування проектної документації по об`єкту: "Нове будівництво складу ПММ для зберігання нафтопродуктів НОМЕР_1 прикордонного загону в м. Чернівці, вул.Заводська, 49" (а.с.14-19).

Згідно з п.1.1. договору, предметом договору є виконання робіт з коригування проектної документації (стадія П (коригування) та стадія Р (двостадійне проектування) (далі - роботи) по об`єкту: "Нове будівництво складу ПММ для зберігання нафтопродуктів НОМЕР_1 прикордонного загону в м. Чернівці, вул. Заводська, 49-А" (далі об`єкт), код за ДК 021:20-6 Послуги з архітектурного проектування.

Відповідно до п.1.2. договору, виконавець бере зобов`язання виконати роботи відповідно до Завдання на проектування (коригування) (додаток 1), захистити проектні рішення в експертній організації щодо об`єкту та здати виконані роботи замовнику, в строки, визначені п. 6.1. цього договору, а замовник зобов`язується прийняти якісно виконані роботи та здійснити їх оплату, відповідно до умов договору.

Ціна робіт за цим договором, що доручені виконавцю згідно договірної ціни (додаток 2) є динамічною та складає 914754,00 грн (п. 3.1. договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що виконавець виконує Роботи відповідно до Завдання на проектування (коригування) (додаток 1), Договірної ціни (додаток 2), Графіку виконання робіт (додаток 3), вимог чинного законодавства України, ДСТУ, ДБН, Настанов, технічних умов та цього Договору.

У відповідності п.4.3. договору, для погодження та перевірки виготовленої скоригованої проектної документації, виконавець передає замовнику 1 (один) паперовий примірник виготовленої скоригованої проектної документації та електронну версію виготовленої скоригованої проектної документації в програмі AutoCAD та PDF, а кошторисну документацію у форматі програмного комплексу АВК-5 або інших програмних комплексів, які взаємодіють між собою за допомогою інформаційного блоку даних (ІБД) у спосіб, передбачений п.18.10. договору.

Відповідно до умов п.6.1. договору, загальний термін виконання робіт до 31.05.2025 року, відповідно до Графіку виконання робіт (додаток 3), з дати підписання цього договору. До загального терміну виконання робіт входить термін виготовлення скоригованої проектної документації, термін погодження замовником виготовленої скоригованої проектної документації та термін захисту проектних рішень в експертній організації з отриманням технічного рішення усіма зацікавленим організаціями.

Згідно з п. 6.2. договору строки виконання робіт можуть бути змінені з внесенням відповідних змін у договір у разі виникнення обставин непереборної сили; зміни обсягу бюджетних асигнувань; виникнення інших (обґрунтованих та документально підтверджених) обставин, що можуть вплинути на строки виконання робіт.

Пунктом 7.4.3. договору визначено, що виконавець зобов`язаний виконати роботи у строки, встановлені цим договором.

За положеннями п.8.10. договору, у випадку розірвання договору в односторонньому порядку з ініціативи замовника, у разі порушення виконавцем терміну виконання робіт за Договором, терміну виконання інших зобов`язань за договором (в т. ч. встановлених Замовником), порушення виконання виконавцем робіт за цим договором настільки повільно, що закінчення їх у встановлений сторонами термін стає явно неможливим, зупинення (невиконання) робіт виконавцем понад 10 (десяти) календарних днів, незалежно від причини їх зупинення (невиконання) або неякісного виконання робіт (етапів) за договором, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від частини невиконаних зобов`язань.

Пунктом 9.2. договору встановлено, що замовник має право в односторонньому порядку відмовитись від договору та/або розірвати договір з таких причин:

- порушення виконавцем терміну виконання робіт за договором або терміну виконання інших зобов`язань за договором (в т. ч. встановлених замовником) (п.9.2.1. договору);

- якщо виконавець виконує роботи за договором настільки повільно, що закінчення їх у встановлений сторонами термін стає явно неможливим (відставання від Графіку виконання робіт (додаток 3) більше ніж на 10 (десять) календарних днів) (п.9.2.2. договору).

Відповідно до п.9.3. договору, у разі односторонньої відмови від цього договору з ініціативи замовника, договір вважається припиненим на 10 (десятий) день з моменту направлення (рекомендованим листом або в електронному вигляді) замовником письмового повідомлення про односторонню відмову від договору на адресу (електронну адресу) Виконавця.

Документи, передбачені договором, надсилаються сторонами, якщо інше не передбачено договором, письмово електронним повідомленням (на адресу електронної пошти, зазначену у реквізитах договору), рекомендованим листом з повідомленням про вручення/кур`єром/листом з описом вкладення (на адресу визначену у розділі 20 договору) або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання другою стороною цього документа. У випадку повернення відповідного листа з причини письмової відмови адресата (виконавця) від його одержання або закінчення встановленого строку зберігання такого листа, лист вважається відправленим замовником належним чином, а неотримання виконавцем такого листа буде вважатися його відмовою від виконання умов договору, а датою отримання відповідного документа є дата розрахована з врахуванням нормативного строку пересилання поштових відправлень, затв.наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958 (зі змінами) (п.18.10. договору).

Згідно пункту №2 Графіку робіт, в термін до 20.04.2025, виконавець мав здійснити інженерно-геодезичні вишукування.

23.04.2025 року позивачем було отримано електронний примірник Технічного звіту про ІГВ, за результатами розгляду якого виявлено ряд недоліків, про що виконавця повідомлено листом з вимогою у найкоротший термін їх виправити та направити скориговані матеріали розділу ІГВ на адресу Головного центру (а.с.32).

Листом від 22.05.2025 виконавець направив замовнику скоригований звіт про ІГВ, в той же час, станом на 27.05.2025 у наданому скоригованому звіті про ІГВ не усунуто в повному обсязі недоліки до ІГВ, у зв`язку з чим відповідачу був направлений лист з повторною вимогою у найкоротший термін виправити вищезазначені недоліки (а.с.34).

Замовник листом від 27.05.2025 повідомив виконавця, що дії виконавця призвели до умов, в яких виконання робіт у встановлений умовами договору термін стало явно неможливим.

У зв`язку з порушенням відповідачем виконання зобов`язань за договором, а також відставання від Графіку робіт понад 10 календарних днів (виконавець виконує роботи настільки повільно, що їх завершення у встановлений умовами договору термін стало явно неможливим), керуючись пунктами 9.2, 9.2.1, 9.2.2 договору, замовник в односторонньому порядку відмовився від договору, про що виконавцю було направлено лист про розірвання договору від 27.05.2025.

Враховуючи невиконання виконавцем своїх зобов`язань згідно договору, позивач звернувся з позовом до суду з вимогою стягнути з відповідача штраф у розмірі 182 950,80 грн на підставі п.8.10. договору.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом положень статей 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 525, 526, 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовідносини сторін виникли на підставі договір №108-25 на виконання робіт з коригування проектної документації по об`єкту від 21.03.2025, який за своєю правовою природою є договором підряду.

Враховуючи презумпцію правомірності правочину, передбачену ст. 204 ЦК України, яка не спростована жодною зі сторін, а також відсутність підстав для визнання договору недійсним, зазначений договір є правомірним, тобто таким, що породжував цивільні права та обов`язки сторін і був підставою для виникнення між ними господарських зобов`язань відповідно до ст. 11, 202, 509 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду складається з двох взаємопов`язаних між собою зобов`язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №914/3132/20, у п. 51 постанови Верховного Суду від 02.06.2022 у справі №911/2320/20).

Частиною 2 ст. 837 ЦК України встановлено, що договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч.1 ст. 846 ЦК України).

Із аналізу ч.1 ст.530, ч.1 ст.846 ЦК України вбачається, що підрядник зобов`язаний виконати підрядні роботи за завданням замовника у строк (термін), встановлений у договорі підряду, з урахуванням строків (термінів) виконання окремих етапів робіт, якщо такі визначено у договорі підряду.

Відповідно до п. 6.1. договору, загальний термін виконання робіт до 31.05.2025 року, відповідно до Графіку виконання робіт (додаток 3), з дати підписання цього договору. До загального терміну виконання робіт входить термін виготовлення скоригованої проектної документації, термін погодження замовником виготовленої скоригованої проектної документації та термін захисту проектних рішень в експертній організації з отриманням технічного рішення усіма зацікавленим організаціями.

Отже, зі змісту укладеного договору вбачається, що сторони погодили строк виконання робіт до 31.05.2025.

При цьому, замовник, звертаючись з даним позовом до суду, зазначив, що станом на 27.05.2025 замовник не отримав у спосіб передбачений п.18.10. договору документи, які передбачені п/п №№ 3-17 Графіку робіт, таким чином виконавець порушив вимоги п. 4.3. та 7.4.3. договору. Відсутність документів, які передбачені п/п №№ 2-17 Графіку робіт унеможливлює виконання наступних етапів робіт, а також виконання робіт у встановлений умовами договору термін в цілому.

Колегія суддів враховує, що відповідно до п.9.2. договору, замовник має право в односторонньому порядку відмовитись від договору та/або розірвати договір з таких причин:

- порушення виконавцем терміну виконання робіт за договором або терміну виконання інших зобов`язань за договором (в т. ч. встановлених замовником) (п.9.2.1. договору);

- якщо виконавець виконує роботи за договором настільки повільно, що закінчення їх у встановлений сторонами термін стає явно неможливим (відставання від Графіку виконання робіт (додаток 3) більше ніж на 10 (десять) календарних днів) (п.9.2.2. договору).

Відповідно до п.9.3. договору, у разі односторонньої відмови від цього договору з ініціативи замовника, договір вважається припиненим на 10 (десятий) день з моменту направлення (рекомендованим листом або в електронному вигляді) замовником письмового повідомлення про односторонню відмову від договору на адресу (електронну адресу) Виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 27.05.2025 року замовник повідомив виконавця, що дії виконавця призвели до умов, в яких виконання робіт у встановлений умовами договору термін стало явно неможливим.

Таким чином, у зв`язку з порушенням відповідачем виконання зобов`язань за Договором, а також відставання від Графіку робіт понад 10 календарних днів (виконавець виконує роботи настільки повільно, що їх завершення у встановлений умовами договору термін стало явно неможливим), керуючись пунктами 9.2, 9.2.1, 9.2.2 договору, замовник в односторонньому порядку відмовився від договору після повторного звернення про усунення недоліків у звіті про інженерно-геодезичні вишукування (лист від 27.05.2025 а.с.90), а тому з урахуванням положень п.9.3. договору, договір вважається припиненим з 06.06.2025 року.

Апеляційний суд зауважує, що факт розірвання договору, зокрема, з підстав, передбачених п. 9.2.2 договору, а саме у зв`язку з тим, що виконавець виконує роботи настільки повільно, що їх завершення у строк, встановлений умовами договору, стало явно неможливим, не заперечується жодною зі сторін, у тому числі й виконавцем.

Отже, вказане свідчить про порушення виконавцем взятих на себе договірних зобов`язань, зокрема щодо належного та своєчасного виконання робіт у строки, визначені умовами договору, що і стало підставою для розірвання відповідного договору.

Доводи відповідача щодо необхідності проектування укриття для працюючого персоналу в об`єкті фонду захисних споруд цивільного захисту, а також щодо відсутності наданих замовником вихідних даних з цього питання, що, на його думку, унеможливило виконання зобов`язань у строк, передбачений договором, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідач не вжив заходів для відмови від виконання договору із зазначених підстав і продовжував його виконання, зокрема, допустивши низку недоліків у виконаних роботах, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Крім того, як обґрунтовано зазначив господарський суд, відповідач звернув увагу на відсутність необхідної документації для виконання умов договору лише через півтора місяця після його укладення.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1, 2 ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 8.10 договору сторони погодили, що у випадку розірвання договору в односторонньому порядку з ініціативи замовника, у разі порушення виконавцем терміну виконання робіт за договором, терміну виконання інших зобов`язань за договором (в т.ч. встановлених замовником), порушення виконання виконавцем робіт за цим договором настільки повільно, що закінчення їх у встановлений сторонами термін стає явно неможливим, зупинення (невиконання) робіт виконавцем понад 10 (десяти) календарних днів, незалежно від причини їх зупинення (невиконання) або неякісного виконання робіт (етапів) за договором, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від частини невиконаних зобов`язань.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок заявленого до стягнення штрафу, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлення позивачем до стягнення штрафу у сумі 182950,80 грн.

Разом з тим, оцінюючи висновки господарського суду про наявність підстав для зменшення суми штрафу, що підлягає стягненню, апеляційний суд вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Згідно мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання, не повинна перетворюватись на несправедливо покладений непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При цьому, слід зазначити, що в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, відповідно вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів ст.86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду.

Реалізовуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст.551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст.3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст.86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 02.03.2023 у справі №905/1409/21, від 23.11.2023 у справі №917/991/22).

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція наведена постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 916/880/20.

Однак, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд повинен виходити з того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 викладено висновок про те, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафу, колегія суддів враховує відсутність доказів, які б підтверджували факт понесення позивачем збитків у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання, а також свідчили про погіршення його фінансового стану, ускладнення господарської діяльності чи заподіяння шкоди саме внаслідок порушення відповідачем умов договору.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на вжиття відповідачем заходів, спрямованих на продовження строків виконання договору, що підтверджується листами від 08.05.2025, 13.05.2025 (а.с.9-12).

Також апеляційний суд зауважує, що відповідно до листа ДСНС від 21.05.2025 ДСНС, завдання на розроблення розділу інженерно-технічних заходів цивільного захисту у складі проектної документації об`єктів розробляється замовником та виконавцем проектної документації, що встановлює обов`язок обох сторін щодо спільного забезпечення розроблення цього розділу в процесі проектування.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги принципи справедливості, добросовісності та розумності, встановлені судом обставини та докази, які містяться у матеріалах справи, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про застосування дискреційних повноважень щодо зменшення розміру штрафу, наданих ст.551 ЦК України, та вважає справедливою, доцільною, обґрунтованою та такою, що цілком відповідає принципу верховенства права, необхідність зменшення розміру пені на 50% у даній справі, що є співмірним у контексті балансу інтересів сторін та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін спору.

Із урахуванням зменшення розміру штрафу на 50%, та зважаючи на те, що судом визнано обґрунтованим нарахування штрафу в сумі 182950,80 грн, стягненню з відповідача підлягає пеня в сумі 91475,40 грн.

Колегія суддів також вважає за необхідне зауважити, що в межах розгляду даної справи, як і господарським судом першої інстанції, так і апеляційним судом, було враховано баланс інтересів сторін, та здійснено висновок про зменшення розміру пені саме на 50%, чим дотримано мету існування та застосування неустойки, зокрема, щодо стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, та застосовано дискреційні повноваження саме щодо зменшення розміру санкцій, а не звільнення від їх сплати.

Доводи позивача про безпідставність зменшення судом розміру штрафу з власної ініціативи не заслуговують на увагу, оскільки суд наділений дискреційними повноваженнями відповідно до ст.551 ЦК України. Отже, зменшення розміру неустойки можливе й за відсутності відповідного клопотання боржника - з урахуванням фактичних обставин справи, ступеня виконання зобов`язання та майнового стану сторін. Відтак, зменшення розміру штрафу судом першої інстанції не свідчить про вихід за межі наданих йому повноважень.

У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, зазначені в апеляційних скаргах доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянти не подали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подані апеляційні скарги не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, а наведені в них доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Вінницької області від 24.11.2025 без змін, з огляду на що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Златограф-Проект" та Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у апеляційних скаргах, не спростовують вказаного висновку.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційних скарг покладається на скаржників згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Рішення Господарського суду Вінницької області від 24.11.2025 у справі №902/853/25 залишити без змін, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Златограф-Проект" та Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.