ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 Справа № 917/1543/24

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Макового Олександра Віталійовича, АДРЕСА_1

до 1. ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2

2. Міністерства оборони України (просп.Повітрофлотський,6, м.Київ, 03168)

3. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях ( вул.Небесної Сотні, 1/23, м.Полтава, 36014)

ІІІ особа Міністерство оборони України - Державне підприємство Міністерства оборони України "Укрвійськбуд", (, вул.Вінницька, 14/39, м.Київ, 03151).

про визнання права користування земельною ділянкою, визнання права оренди на нежитлові приміщення, усунення перешкод.

за участю Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону

Суддя Кльопов І.Г.

Секретар Назаренко Я.А.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи: Фізична особа-підприємець Маковий Олександр Віталійович звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якій просить суд:

1. Визнати за ФОП Маковим Олександром Віталійовичем (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право користування земельною ділянкою, кадастровий номер: :15:006:0254, площа (га): 0.0088, яка знаходиться за адресою вул. Європейська, 6, м. Полтава,

2. Визнати за ФОП Маковим Олександром Віталійовичем (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право оренди на нежитлові приміщення, що розташовані в будинку, літера А-2 за адресою: АДРЕСА_3 .

3. Усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення ІНФОРМАЦІЯ_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) з нежитлових приміщень що розташовані в будинку, літера А-2 за адресою: АДРЕСА_3 , та вселення ФОП Макового Олександра Віталійовича (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в дані нежитлові приміщення, що розташовані в будинку, літера А-2 за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 23.09.2024 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 17.10.2024, витребував у Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях Договір оренди від 27.05.2024 № 66/53/24-бДСК, укладений між ІНФОРМАЦІЯ_2 та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях.

27.09.2024 за вхід. № 12829 від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідачів Міністерство оборони України та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, а також залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінвест-Груп".

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 17.10.2024 суд задовольнив клопотання та залучив до участі у справі - Міністерство оборони України (просп.Повітрофлотський,6, м.Київ, 03168) та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях ( вул.Небесної Сотні, 1/23, м.Полтава, 36014) в якості відповідача -2 та відповідача - 3.

03.10.2024 за вхід. № 13116 від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях надійшла заява з повідомленням, що відповідно до пункту 104 Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 736, вилучення справ або окремих документів із справ з грифом Для службового користування забороняється. В окремих випадках на підставі рішення слідчого судді, суду архівний підрозділ (архів) установи або служба діловодства за письмовою вказівкою керівника установи здійснює вилучення оригіналів необхідних документів або справ. При цьому у структурному підрозділі (архіві) повинні залишитися протокол про вилучення документів з їх засвідченими копіями.

Таким чином, вищезазначені приписи нормативно-правового акту унеможливлюють виконання вимог суду згідно ухвали від 23.09.2024.

03.10.2024 за вхід. № 13159 від відповідача надійшов відзив на позов. Відповідач проти задоволення позовної заяви заперечує, зазначає, що позивач намагається перешкоджати законній діяльності Збройних Сил України шляхом знищення державного майна, а також зашкодити виконанню повноважень ІНФОРМАЦІЯ_2 під час воєнного стану щодо мобілізації людських і транспортних ресурсів, соціального захисту ветеранів та членів їх сімей, а також родин загиблих і через суд виселити орган військового управління з будівлі, яка є власністю Міністерства оборони України та просить суд відмовити у задоволенні позову.

08.10.2024 за вхід. № 13372 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача. Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

11.10.2024 за вхід. № 13536 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача.

14.10.2024 за вхід. № 13581 від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство Міністерства оборони України "Укрвійськбуд"

17.10.2024 за вхід. № 13777 від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про залучення співвідповідачів та третіх осіб.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 17.10.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання

15.10.2024 за вхід. № 13681 від відповідача надійшло клопотання про колегіальний розгляд справи, оскільки він вважає, що справа є досить складною, а право власності на будівлю було предметом оскарження у судовій справі № 917/154/15 протягом восьми років з неодноразовим зверненням з касаційними скаргами до Верховного Суду.

17.10.2024 за вхід. № 13781 від позивача надійшли заперечення на клопотання про колегіальний розгляд справи.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 17.10.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання.

17.11.2024 за вхід. № 15076 від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло клопотання про залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінвест-Груп" та витребування додаткових доказів.

12.11.2024 за вхід. № 15179 від Міністерства оборони України надійшов відзив на позов. Відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову.

28.11.2024 за вхід. № 16119 від Міністерства оборони України надійшло клопотання про залучення до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінвест-Груп" та Державне підприємство Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" на стороні Міністерства оборони України.

28.11.2024 за вхід. № 16106 від ФОП Макового О.В. надійшли заперечення на клопотання про залучення у справу як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінвест-Груп".

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 16.12.2024 суд ухвалив залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України - Державне підприємство Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" та відмовив у задоволенні клопотання в частині залучення у справу як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінвест-Груп".

15.04.2025 за вхід. № 4990 від Міністерства оборони України надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.04.2025 суд задовольнив клопотання Міністерства оборони України про витребування доказів.

09.06.2025 від Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області надійшли витребувані судом докази.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 29.09.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив її до судового розгляду по суті на 06.11.2025.

07.10.2025 за вхід. № 12837 від Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону надійшла заява про вступ прокурора у справу.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.11.2025 суд заяву керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону про вступ в справу задовольнив.

У судовому засіданні 09.02.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи суд встановив

Позивач ФОП Маковий О.В. у позові зазначає, що він орендує в будівлі за адресою: АДРЕСА_5 , нежитлові приміщення загальною площею 78,2 кв.м. та 66,5 кв.м. на підставі договорів оренди нежитлових приміщень від 28.08.2019 р. та 02.09.2019 р.

Так, строк оренди за цими договорами закінчується 30.04.2026 р. та 31.05.2026 р. відповідно. Вказані договори були укладені ним з попереднім власником цього нерухомого майна - ТОВ «Укрінвест-груп», в якого в подальшому вони були витребувані в судовому порядку та з 04.02.2020 р. перейшли у власність Держави Україна в особі Міністерства оборони України. |

Позивач зазначає, що увесь цей час добросовісно та відкрито користувався вказаними приміщеннями, жодних заперечень з боку нового власника не отримував.

На даний час, вказані договори оренди є чинними, їх дія достроково не припинялась, не чинними, незаконними чи недійсними в судовому порядку вони не визнавались.

Крім того, він є законним іпотекодержателем нерухомого майна у вигляді нежитлових приміщень в будинку 6 (літ А-2) по вул. Європейській у м. Полтаві за договором іпотеки, посвідченим нотаріально приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л. та зареєстрованим в реєстрі за № 2885 від 25.07.2016 з реєстрацією обтяжень у і відповідних державних реєстрах на передане в іпотеку дане нерухоме майно.

Позивач зазначає, що 05.07.2024 р. близько 12:00 години відбулось силове захоплення з пошкодженням майна, нежитлових приміщень в будинку 6 (літ А-2) по вул. Європейській у м. Полтаві, що належать позивачу як орендарю та іпотекодержателю, службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 , були спиляні замки вхідних дверей, поставлені озброєні люди для охорони, повністю позбавлений доступу до майна, яким позивач володіє на законних підставах як орендар та іпортекодержатель. При цьому жодних письмових документів ФОП ОСОБА_1 посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо законності позбавлення його законних прав на оренду та іпотеку надано не було.

Законність свого вселення в нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_3 та виселення ФОП Макового О.В. Відповідач обгрунтовує укладенням Договору оренди від 27.05.2024 р. № 66/53/24-бДСК, який укладений між ІНФОРМАЦІЯ_2 і Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях.

За адресою вул. Європейська, 6, м. Полтава, знаходиться земельна ділянка, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, кадастровий номер: :15:006:0254, площа (га): 0.0088, дата державної реєстрації земельної ділянки: 27.09.2017 року, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Відділ у м. Полтаві Міськрайонного управління у Полтавському районі та м. Полтаві Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, цільове призначення: для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд, об`єктів передачі електричної та теплової енергії. Вказана земельна ділянка являє собою облаштований, огороджений та закритий двір, з якого здійснюється вхід до нежитлових приміщень, що розташовані в підвальному поверсі будинку 6 по вул. Європейській у м. Полтава, загальною площею 66,5 кв. м., які перебували у позивача в користуванні.

Позивач вказує на те, що наразі він позбавлений доступу до вказаної земельної ділянки.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Так, право власності на нежитлові приміщення площею 364,7 кв.м та площею 66,5 кв.м за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 6 (у тому числі нежитлові приміщення, які визначені у позові ФОП Макового О.В.), визнано за Державою Україна, в особі Міністерства оборони України, витребувано зазначені нежитлові приміщення шляхом вилучення від ТОВ «Укрінвест-груп» та передано Державному підприємству Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» в експлуатацію Рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 року по справі №917/154/15, залишеним без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 року та Постановою Верховного Суду від 18.02.2020 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на зазначені нежитлові приміщення площею 364,7 кв.м та площею 66,5 кв.м за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 6, було зареєстровано за Державою Україна, в особі Міністерства оборони України - 04.02.2020 року.

У подальшому, 09.12.2022 року державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Полтаві за Актом прийому-передачі нежитлові приміщення площею 364,7 кв.м та площею 66,5 кв.м, за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 6, були вилучені у ТОВ «Укрінвест-груп» та передані Міністерству оборони України в особі Державного підприємства Міноборони «Укрвійськбуд». Виконавче провадження закрито.

Верховним Судом у Постанові від 18.02.2020 року та судами попередніх інстанцій по справі № 917/154/15 встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна від 29.01.1999 та дублікату відповідного свідоцтва від 11.06.2002 №220, об`єкт літ. "А-2" площею 860,5 кв.м., розташований у м. Полтава по вул. Фрунзе, 6 (на теперішній час - Європейська, 6), належить державі на праві державної власності та перебуває в оперативному управлінні Міністерства оборони (п.п. 30.1).

Також, Верховним Судом у Постанові від 18.02.2020 року по справі № 917/154/15 встановлено наступне: 01.12.1998 двадцять другою госпрозрахунковою дільницею м. Полтави Міністерства оборони України на підставі акту приймання-передачі основних засобів вищевказане нерухоме майно було передано до Державного підприємства Міністерства оборони України Укрвійськбуд (п.п. 32).

06.11.2000 арбітражним судом м. Києва порушено провадження у справі №24/612-б-43/234 про банкрутство ДП МОУ Укрвійськбуд (30.3).

В ході банкрутства ДП МОУ Укрвійськбуд, у процедурі санації, було укладено біржову угоду від 28.08.2002 №28-02/12 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме цегляного нежитлового будинку літ. "А-2" загальною площею 708,8 кв.м. по вул. Фрунзе, 6 в м. Полтаві між продавцем - ДП МОУ Укрвійськбуд та покупцем ТОВ Імідж. Від імені продавця вказану угоду було підписано ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності АВН №864155 від 20.09.2000 (п.п. 30.4).

В подальшому відповідне нерухоме майно неодноразово змінювало власників внаслідок укладення низки договорів купівлі-продажу з юридичними та фізичними особами (добросовісними набувачами) щодо частин вищезазначеного майна (п.п. 30.5).

Як встановлено місцевим господарським судом на підставі наявних у справі доказів та не спростовано учасниками справи, на момент ухвалення оскаржуваного рішення від 07.05.2018 власниками спірних приміщень у будинку літ."А-2" по АДРЕСА_6 були ТОВ Укрінвест-груп та ПАТ Діамантбанк (п.п. 30.5).

В постанові Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2007 у справі №24/612-б-43/234 судом досліджено вирок Подільського районного суду м. Києва від 03.03.2007 у кримінальній справі №1-175/07 по обвинуваченню ОСОБА_2 (заступника генерального директора по фінансово-економічній роботі ДП МОУ "Укрвійськбуд") у діях за ст. 218 Кримінального кодексу України (п.п. 31.8).

Таким обставинам у справі №24/612-б-43/234 судом апеляційної інстанції було надано оцінку та встановлено надання завідомо неправдивої інформації про фінансову неспроможність виконання вимог кредиторів і зобов`язань перед бюджетом, на стадії санації боржника та встановлено факт фіктивного банкрутства ДП МОУ "Укрвійськбуд" (п.п. 31.9).

Згідно з імперативними приписами частини другої статті 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" (в редакції, чинній на момент укладення біржової угоди від 28.08.2002), рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України (п.п. 32.3).

Як встановлено судами попередніх інстанцій та не спростовано учасниками справи, Міністерство оборони України не направляло жодних подань, а Кабінет Міністрів України не приймав жодних рішень за поданням Міністерства оборони України стосовно відчуження спірного нерухомого майна, як того вимагають норми частини другої статті 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" (п.п. 32.4).

Отже, порушення вимог частини другої статті 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" та п. 4.4 Статуту ДП "Укрвійськбуд", що полягає у незаконному самовільному відчуженні ДП "Укрвійськбуд" державного нерухомого майна (без згоди Міністерства оборони України та без рішення Кабінету Міністрів України) є підставою вважати, що спірне нерухоме майно вибуло з державної власності незаконно та поза волею власника, оскільки державне підприємство, за яким майно було закріплено на праві господарського відання, не вправі було самостійно ним розпоряджатися (п.п. 32.5).

Окрім того, як вже було зазначено, вироком Подільського районного суду м. Києва від 03.03.2007 у кримінальній справі №1-175/07 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2007 у справі №24/612-б-43/234 було встановлено факт фіктивного банкрутства ДП МОУ "Укрвійськбуд" (п.п. 32.6).

Отже, відчуження майна у процедурі банкрутства, яке в судовому порядку було визнано фіктивним, безумовно свідчить про відсутність волі власника на таке відчуження і про вибуття майна із володіння держави внаслідок скоєння кримінального правопорушення (п.п. 32.7).

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності

Виходячи зі змісту наведених норм, позов про визнання права власності це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно

За змістом статті 392 Цивільного кодексу України, передбачений нею спосіб захисту спрямований не на виникнення за рішенням суду права власності позивача, а на підтвердження наявного у позивача права власності, набутого раніше на законних підставах .

Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у справі матеріалів та з огляду на вказівки суду касаційної інстанції, дійшли правомірного висновку про те, що укладення біржової угоди від 28.09.2002 №28-02/12 у процедурі фіктивного банкрутства, поза волею власника, не призвело до припинення права власності держави на спірне майно, а відтак, оскільки на теперішній час наявність у держави відповідного права власності не визнається відповідачами, то воно потребує захисту шляхом задоволення позову про визнання права власності в порядку передбаченому статтею 392 Цивільного кодексу України (п.п. 33.17).

З огляду на викладене, враховуючи, що позов у цій справі, в даному конкретному випадку, правомірно заявлено на підставі статей 392 та 388 Цивільного кодексу України, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, отже, звернувшись з позовом у даній справі 31.01.2015, прокурор не пропустив строк позовної давності, а порушене право підлягає захисту (п.п. 34.9).

Повернення у державну власність нерухомого майна, незаконно відчуженого в процедурі фіктивного банкрутства, що було наслідком вчинення кримінального правопорушення, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом цього майна як майна Збройних Сил України (п.п. 35.9).

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що у спорах стосовно майна Збройних Сил України держава, втручаючись у право мирного володіння відповідним майном з боку приватних осіб, беручи до уваги проведення в Україні Антитерористичної операції (АТО) та Операції об`єднаних сил (ООС) може захищати загальні інтереси, зокрема, у підтриманні обороноздатності, суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності кордону, захисту життя і здоров`я людей (статті 1, 2, 3 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном Збройних Сил України (Закон України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України") (п.п. 35.10).

Разом з викладеним вище, слід наголосити на тому, що згідно частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом наведеної норми преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Отже, Держава в особі Міністерства оборони України з 29.01.1999 року є власником нежитлового будинку літ. "А-2" загальною площею 708,8 кв.м. по вул. Фрунзе (Європейська), 6 в м. Полтаві

Також, виходячи з вказаного вище висновку Верховного Суду, станом на дати 28.08.2019 і 02.09.2019 складання Договорів оренди між Фізичною особою - підприємцем (далі ФОП) Маковим О.В. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрінвест-груп» (далі ТОВ «Укрінвест-груп») право власності на визначені в цих договорах оренди нежитлові приміщення належало Державі в особі Міністерства оборони України.

І слід зазначити, що станом на дати складання Договорів оренди між ФОП Маковим О.В. та ТОВ «Укрінвест-груп» 28.08.2019 і 02.09.2019 вже існувало Рішення Господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 року у справі № 917/154/15, яким визнано за Державою Україна, в особі Міністерства оборони України, право власності на нежитлові приміщення в будинку номер АДРЕСА_7 , загальною площею 708,8 кв.м. та витребувано шляхом вилучення від ТОВ Укрінвест-груп нерухоме майно у вигляді нежитлових приміщень в будинку номер АДРЕСА_7 , загальною площею 66,5 кв.м., реєстраційний номер 01, та загальною площею 364,7 кв.м., реєстраційний номер 11591891, та передано державному підприємству Міністерства оборони України Укрвійськбуд в експлуатацію про яке було відомо як позивачу так і ТОВ «Укрінвест-груп».

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 4.1 договору від 28.08.2019 строк оренди складає з 01 червня 2023 р. до 30 квітня 2026 р., а відповідно до пункту 4.1 договору від 02.09.2019 строк оренди складає з 01 липня 2023 р. до 31 травня 2026 р.

Також у пункті 3.1 обох договорів оренди зазначається, що об`єкт повинен бути переданий Орендодавцем і прийнятий Орендарем протягом 2-х календарних днів з моменту початку строку оренди, зазначеного у пункті 4.1 даних договорів.

Відповідно на момент початку строків оренди, зазначених у договорах, ТОВ «Укрінвест-груп» не було власником приміщень будівель і не могло мати статус орендодавця. Не було наділене цивільною дієздатністю в частині здійснення цивільних прав щодо неналежного йому майна.

За частиною першою статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

За частиною першою статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Позивач не надав належних і допустимих доказів того, що договори оренди набули чинності, а він набув статусу орендаря приміщень.

Також позивач посилається на правовий статус іпотекодержателя за Договором іпотеки від 25.07.2016 з ТОВ «Укрінвест-Груп»

Відповідно до пункту 1.1 Договору ним забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_3 на підставі Договору позики від 21.07.2016 року, укладеного ним з іпотекодержателем на суму 3000000 грн. з обумовленим в Основному договорі строком повернення зазначеної суми, який становить п`ять років з моменту укладення Основного договору, тобто до 21.07.2021 року.

У пункті 6.1 договору іпотеки зазначається, що цей договір вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання зобов`язання за Основним договором та додатковими угодами до нього.

За пунктом 6.1 договору іпотеки цей договір припиняє дію при виконанні позичальником умов основного договору, на підставах, визначених статті 17 Закону України «Про іпотеку», та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначені в статті 17 Закону України «Про іпотеку», у тому числі, у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Таке ж право закріплено в пункті 4.1 договору іпотеки.

З викладеного необхідно дійти висновку, що договір іпотеки закінчився. Позивач не надав доказів невиконання Основного договору в установлений строк, тобто до 21.07.2021 року. Також він не вжив заходів до задоволення забезпеченої іпотекою вимогу шляхом набуття права власності в разі, якщо цей Основний договір не був виконаний.

За змістом статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище стосовно другої сторони.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 25.02.2021 у справі №913/38/20, від 25.02.2021 у справі №904/7804/16, від 26.02.2021 у справі №908/2847/19, від 15.11.2019 у справі №909/887/18).

Згідно з частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (обов`язок доказування і подання доказів).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

Отже, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню з відповідачів не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 19.02.2026

Суддя Кльопов І.Г.