УХВАЛА

10 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 910/3018/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Вронської Г. О., Губенко Н. М.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2025

(суддя - Головіна К. І.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025

(головуюча - Андрієнко В. В., судді: Буравльов С. І., Шапран В. В.)

у справі за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

про повернення безпідставно набутого майна.

ВСТАНОВИВ:

1. У березні 2025 року Акціонерне товариство "Укргазвидобування" (далі - позивач, АТ "Укргазвидобування") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - відповідач, Оператор ГТС, скаржник) про повернення в натурі безпідставно набутого природного газу в обсязі 129 719,60 куб.м за технічною угодою № від 01.01.2021.

2. Позов обґрунтовано тим, що за твердженням позивача, відповідач відмовився повернути позивачу 129 719,60 куб.м природного газу, який був безпідставно переданий відповідачу на його вимогу у якості компенсації газу, що був втрачений на ділянці промислового газопроводу у межах експлуатаційної відповідальності та балансової належності АТ "Укргазвидобування".

3. 04.09.2025 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025, яким позов задовольнив повністю, зобов`язав відповідача повернути позивачу в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 129 719,60 куб.м.

4. Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідно до актів приймання-передачі позивач компенсував (передав) відповідачу технологічний газ в загальному розмірі 129 719,60 куб.м шляхом: покриття виробничо-технологічних витрат газу Оператора ГТС в обсязі 12 994, 60 куб.м у серпні 2023 року; недоотримання від Кременчуцького ЛВУМГ газу в обсязі 59 871 куб.м у травні 2022 року; передачі Оператору ГТС газу обсягом 56 854 куб.м на точці входу в ГТС УКПГ Абазівка у квітні 2022 року. Власником вказаного технологічного газу (як стравленого в атмосферу, так і газу, що залишався у відключених газопроводах) є АТ "Укргазвидобування". Натомість відповідач жодних втрат свого газу у зв`язку з припиненням приєднання об`єктів позивача до ГТС (фізичному відключенні газопроводів-підключень) не поніс. При цьому, ані умовами Технічної угоди, ані положеннями Кодексу ГТС, ані іншими нормативно-правовими актами у цій сфері не передбачено покладення обов`язку на АТ "Укргазвидобування" здійснювати Оператору ГТС компенсацію природного газу, втрата якого не пов`язана з діяльністю газодобувного підприємства. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що позивачем без достатньої правової підстави було компенсовано відповідачу 129 719,60 куб.м обсягів газу, які останньому не належали, тому позов підлягає задоволенню повністю.

5. 21.01.2026 Оператор ГТС подав до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій й направити справу на новий розгляд до місцевого господарського суду.

6. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

7. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

8. Зокрема, за загальним правилом судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню (пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), і лише у визначених законом випадках такі рішення підлягають касаційному оскарженню, а саме:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

9. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці. Будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

10. При цьому, наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги свідчить про її майновий характер (подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17).

11. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 163 ГПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування (повернення) визначається вартістю майна.

12. Отже, враховуючи викладене, беручи до уваги висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду та з огляду на зміст спірних правовідносин, Верховний Суд дійшов висновку, що позовна вимога у цій справі (повернення безпідставно набутого майна - природного газу) має майновий характер, оскільки піддається грошовій (вартісній) оцінці.

13. Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

14. Позов у зазначеній справі подано у 2025 році. При цьому, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 встановлено у розмірі 3 028,00 грн.

15. Виходячи із ціни газу, яка визначена постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 222, на яку посилався позивач у позовній заяві, (7 240 гривень з урахуванням податку на додану вартість за 1 000 куб. метрів газу) та із обсягу газу, стосовно якого виник спір, - 129 719,60 куб.м, ціна позову у цій справі становить 939 169,90 грн (129 719,60 куб.м * 7,24 грн), що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (500 х 3 028,00 грн = 1 514 000, 00 грн) станом на час звернення з позовною заявою.

16. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

17. Отже, у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом.

18. За підпунктом "с" пункту 7 Рекомендації № R(95)5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію й поліпшення функціонування систем і процедур оскарження в цивільних і торговельних справах, ухваленої на його 528-му засіданні 7 лютого 1995 року, скарги до суду третьої інстанції мають подавати щодо тих справ, третій судовий розгляд яких доцільний, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають загальне суспільне значення; від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування підстав, за яких розгляд її справи сприятиме досягненню таких цілей.

19. Скаржник у касаційній скарзі визначає підставами касаційного оскарження пункти 1 та 4 частини другої статті 287 ГПК України та зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України, і не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 23.07.2024 у справі № 924/738/23, від 01.10.2024 у справі № 916/3575/23, а також вважає, що суди неправильно застосували принцип змагальності сторін, оскільки з урахуванням його сутності саме позивач у справі, як особа яка стверджує про безпідставно набутий природний газ відповідачем, мав би надати належні та допустимі докази такого набуття природного газу та наявність такого природного ресурсу у відповідача. Скаржник також зазначає, що судами попередніх інстанцій належним чином не було досліджено акти приймання-передачі природного газу, як основного документа, підписаного обома сторонами без зауважень (тобто обидві сторони підтвердили наявність певних юридичних фактів), яким підтверджуються обсяги передачі природного газу з урахуванням ВТВ від Оператора ГТС до АТ "Укргазвидобування" і навпаки, з огляду на що зроблено хибні висновки про наявність підстав для задоволення позову.

20. Натомість, Суд звертає увагу, що норма пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України передбачає виключні випадки, за умови доведення скаржником їх наявності, посиланням на відповідні обставини, судове рішення у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути предметом касаційного оскарження.

21. В обґрунтування зазначеного, скаржник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), а справа має виняткове значення для Оператора ГТС (підпункт "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), оскільки, місцевий господарський суд, так і апеляційний господарський суд, неправильно застосували до спірних правовідносин приписи статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України, що стало підставою для ухвалення незаконних рішень у справі. Для особи, яка подає касаційну скаргу дана справа є фундаментальною, оскільки предмет спору стосується повернення безпідставно отриманого майна, а саме природного газу із газотранспортної системи за минулий звітний газовий період, що слугуватиме коригуванню поданого/відібраного природного газу в Інформаційній платформі. Крім того, скаржник зауважує, що по категорії спорів про стягнення заборгованості за щодобові негативні небаланси Верховний Суд сформував правові висновки про неможливість здійснення повторного балансування чи коригування місячного небалансу, відповідна позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у справах № 922/1382/18, № 922/1580/18, № 910/2663/19, № 910/5354/19, № 924/447/18, № 920/344/18, № 911/1159/18. На переконання скаржника, дані правовідносини є специфічними і мають виняткове значення для нього, як оператора газотранспортної системи України, адже стосуються безпосередньо виконання обов`язків учасниками ринку природного газу щодо правомірності подач/відборів природного газу та відображення таких обсягів природного газу на виробничо-технічні втрати.

22. Верховний Суд вивчив доводи скаржника щодо наявності підстав для оскарження судових рішень у справі за підпунктами "а" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України та вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

23. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, потрібно виходити з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави і суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

24. Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

25. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що виключна правова проблема як така має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного показників.

26. Кількісний показник означає, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

27. З точки зору якісного критерію про виключність правової проблеми можуть свідчити такі обставини: з касаційної скарги вбачається, що суди допустили істотні порушення норм процесуального права, які унеможливили розгляд справи з дотриманням вимог справедливого судового розгляду; суди допустили явну й грубу помилку в застосуванні норм процесуального права, у тому числі свавільне розпорядження повноваженнями, й перегляд справи Великою Палатою Верховного Суду потрібен з метою унеможливлення її повторення у подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанції таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.

28. Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та аналіз оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки скаржник належним чином не обґрунтував існування зазначених якісних та кількісних показників щодо наявності виключної правової проблеми.

29. Доводи скаржника зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, при цьому, сама по собі незгода сторони з оцінкою судом конкретних обставин справи не може бути підставою для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

30. Щодо "виняткового значення" справи, то в цьому випадку оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Отже, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

31. Власне твердження скаржника про те, що справа має виняткове значення для скаржника без відповідного обґрунтування, не може бути визнано судом автоматичною підставою, на яку поширюється дія положення підпункту "в" пункту 2 частини статті 287 ГПК України.

32. За оцінкою Суду касаційна скарга не містить переконливих аргументів, а також підтверджуючих документів, які б свідчили про виняткове значення справи для скаржника, оскільки незгода з ухваленими рішеннями суду попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь заявника є звичайним передбачуваним процесом.

33. Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним.

34. Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

35. Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, аргументованих обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

36. Додатково слід звернути увагу скаржника на те, що введення законодавцем "розумних обмежень" у праві на звернення до касаційного суду, зокрема, застосування процесуальних "фільтрів", не порушує права на доступ до правосуддя, адже таке право особи вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій. Звідси законодавець надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині другій статті 293 ГПК України, що узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

37. Верховний Суд під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взяв до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію та врахував межі, порядок, повноваження судів щодо розгляду справи.

38. Отже, Верховний Суд вважає, що скаржник не дотримав умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій ціною позову є 939 169,90 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

39. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

40. Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/3018/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

Н. Губенко