ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

18 лютого 2026 року Справа № 903/29/26

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А.С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л.Ю., розглянувши справу

за позовом: Комунального підприємства «Луцькреклама»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Брендборд»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: фізична особа-підприємець Гутнєв Володимир Васильович

про зобов`язання вчинити дії

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Пилипчук І.Л., довіреність в порядку передоручення;

від відповідача: Матвіюк Н.Р., адвокат, ордер серія АС№1174121;

від третьої особи: н/з.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

установив:

09.01.2026 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Комунального підприємства «Луцькреклама» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брендборд» про зобов`язання провести демонтаж трьох засобів зовнішньої реклами, з яких дві рекламні конструкції розміром 3х12,5 та одна рекламна конструкція розміром 3х6, котрі встановлені без дозволів на їх розміщення на земельній ділянці кадастровий номер: :11:009:0007 на території автостоянки, що знаходяться за адресою: м. Луцьк вул. Карпенка-Карого 6-А.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на земельній ділянці з кадастровим номером: :11:009:0007 знаходиться автостоянка, на якій розміщуються три рекламні конструкції, без дозволів на їх розміщення, в порушення вимог закону України «Про рекламу», Типових Правил розміщення зовнішньої реклами, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України 29.12.2023 №2067, що є підставою для проведення демонтажу рекламних конструкцій згідно рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради №443-1 від 16.07.2025 «Про демонтаж засобів зовнішньої реклами».

Ухвалою суду від 14.01.2026 позовну заяву Комунального підприємства «Луцькреклама» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брендборд» про зобов`язання вчинити дії залишено без руху. Надано позивачу строк 10 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків, а саме: подати суду докази доплати судового збору у розмірі 300 гривень. Запропоновано позивачу подати обґрунтовану заяву про залучення третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору до участі у справі.

22.01.2026 від позивача через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшла заява до якої на виконання вимог ухвали суду від 14.01.2026 долучив платіжну інструкцію про доплату судового збору, заяву про долучення третьої особи та докази направлення заяви відповідачу та ФОП Гутнєву В.В.

У заяві від 22.01.2025 позивач просить суд залучити до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ФОП Гутнєва Володимира Васильовича.

Ухвалою суду від 26.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 18.02.2026. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. Запропоновано позивачу подати суду: відповідь на відзив та наявні докази в строк 5 днів з дня його отримання, з врахуванням вимог ст. ст. 166, 184 ГПК України, копію відповіді на відзив з додатками надіслати відповідачу, докази надіслання надати суду; відповідачу заперечення на відповідь позивача, протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив з доказами надіслання позивачу. Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фізичну особу-підприємця Гутнєва Володимира Васильовича. Запропонувано третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача подати суду: письмові пояснення щодо заявленого позову та наявні докази, відповідно до ст.168 ГПК України (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали), копії яких з додатками надіслати іншим учасникам справи, докази надіслання (опис вкладення) надати суду. Клопотання Комунального підприємства «Луцькреклама» про витребування доказів задоволено частково. Постановлено витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «БРЕНДБОРД» оригінал договору №010724-1 від 01.01.2024 купівлі-продажу об`єктів зовнішньої реклами (ОЗР) та додатки до нього №1 та №2 для можливості їх огляду в судовому засіданні. Постановлено витребувати у Фізичної особи-підприємця Гутнєва Володимира Васильовича оригінал договору №010724-1 від 01.01.2024 купівлі-продажу об`єктів зовнішньої реклами (ОЗР) та додатки до нього №1 та №2 для можливості їх огляду в судовому засіданні. Постановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Брендборд» та Фізичній особі-підприємцю Гутнєву Володимиру Васильовичу витребувані документи надати суду в строк по 11.02.2026. Постановлено, що огляд письмових доказів відбудеться при розгляді справи по суті під час дослідження доказів. У решті клопотання Комунального підприємства «Луцькреклама» про витребування доказів відмовлено.

09.02.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання у якому просить суд визнати поважною причину неподання разом із позовом відповіді ГУ Держпродспоживслужби у Волинській області від 26.01.2026 року про факт порушення відповідачем законодавства та притягнення його до відповідальності та долучити до матеріалів справи № 903/29/26 наступні докази: копію подання від 01.12.2025 року № 04-05/10 та інформаційне повідомлення з електронної скриньки КП «Луцькреклама», що надійшло від ГУ Держпродспоживслужби у Волинській області 26.01.2026 року.

10.02.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

11.02.2026 через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшла заява до якої на виконання вимог ухвали суду від 26.01.2026 долучає оригінал договору №010724-1 від 01.01.2024 та додатки до останнього №1 та №2.

16.02.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву у якій просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Третя особа не прибула у судове засідання, хоча належно повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R33 (ухвала суду від 26.01.2026 отримана Гутнєвим В.В. 29.01.2026).

У судовому засіданні 18.02.2026 судом встановлено, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, з огляду на таке.

Суд звертає увагу учасників справи на те, що при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Так, в силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

При цьому, підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством.

Статтею 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) юридичних осіб та їх органів, посадових та службових осіб, а також фізичних осіб - підприємців у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; інші справи у спорах між юридичними особами, які здійснюють господарську діяльність, та/або фізичними особами - підприємцями (п.п. 6, 10, 15 ч.1 ст.20 ГПК України).

Для віднесення справи до господарської юрисдикції суду необхідно визначити, чи правовідносини та спір є господарськими. Зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено процесуальним законом.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом даного позову є зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Брендборд» провести демонтаж трьох засобів зовнішньої реклами, з яких дві рекламні конструкції розміром 3х12,5 та одна рекламна конструкція розміром 3х6, котрі встановлені без дозволів на їх розміщення на земельній ділянці кадастровий номер: :11:009:0007 на території автостоянки, що знаходяться за адресою: м. Луцьк вул. Карпенка-Карого 6-А.

При цьому, Комунальне підприємство «Луцькреклама» зазначають, що на земельній ділянці з кадастровим номером: :11:009:0007 знаходиться автостоянка, на якій розміщуються три рекламні конструкції, без дозволів на їх розміщення, в порушення вимог закону України «Про рекламу», Типових Правил розміщення зовнішньої реклами, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України 29.12.2023 №2067, що є підставою для проведення демонтажу рекламних конструкцій згідно рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради №443-1 від 16.07.2025 «Про демонтаж засобів зовнішньої реклами».

Відповідач заперечує позов, при цьому зазначають, що виконавчий комітет Луцької міської ради не дотримався процедури щодо здійснення демонтажу ЗЗР, передбаченої у Порядку, а рішення № 443-1 «Про демонтаж засобів зовнішньої реклами», прийняте 16 липня 2025 року виконавчим комітетом Луцької міської ради, яке фактично стало підставою для подання позову. На думку відповідача, такими діями позивач/уповноважена особа/виконавець рішення про демонтаж намагається перекласти дискреційні повноваження виконавчого комітету Луцької міської ради (як керівного органу) щодо прийняття рішення про зобов`язання провести демонтаж ЗЗР на суд.

Отже, між позивачем, який здійснює владні управлінські функції на підставі законодавства на виконання делегованих повноважень, та відповідачем виник публічно-правовий спір щодо законності рішень, дій позивача та інших органів місцевого самоврядування, прийнятих (вчинених) під час здійснення ними владних управлінських функцій.

Враховуючи викладене, а також те, що між сторонами не має спору щодо прав на зазначену рекламну конструкцію суд вважає, що спір між сторонами є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Спори, які стосуються виконання суб`єктами владних повноважень зазначених функцій, зокрема демонтажу рекламних конструкцій, є публічно-правовими та мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №916/1738/19.

Крім того, суд враховує, що подібні висновки були викладені Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 70, 71 постанови від 30 травня 2018 року у справі № 295/14294/17 де зазначено, що: функції з надання погоджень (дозволів) на встановлення елементів благоустрою і рекламних конструкцій, а також з контролю за дотриманням правил благоустрою населеного пункту та правил розміщення зовнішньої реклами є управлінськими і здійснюються суб`єктами владних повноважень у порядку, визначеному чинним законодавством України. Спори, які стосуються виконання суб`єктами владних повноважень зазначених функцій, зокрема демонтажу елементів благоустрою, розміщених на фасадах будівель і споруд, а також рекламних конструкцій, є публічно-правовими та мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

За наведених обставин, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 ГПК України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, зокрема, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" (п. 77, Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (п. 43, Заява № 60750/00) наголосив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97 р., Reports of Judgments and Decisions 1997-II, с. 510, п. 40).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За цих підстав, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України та роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи віднесено до адміністративної юрисдикції Волинського окружного адміністративного суду.

Між цим суд також роз`яснює позивачу, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору у разі закриття провадження у справі, зокрема з підстав непідвідомчості спору господарському суду, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 185, 231, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

1. Закрити провадження у справі №903/29/26 за позовом Комунального підприємства «Луцькреклама» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брендборд» про зобов`язання вчинити дії.

2. Роз`яснити позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та підлягає оскарженню.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 19.02.2026

Суддя А. С. Вороняк