ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2026 р. Справа№ 927/569/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

секретар

судового засідання Рибчич А.В.

за участю

представників:

від прокуратури - Биховцева О.А.

від позивача-1 - не з`явились

від позивача-2 - не з`явились

від відповідача - Колесник Н.М.

розглянувши апеляційну скаргу Філії "Північний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.12.2025 р. (повний текст складено 23.12.2025 р.)

у справі № 927/569/25 (суддя - Моцьор В.В.)

за позовом Ніжинської окружної прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі

1. Державної екологічної інспекції у Чернігівській області

2. Бобровицької міської ради Чернігівської області

до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

про відшкодування шкоди у розмірі 511130,62 грн,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року Ніжинська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та Бобровицької міської ради Чернігівської області звернулась до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про відшкодування шкоди у розмірі 511130,62 грн, завданої навколишньому природному середовищу.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач всупереч вимог чинного законодавства не виконав обов`язок щодо охорони і збереження лісового фонду, внаслідок чого відбулась незаконна вирубка дерев, чим спричинено шкоду, розрахунок розміру якої здійснено відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 р. № 665.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.12.2025 р. у справі № 927/569/25 позов Ніжинської окружної прокуратури Чернігівської області задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням, Філія "Північний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" подала апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що державна лісова охорона вжила всіх можливих заходів щодо недопущення вчинення правопорушення та саме ним виявлене лісопорушення і складено протокол. Кримінальне провадження № 0000079 не завершено і розслідування по ньому належним чином не проведено, не встановлено як осіб, які вчинили самовільну вирубку, так і не встановлено вини посадових осіб відповідача. Відповідач вважає, що органами прокуратури не доведено склад цивільного правопорушення, що є підставою для притягнення Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 р. апеляційну скаргу Філії "Північний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" у справі № 927/569/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 927/569/25 та призначено розгляд справи на 10.02.2026 р.

У судовому засіданні 10.02.2026 р. представник відповідача та прокурор надали усні пояснення по суті апеляційної скарги, представники позивачів не з`явились, хоча повідомлялись належним чином про час і місце розгляду скарги шляхом направлення до їх електронних кабінетів процесуальних документів у справі.

Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Копію ухвали про відкриття провадження від 19.01.2026 р. у справі № 927/569/25 позивачам доставлено до електронних кабінетів 19.01.2026 р., доказом чого є довідки про доставку електронного документу від 23.01.2026 р., що містяться в матеріалах справи.

Також згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала про відкриття апеляційного провадження у справі № 927/569/25 від 19.01.2026 р. оприлюднена у реєстрі 20.01.2026 р.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання представників позивачів не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення призведе до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

У провадженні Ніжинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області перебуває кримінальне провадження №0000079 від 23.04.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

22.04.2024 р. до поліції надійшло повідомлення лісничого Коляжинського лісництва філії "Ніжинське лісове господарство" Державного підприємства "Ліси України" Максюти В.М. щодо здійснення в період з 18.04.2024 р. по 22.04.2024 р. незаконної вирубки 15 дерев породи дуб у виділі № 6 кварталу № 85 Коляжинського лісництва.

22.04.2024 р. за участю лісничого Коляжинського лісництва філії "Ніжинське лісове господарство" Державного підприємства "Ліси України" Максюти В.М. проведено огляд місця події поблизу с. Марківці Ніжинського району, де в лісовому масиві виділу 6 кварталу 85 урочища "Мостище" виявлено та вилучено 15 спилів з дерев роду дуб (середній розмір 70х60 см), про що складено протокол огляду місця події від 22.04.2024 р.

Також, факт незаконної вирубки 15 дерев породи дуб у виділі № 6 кварталу № 85 Коляжинського лісництва зафіксовано у протоколі допиту свідка від 23.04.2024 р.

Здійснення незаконної вирубки саме на території Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" також підтверджується планом лісонасаджень підприємства.

Постійним лісокористувачем у виділі № 6 кварталу № 85 Коляжинського лісництва, на території якого відбулася незаконна вирубка дерев, на дату 22.04.2024 р. було Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України".

Відповідно до п. 1.1 статуту Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (далі - статут), затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів від 06.02.2025 р. № 34, Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" засноване на державній власності, створене відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 26.10.2022 р. № 804 "Про створення Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".

Згідно з п. 3.1 статуту Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" створено з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів. Одними з основних напрямків діяльності підприємства є забезпечення охорони лісів від незаконних рубок, запобігання злочинам та адміністративним правопорушенням у сфері лісового господарства.

Наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" від 14.12.2022 р. № 18 створено Філію "Ніжинське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".

Як передбачено п. 1.1 Положення про Філію "Ніжинське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (далі - Положення), затвердженого наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" від 26.12.2023 р. № 2080, Філія є відокремленим підрозділом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".

За п. 2.2.3 Положення предметом діяльності філії є вжиття заходів у порядку та в межах, визначених законодавством щодо запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин.

У відповідності до п. 3.1 Положення філія є відокремленим підрозділом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", який не має статусу юридичної особи.

Відповідно до наказу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" № 1933 від 18.10.2024 р. припинено Філію "Ніжинське лісове господарство" Державного підприємства "Ліси України" шляхом її закриття.

На підставі вищевказаного наказу майно, активи та пасиви Філії "Ніжинське лісове господарство" Державного підприємства "Ліси України" на дату 31.12.2024 р. згідно з передавальним актом передано до Філії "Північний лісовий офіс" Державного підприємства "Ліси України".

Відповідно до наказу "Про затвердження передавальних актів філій, що координуються Північним лісовим офісом" № 2323 від 31.12.2024 р. станом на 31.12.2024 р. були затверджені передавальні акти активів та пасивів на балансових рахунках та позабалансових рахунках, матеріалів лісовпорядкування та документів, які підтверджують речові права на земельні ділянки, нерухоме майно та інше (включаючи судові справи) по філіях, що координуються Північним лісовим офісом, в т.ч. по Філії "Ніжинське лісове господарство" Державного підприємства "Ліси України".

Згідно з п. 3.1 Положення про Філію "Північний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" філія є відокремленим підрозділом підприємства, який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені підприємства та в його інтересах, здійснює делеговані підприємством функції відповідно до мети, завдань та предмету діяльності підприємства.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що саме Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України", на думку прокурора, не забезпечило охорону і збереження закріплених лісів, допустило їх незаконну вирубку, внаслідок чого навколишньому природному середовищу спричинено шкоду в розмірі 511130,62 грн, розрахунок розміру якої здійснено Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області.

Відповідно до ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Як передбачено ст. ст. 1 - 3 Лісового кодексу України, усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Лісові відносини - суспільні відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства. Об`єктом лісових відносин є лісовий фонд України та окремі лісові ділянки. Суб`єктами лісових відносин є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та громадяни, які діють відповідно до Конституції та законів України. Лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", Лісовим кодексом України, іншими законодавчими актами України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також, зокрема, лісовим законодавством, та іншим спеціальним законодавством.

Згідно зі ст. ст. 16, 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень.

Частиною 2 статті 19 Лісового кодексу України передбачено, що постійні лісокористувачі зобов`язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів.

За ст. 63 Лісового кодексу України ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень.

Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок та пошкодження. Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов`язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів. Перелік заходів, вимоги щодо складання планів цих заходів визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (ч. ч. 1, 2 ст. 86 Лісового кодексу України).

У відповідності до ст. 89 Лісового кодексу України охорону і захист лісів на території України здійснює, зокрема, лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів.

Згідно зі ст. 90 Лісового кодексу України основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів, зокрема, від незаконних рубок.

Як передбачено п. п. 5, 12 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; порушення порядку лісозаготівлі та вивезенні деревини.

Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (ст. 107 Лісового кодексу України).

Отже забезпечення охорони та захисту лісів, що передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів, в тому числі на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно з ч. 1 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

За ч. 4 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

У відповідності до ч. 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування майнової шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою, є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдала шкоду (цивільне правопорушення).

Винне діяння це усвідомлений, вольовий вчинок людини, зовні виражений у формі дії (активного поводження) або бездіяльності (пасивного поводження).

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Бездіяльність - пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах. Бездіяльність тотожна дії за своїми соціальними та юридичними властивостями, тобто вона суспільно небезпечна і протиправна, є свідомим і вольовим актом поведінки людини.

Бездіяльність відрізняється від дії зовнішньою, фізичною стороною. При бездіяльності особа не робить певної дії, яку вона за даних конкретних умов повинна була і могла вчинити для запобігання заподіянню шкоди охоронюваним законом суспільним відносинам.

Наявність реальної можливості діяти певним чином полягає в тому, що особа в даній конкретній ситуації мала реальну можливість діяти, тобто виконати активні дії і запобігти тим самим злочинним наслідкам. При оцінці можливості (чи неможливості) виконати покладені на особу обов`язки слід враховувати конкретну обстановку, умови місця і часу, зміст обов`язків, покладених на особу, її суб`єктивні можливості щодо виконання необхідних дій.

У спірних деліктних правовідносинах саме на прокурора покладається обов`язок довести належними та допустимими доказами факт заподіяння шкоди та її розмір, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та наявність причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

При цьому, за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство, зокрема статті 614 та 1166 ЦК України, передбачає презумпцію вини правопорушника.

З матеріалів справи вбачається, що на території Коляжинського лісництва філії Ніжинське лісове господарство Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", реорганізованого в Філію "Північний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", в кварталі 85 виділу 6, що належить на праві постійного користування Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України", виявлений факт незаконної вирубки дерев у кількості 15 одиниць, у період з 18.04.2024 р. по 22.04.2024 р., як наслідок, завдано шкоди навколишньому природному середовищу в розмірі 511130,62 грн.

Як передбачено п. 3.1 статуту Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", підприємство створено з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів. Одними з основних напрямків діяльності підприємства є забезпечення охорони лісів від незаконних рубок, запобігання злочинам та адміністративним правопорушенням у сфері лісового господарства.

Так, Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" як постійний лісокористувач здійснює управлінські, організаційно-розпорядчі та господарські заходи з організації належної охорони лісу, недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду.

Однак факт вчинення вказаного правопорушення свідчить про те, що такі заходи не були достатніми і не змогли забезпечити збереження лісу на підзвітній йому території.

Відповідач повинен був здійснювати належний комплекс заходів з контролю за спірною територією, де виявлено незаконну вирубку дерев, проте не здійснював належних заходів з охорони лісу.

Отже встановлені обставини є підставою для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за порушення його працівниками умов ведення лісового господарства, зокрема, незабезпечення належної охорони лісового фонду на території Коляжинського лісництва філії Ніжинське лісове господарство Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", в кварталі 85 виділу 6, що належить на праві постійного користування Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України".

Розрахунок розміру шкоди, заподіяної лісу внаслідок незаконного вирубування дерев, здійснено Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 р. № 665.

Відповідно до вказаного розрахунку сума шкоди, з урахуванням індексації за попередні роки, складає 511130,62 грн.

Вбачається, що розрахунок проведено Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області, як контролюючим органом, у відповідності до п. 9 Положення «Про державну екологічну інспекцію у Чернігівській області», затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 01.03.2023 р. № 45.

Розрахунок збитків, проведених Державною екологічною інспекцією визнано належним та достатнім доказом розміру заподіяних збитків (постанова Верховного Суду від 19.09.2018 р. у справі № 925/382/17).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Так, внаслідок бездіяльності працівників Філії Ніжинське лісове господарство Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" у вигляді незабезпечення ними належної охорони та захисту лісового фонду на підзвітній відповідачу території, зафіксований факт вирубки невстановленими особами дерев, у кількості 15 одиниць, у період з 18.04.2024 р. по 22.04.2024 р. на території Коляжинського лісництва, квартал 85 виділ 6, у зв`язку з чим навколишньому природному середовищу завдано шкоди в розмірі 511130,62 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Нормами чинного законодавства, зокрема, Лісовим кодексом України та Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", передбачено, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається саме на постійних лісокористувачів.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності, при цьому, визначальним є факт порушення ним встановлених правил лісокористування на підконтрольній ділянці лісу, що спричинило завдання шкоди державі.

Стосовно доводів скаржника про те, що кримінальне провадження № 0000079 від 23.04.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, не завершено і розслідування по ньому належним чином не проведено, не встановлено осіб, які вчинили самовільну рубку та не встановлено вини посадових осіб відповідача, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, у разі відшкодування відповідачем шкоди, завданої навколишньому природному середовищу за фактом незаконної вирубки дерев на підзвітній йому території, він не позбавлений права звернутися з відповідною вимогою до винних у незаконній вирубці осіб або до органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, якщо вважає, що внаслідок бездіяльності цього органу йому заподіяні збитки.

Доводи скаржника про те, що саме ним виявлене лісопорушення, складено протокол, судом до уваги не приймається, оскільки в даному випадку визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2018 р. у справі № 909/976/17.

Стосовно підстав для представництва інтересів держави прокурором у даній справі.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скарги, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Як передбачено ч. 3 стю 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом 4 цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави", що є оціночним. Прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

"Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо в сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Відповідна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 р. у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 р. у справі № 915/20/18.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Згідно з ч. ч. 4, 7 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У відповідності до ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18.

Вбачається, що позов у даній справі поданий прокурором в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та Бобровицької міської ради в зв`язку з невиконанням останніми своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави в суді.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 19.04.2017 р. № 275, Державна екологічна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) в сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно з п. 1 Положення «Про Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області» (далі - Положення), затвердженого наказом Державної екологічної інспекції від 01.03.2023 р. № 45, екологічна інспекція є територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується.

На підставі п. 2 розділу 2 Положення Інспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону земель, про охорону, захист, використання та відтворення лісів.

Державна екологічна інспекція у Чернігівській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України на території Чернігівської області, який здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства про охорону земель, про охорону та захист лісів, відтак є компетентним органом у спірних правовідносинах.

09.05.2025 р. прокурор звернувся до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області з листом щодо надання інформації про вжиті заходи з метою відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.

У відповідь, листом від 16.05.2025 р. Державна екологічна інспекція у Чернігівській області повідомила, що заходи щодо судового захисту порушених інтересів держави про встановлений факт порушень вимог законодавства не вживались та вживатися не планується.

У відповідності до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування (ст. 142 Конституції України).

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на землю та природні ресурси.

Як було встановлено вище, незаконна вирубка була здійснена на території Коляжинського лісництва філії Ніжинське лісове господарство Державного спеціалізованого господарського підприємста "Ліси України", тому Бобровицька міська рада є компетентним органом у спірних правовідносинах.

Листом від 09.05.2025 р. прокурор звернувся до Бобровицької міської ради, в якому повідомив про факт заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної рубки дерев на території Коляжинського лісництва філії Ніжинське лісове господарство Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", просив повідомити про вжиті заходи щодо стягнення коштів.

У відповідь, листом від 02.06.2025 р. Бобровицька міська рада повідомила, що не вживала будь-які заходи реагування за фактом виявленого порушення.

Отже матеріалами справи підтверджено, що позивачі не вживали жодних належних та ефективних заходів для усунення порушень, про які повідомлено прокурором, та не мали наміру на звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, прокурором доведено факт бездіяльності Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та Бобровицької міської ради, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави з вимогою про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу за фактом незаконної вирубки дерев.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога прокурора про стягнення з відповідача шкоди у розмірі 135378,65 грн, заподіяної навколишньому природному середовищу, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляється судовою колегією.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.12.2025 р. у справі № 927/569/25 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Філії "Північний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Філії "Північний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.12.2025 р. у справі № 927/569/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Філію "Північний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.02.2026 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко