УХВАЛА

16 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 922/2843/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І. Д. - головуючої, суддів: Вронської Г. О., Губенко Н. М.

розглянув касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Клізуба Артема Сергійовича

на рішення Господарського суду Харківської області від 15.10.2025

(суддя Новікова Н. А.)

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2025

(головуюча - Медуниця О. Є., судді: Попков Д. О., Стойка О.В.)

у справі за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"

до Фізичної особи-підприємця Клізуба Артема Сергійовича

про стягнення заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 317 391,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (далі - позивач), звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Клізуба Артема Сергійовича (далі - відповідач), в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 317 391,60 грн, за період: грудень 2021 року - березень 2024 року.

2. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 31.10.2021, які обраховані позивачем відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315. Позивач в обґрунтування вимог, разом з іншим, посилається на преюдиційність обставин, встановлених рішенням Господарського суду Харківської області від 27.09.2024 у справі № 922/2575/24.

3. 15.10.2025 Господарський суд Харківської області ухвалив рішення без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження, яке залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2025, яким позов задовольнив частково; стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за невиконання зобов`язань за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період грудень 2021 року - березень 2024 року в розмірі 88 467,56 грн, а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 1 061,61 грн. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості за невиконання зобов`язань за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії в розмірі 228 924,04 грн відмовив.

4. Суд першої інстанції врахувавши, що позивачем змінено правову підставу позову, а також враховуючи факт наявності фактичного споживання теплової енергії та встановлену оплатність цих послуг, дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про відсутність підстав для закриття провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), адже відсутнє рішення суду, що набрало законної сили, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 № 315 за період з грудня 2021 квітень 2023 року. Місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про наявність підстав для нарахування відповідачу плати за спожиту в окремому приміщенні з транзитними мережами опалення теплову енергію в опалювальні періоди 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024, але із застосування Методики № 315, при цьому врахував, що про необхідність застосування Методики № 315 також наголошено і у постанові Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2024 у справі № 922/2575/24. Суд, здійснивши власний розрахунок заборгованості, дійшов висновку, що відповідачем у спірний період спожито обсяг теплової енергії на загальну суму 88 467,56 грн і саме означена сума є такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

5. 26.01.2026 відповідач надіслав до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просить рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог скасувати й закрити провадження у справі.

6. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

7. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ГПК України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

8. Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

9. Позов у зазначеній справі подано у 2025 році. При цьому, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 встановлено у розмірі 3 028,00 грн.

10. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

11. Предметом позову у цій справі є стягнення 317 391,60 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (500 х 3 028,00 грн = 1 514 000, 00 грн) станом на час звернення з позовною заявою.

12. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

13. Отже, у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом.

14. Зокрема, за загальним правилом судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню (пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), і лише у визначених законом випадках такі рішення підлягають касаційному оскарженню, а саме:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

15. За підпунктом "с" пункту 7 Рекомендації № R(95)5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію й поліпшення функціонування систем і процедур оскарження в цивільних і торговельних справах, ухваленої на його 528-му засіданні 7 лютого 1995 року, скарги до суду третьої інстанції мають подавати щодо тих справ, третій судовий розгляд яких доцільний, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають загальне суспільне значення; від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування підстав, за яких розгляд її справи сприятиме досягненню таких цілей.

16. У касаційній скарзі відповідач зазначає, що ця касаційна скарга подається з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України та підпункту "г" пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу.

17. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (підпункт "г" пункту другого частини третьої статті 287 ГПК України), оскільки відповідно до ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; натомість скаржник вважає, що суд врахував не усі критерії зазначені у частині третій статті 247 ГПК України, зокрема, суд не дослідив: питання про значення справи для сторін (пункт 2 частини третьої статті 247 ГПК України), про категорію та складність справи (пункт 4 частини третьої статті 247 ГПК України), чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес (пункт 7 частини третьої статті 247 ГПК України), думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (пункт 8 частини третьої статті 247 ГПК України).

18. Згідно з приписами частини п`ятої статті 12 ГПК України малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

19. Вказана норма розділяє малозначні справи за різними критеріями: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто які визнаються малозначними за законом з урахуванням ціни позову; та 2) справи незначної складності, які визнаються малозначними за висновком суду та на розсуд суду з урахуванням та оцінкою конкретних обставин справи та подальшою необхідністю вибору виду провадження для розгляду справи.

20. Згідно з частинами першою, другою статті 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

21. Норми частини третьої цієї статті визначають, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

22. Суд першої інстанції, взявши до уваги критерії, наведені у частині третій статті 247 ГПК України, визнав, що ця справа є незначної складності, оскільки обставини, які підлягають встановленню, стосуються виключно встановлення наявності чи відсутності заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії; до суду надано невеликий обсяг доказів; ціна позову (317 391,60 грн) не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа не віднесена до категорії справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження, вважав за можливе розглядати цей спір у порядку спрощеного позовного провадження.

23. З огляду на зазначене, доводи скаржника про помилковість віднесення судом першої інстанції цієї справи до малозначних є необґрунтованими та не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, для касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій.

24. У касаційній скарзі скаржник також посилається, що ця справа має значний суспільний інтерес, оскільки, на його думку, вона спрямована на забезпечення фінансування діяльності підприємства критичної інфраструктури, а тому ухвалене у справі рішення має вплив на якість послуг з теплопостачання, які надаються мешканцям Харківської територіальної громади.

25. Верховний Суд зазначає, що вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес", зокрема, слід розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства.

26. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

27. За оцінкою Верховного Суду касаційна скарга разом з правовими обґрунтуваннями не містить переконливих аргументів, які б свідчили про її значний суспільний інтерес, оскільки доводи у їх сукупності зводяться лише до незгоди із судовими рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій і в цілому до заперечення результату розгляду цієї справи та до власного викладення обставин справи стороною у справі щодо переоцінки доказів, які були здійсненні судом, що в силу приписів статті 300 ГПК України не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

28. Верховний Суд зазначає, що незгода з ухваленими судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

29. Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішень судів тільки через те, що такі рішення скаржник вважає незаконними.

30. Інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, за яких Суд міг би визнати, що оскаржувані судові рішення у цій справі підлягають касаційному оскарженню, скаржник не наводить.

31. Верховний Суд звертає увагу, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, аргументованих обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

32. Додатково слід звернути увагу скаржника на те, що введення законодавцем "розумних обмежень" у праві на звернення до касаційного суду, зокрема, застосування процесуальних "фільтрів", не порушує права на доступ до правосуддя, адже таке право особи вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій. Звідси законодавець надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині другій статті 293 ГПК України, що узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

33. Верховний Суд під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взяв до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію та врахував межі, порядок, повноваження судів щодо розгляду справи.

34. Відповідно до статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезна-ходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

35. Відповідно до частини першої статті 46 цього Кодексу сторони користуються рівними процесуальними правами.

36. На підставі наведеного, надання стороні будь-яких переваг, зважаючи на сферу її діяльності, правовий статус, предмет спірних відносин, призведе до порушення одної з основних засад господарського судочинства - рівності учасників судового процесу перед законом і судом.

37. З огляду на зазначене Верховний Суд вважає, що подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під дію пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, і, які надають повноваження Суду переглянути, як "суду права", дану категорію справ.

38. Отже, Верховний Суд вважає, що скаржник не дотримав умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

39. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

40. Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

41. У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження, заявлене клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не розглядається.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 922/2843/25 за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Клізуба Артема Сергійовича на рішення Господарського суду Харківської області від 15.10.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2025.

2. Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

Н. Губенко