ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
23.02.2026м. ДніпроСправа № 904/6629/25
За клопотанням Приватного підприємства "Сармат", смт Широке, Криворізький р-н, Дніпропетровська обл.
про стягнення витрат на професійну правничу допомогу:
За позовом керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл. в інтересах держави в особі позивача Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.
до Приватного підприємства "Сармат", смт Широке, Криворізький р-н, Дніпропетровська обл.
про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки
Без участі представників сторін.
Керівник Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить:
Судові витрати прокурор просить покласти на відповідача.
Позов мотивовано тим, що Приватне підприємство "Сармат", уникаючи встановленого чинним законодавством порядку набуття у користування земельної ділянки, отримання дозволу на будівництво, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, самочинно збудувало вказаний об`єкт та набуло право власності на нього, шляхом внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Безпідставне набуття права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суперечить засадам містобудівної діяльності в Україні, визначених Законом України «Про основи містобудування», є перешкодою у розв`язанні питань прогнозування розвитку, планування і забудови населених пунктів, регулювання земельних відносин, створення соціальної, інженерної і транспортної інфраструктури через відсутність можливості належного ведення містобудівного кадастру призводить до порушення майнових прав та інтересів територіальної громади на дотримання законного порядку користування, володіння, розпорядження та відчуження земельної ділянки комунальної власності.
Зважаючи на викладене, прокурор вважає, що самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, яка не відводилась для цієї мети, підлягає знесенню його титульним власником, а земельна ділянка поверненню Криворізькій міській раді із скасуванням державної реєстрації права власності на самочинно збудоване нерухоме майно із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у судовому порядку.
Ухвалою господарського суду від 01.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження на 16.12.2025.
09.01.2026 від прокурора до суду надійшла заява, в якій останній просить суд позовну заяву Керівника Криворізької південної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до ПП «САРМАТ», справа № 904/6629/25 залишити без розгляду.
Ухвалою суду від 22.01.2026 позовну заяву керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі позивача Криворізької міської ради до Приватного підприємства "Сармат" про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки залишено без розгляду.
Крім того, у підготовчому засіданні, що відбулося 22.01.2026 представником відповідача було заявлено клопотання про необхідність подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, протягом п`яти днів після оголошення ухвали суду.
26.01.2026 від Приватного підприємства "Сармат" через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій останнє просить суд стягнути з Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 грн 00 коп.
В обґрунтування поданого клопотання відповідач вказує наступне.
За ч. 5 ст. 130 ГПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Оскільки наведена норма не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, то такі дії слід встановлювати суду у кожній справі окремо, відповідно до встановлених обставин перебігу спірних правовідносин (Постанова КГС ВС від 26.05.2022 у справі №905/460/21).
Відповідач вважає, що даній справі дії прокуратури є необґрунтованими з таких підстав:
- прокуратура звернулася до суду, не встановивши правового статусу спірних об`єктів і не з`ясувавши, чи є вони нерухомим майном та чи можуть взагалі підпадати під дію ст. 376 ЦК України.
При цьому, з матеріалів, поданих самою ж прокуратурою, безпосередньо вбачається, що спірні об`єкти є тимчасовими спорудами, не є самостійними об`єктами, обслуговують головну річ і належать до рухомого майна, тобто не можуть вважатися самочинним будівництвом.
Попри це, прокуратурою без належного аналізу матеріалів поверхнево стверджено, що такі об`єкти є самочинним будівництвом, яке мало на меті захоплення відповідачем земельної ділянки.
- Позов було подано з вимогами, які очевидно не були і не є співмірними із тими обставинами, на які посилалася прокуратура.
Замість з`ясування статусу спірних об`єктів (чи є вони нерухомістю, чи є вони самостійними об`єктами, чи можуть бути об`єктом ст. 376 ЦК України), прокуратура сформулювала вимогу про скасування державної реєстрації права власності на весь комплекс, хоча позов стосувався лише деяких об`єктів.
На думку відповідача, такий спосіб захисту не відповідав предмету спору, не мав причинно-наслідкового зв`язку з наведеними у позові обставинами та був спробою прокуратури надмірно втрутитися у право власності ПП «САРМАТ», адже спрямовувався на позбавлення права власності на весь комплекс.
- Частина доказів, на які посилалася прокуратура, не відповідала вимогам належності та допустимості.
- Відповідач вважає, що про необґрунтованість дій прокуратури свідчить й подання заяви про забезпечення позову, у задоволенні якої судом було відмовлено через недоведеність обставин, що обґрунтовували б необхідність застосування таких заходів.
Відповідач наголошує на тому, що саме прокуратура подала заяву про залишення позову без розгляду з мотивів «додаткового опрацювання матеріалів», чим безпосередньо визнала передчасність пред`явлення позову і неналежну його підготовленість.
Отже, саме необґрунтовані, передчасні та формальні дії прокуратури змусили ПП «САРМАТ» звертатися за професійною правничою допомогою та нести відповідні витрати, які підлягають компенсації у силу ч. 5 ст. 130 ГПК України.
Ухвалою суду від 28.01.2026 прийнято до розгляду клопотання Приватного підприємства "Сармат" про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Вирішено здійснювати розгляд клопотання без виклику сторін.
03.02.2026 від прокурора до суду надійшла заява, в якій останній заперечує щодо клопотання відповідача про розподіл по справі судових, та зазначає наступне.
На думку прокурора, судові витрати можуть бути покладені на сторону лише за наявності причинно-наслідкового зв`язку між її процесуальною поведінкою та необхідністю іншої сторони нести відповідні витрати.
У даному випадку держава в особі органу прокуратури діяла виключно в межах та у спосіб, передбачених законом, реалізовуючи конституційну функцію представництва інтересів держави в суді. Жодних зловживань, недобросовісності чи протиправної процесуальної поведінки з боку прокурора судом не встановлено.
Реалізація стороною наданого їй законом процесуального права не може розцінюватися як недобросовісна поведінка чи зловживання та не створює підстав для покладення на неї негативних майнових наслідків.
Позов у даній справі залишено без розгляду на підставі заяви самого прокурора, поданої у зв`язку з необхідністю доопрацювання та належного оформлення матеріалів, що підтверджують підстави та обсяг представництва інтересів держави.
Подання заяви про залишення позову без розгляду з метою «додаткового опрацювання матеріалів» є процесуальним правом позивача, спрямованим на забезпечення повноти доказів, а не свідченням необґрунтованості позову. Це дія, що мінімізує судові витрати у майбутньому та сприяє принципу процесуальної економії.
Прокурор скористався правом на залишення позову без розгляду (ст. 226 ГПК України), що є цивілізованим способом припинення провадження на ранній стадії, а отже, відповідач не мав потреби готуватися до повноцінного судовогорозгляду по суті.
Залишення позову без розгляду не є наслідком визнання його безпідставним або таким, що поданий з порушенням вимог закону, а зумовлене виключно реалізацією прокурором процесуального права, спрямованого на належне забезпечення судового захисту публічних інтересів у подальшому.
Таким чином, прокурор вважає, що залишення позову без розгляду з процесуальних підстав не свідчить про вину держави у виникненні витрат відповідача на правничу допомогу, а відтак покладення таких витрат на бюджет суперечить засадам справедливості та правовій позиції Верховного Суду щодо недопустимості компенсації витрат за відсутності неправомірної поведінки сторони.
Також, прокурор звертає увагу на те, що стягнення 100 000 грн за засідання, де справа не рушила далі підготовчого етапу, суперечить принципу розумності, закріпленому у ст. 126 ГПК України, а в умовах військового стану, використання бюджетних коштів повинно бути ефективним, обґрунтованим, справедливим і неупередженим, що становить значний суспільний інтерес як для Держави Україна, так і для кожного її громадянина.
Таким чином, витрати на правничу допомогу у справі № 904/6629/25 у розмірі 100 000,00 грн виходять за розумні межі, не відповідають реальності адвокатських витрат у конкретних обставинах справи та її складності, не підтверджуються належними та допустимими доказами, наданий адвокатами обсяг послуг не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
З урахуванням викладеного, прокурор просить суд у задоволенні заяви ПП«САРМАТ» про стягнення з Криворізької південної окружної прокуратури на користь ПП«САРМАТ» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000,00 грн. відмовити у повному обсязі.
04.02.2026 від відповідача до суду надійшли пояснення на заперечення прокуратури, в яких останній вказує на те, що подання заперечень із посиланням на неіснуючі судові рішення, та таким чином поширення недостовірної інформації є зловживанням процесуальними правами (п. 11 ч. З ст. 2 ГПК України, 1 ст. 43 ГПК України), порушенням обов`язку діяти добросовісно (ч. 1 ст. 43 ГПК України) та є проявом неповаги до суду, адже такі дії поклали на суд обов`язок перевіряти неіснуючі судові рішення і витрачати процесуальний ресурс суду на це.
За ч. 3 ст. 43 ГПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
У зв`язку з чим, відповідач просить суд визнати подання прокурором заперечень, у яких більшість цитованої судової практики не існує, зловживанням процесуальними правами та залишити заперечення без розгляду.
Крім того, відповідач вважає, що наявні підстави для постановлення окремої ухвали із її направленням до Дніпропетровської обласної прокуратури, як прокуратури вищого органу, для забезпечення дотримання працівниками прокуратури принципів добросовісності, професійної етики та недопущення подібних порушень у майбутньому.
Також, відповідач звертає увагу суду на те, що прокуратура зазначає, що подання заяви про залишення позову без розгляду з метою додаткового опрацювання матеріалів, не свідчить про необґрунтованість дій, а є реалізацією процесуального права, спрямованого на забезпечення повноти доказів.
Водночас, відповідач вважає, що такі доводи, навпаки підтверджують саме необґрунтованість дій прокурора.
Посилання на необхідність «додаткового опрацювання матеріалів» та «забезпечення повноти доказів» означає, що на момент звернення до суду позов було подано без належної підготовки, без всебічного з`ясування фактичних обставин справи та без достатньої доказової бази на обґрунтування вимог.
Подання Позову за відсутності «повноти доказів» суперечить засадам господарського судочинства та обов`язку учасників справи добросовісно користуватися процесуальними правами.
Відповідач вважає, що посилання прокуратури на публічний характер бюджетних коштів та принцип пропорційності не спростовує права останнього на компенсацію витрат, понесених унаслідок необґрунтованих дій прокурора.
Необхідність залучити адвокатів для надання правничої допомоги виникла виключно через подання прокуратурою позову, до того ж без його належної підготовки та подальшого залишення без розгляду з мотивів доопрацювання.
ГПК України не встановлює винятків щодо відшкодування витрат на правничу допомогу залежно від статусу сторони або джерела фінансування її діяльності.
Прокуратура користується рівними процесуальними правами та несе рівні процесуальні обов`язки, включно з ризиком покладення судових витрат.
Твердження про «надмірний фінансовий тягар для бюджету» не враховує, що такий тягар виник виключно внаслідок необґрунтованих дій самої прокуратури.
Відповідач вважає, що перекладення негативних фінансових наслідків необґрунтованих дій прокуратури на останнього означало б, що ризики неналежного здійснення представницької функції прокуратури покладаються на приватну особу.
Відповідач наголошує на тому, що аргументи прокуратури щодо неспівмірності витрат, є необґрунтованими, адже при оцінці співмірності витрат суд повинен також враховувати й значення справи для сторони, характер спірних правовідносин та потенційні наслідки для її прав та інтересів.
У цій справі прокурором було заявлено вимоги, спрямовані на знесення об`єктів, які використовуються для обслуговування комплексу та скасування державної реєстрації права власності на весь комплекс нерухомого майна.
Отже, предмет спору безпосередньо стосувався припинення права приватної власності Відповідача, що є одним із найбільших втручань у майнову сферу особи, тобто справа мала виняткове значення для Відповідача і несла серйозні наслідки.
Відповідач вважає, що доводи прокуратури не враховують характер справи, її значення та потенційні наслідки для Відповідача, дійсний обсяг правничих послуг.
З огляду на складність справи, надання значного обсягу правничих послуг, розмір заявлених витрат, на думку відповідача, є розумним і не може розцінюватися як надмірне збагачення.
Крім того, на спростування заперечень прокурора відповідач вказує про те, що останній має право на компенсацію витрат на правничу допомогу шляхом їх стягнення з прокуратури, незважаючи на не долучення доказів їх оплати, а також враховуючи погодження між АО та клієнтом фіксованого розміру гонорару, зазначення витрат часу в описі робіт не вимагається.
Щодо клопотання відповідача про постановляння окремої ухвали, господарський суд зазначає таке.
Проаналізувавши наведені заявником доводи та врахувавши положення статті 246 ГПК України, суд дійшов висновку, що клопотання позивача про необхідність постановлення окремої ухвали не підлягає задоволенню виходячи із наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 246 ГПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Отже, окрема ухвала суду у розумінні положень статті 246 ГПК є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду.
За своєю суттю окрема ухвала є формою реагування суду на виявлені порушення вимог законодавства та інструментом для їх усунення шляхом надання відповідних вказівок особі/особам, до компетенції та/або обов`язку яких відноситься усунення виявлених порушень.
Суд не постановляє окремих ухвал за клопотаннями сторін (аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14).
Відтак, суд не вбачає правових підстав для постановлення окремої ухвали з підстав, передбачених статтею 246 ГПК України, оскільки винесення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, що реалізується виключно у разі виявлення порушень законодавства під час розгляду справи по суті.
16.02.2026 від прокурора до суду надійшла заява, в якій в якій останній заперечує щодо клопотання відповідача про розподіл по справі судових.
Згідно з частиною 6 статті 130 ГПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.
З огляду на викладене, заява розглянута без участі представників сторін.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява відповідача про відшкодування судових витрат, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд встановив наступне.
Відповідно до частини 5 статті 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 123 ГПК України).
Отже, відповідач може заявити вимогу про компенсацію здійснених ним витрат зі сплати судового збору та витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги за рахунок позивача, який ініціював судовий спір.
При компенсації правничих витрат відповідача у справі за рахунок позивача із застосуванням частини п`ятої статті 130 ГПК України має бути встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи, та необхідність понесення витрат відповідачем з надання правничої допомоги в порушеній позивачем справі (необхідність ознайомлення адвокатом з матеріалами справи, подання відзиву відповідачем у справі, участь адвоката в судових засіданнях, вчинення дій щодо збирання доказів та інше).
Таким чином, компенсація витрат позивачем за надану правничу допомогу відповідачу у випадку, зокрема, залишення позову без розгляду здійснюється з дотриманням загальних процесуальних гарантій щодо розподілу судових витрат за наслідком розгляду спору по суті, з дотриманням вимог, передбачених частиною п`ятою статті 126, частиною восьмою статті 129 ГПК України.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21.
Відтак з урахуванням наведеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду питання щодо компенсації здійсненних відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, при залишенні позову без розгляду вирішується судом виключно на підставі відповідної заяви відповідача та у порядку передбаченому частинами 5, 6 статті 130 ГПК України.
За змістом частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 161 ГПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 165 ГПК України відзив повинен містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У відзиві на позов відповідач просив суд, судові витрати покласти на прокурора. Орієнтовний розмір судових витрат на на правничу допомогу складає 100 000,00 грн.
Так, з наданих відповідачем до заяви доказів вбачається, що 03.03.2020 між Приватним підприємством "Сармат" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Глагос" (адвокатське об`єднання) був укладений договір №03/03/20-2 про надання правничої допомоги (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1 договору Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання щодо представництва інтересів Клієнта з будь-яких питань у правоохоронних та всіх судових органах, перед юридичними та фізичними особами, в тому числі з правом подання (надсилання) претензій щодо стягнення заборгованості, позовних заяв, заяв, скарг, апеляційних та касаційних скарг, представництво інтересів Клієнта у відділах державної виконавчої служби, приватних виконавців та нотаріусів та у відносинах з іншими підприємствами та організаціями незалежно від форми власності та підпорядкування.
Обсяг, умови надання, порядок оплати окремих завдань, можуть встановлюватися за Замовленням Клієнта шляхом підписання сторонами Додаткових угоди (п. 1.2 договору).
Оплата за надані послуги проводиться відповідно до кількості годин, витрачених Адвокатським об`єднанням на представництво інтересів Клієнта та виконання поставлених ним завдань перед Адвокатським об`єднанням (п. 3.5 договору).
Розмір винагороди (гонорару) за 1 годину надання Адвокатським об`єднанням послуг (виконання завдань Клієнта) становить 50 (п`ятдесят) доларів США (п. 3.6 договору).
Оплата за надані послуги здійснюється в гривні за курсом НБУ станом на день виставлення відповідного Рахунку шляхом безготівкового розрахунку або готівкою, за домовленістю сторін (п. 3.7 договору).
Факт надання послуг підтверджується Актом здачі-приймання наданих послуг (надалі - Акт).
Клієнт зобов`язаний протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання Акту погодити його або надати Адвокатському об`єднанню свої заперечення.
Якщо протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання Клієнтом Акту Адвокатському об`єднанню не надійшли заперечення Клієнта на нього, останній вважається таким, що погоджений Сторонами (п. 3.8 договору).
Акт та Рахунок на оплату наданих послуг складаються Адвокатським об`єднанням та надаються Клієнту наприкінці календарного місяця, в якому надавались послуги. Наданням примірників Акту та Рахунку може бути здійснено з використанням засобів електронного документообігу (п. 3.9 договору).
Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами (п. 5.1 договору).
Строк дії даного Договору визначений моментом повного виконання Сторонами зобов`язань за цим Договором (п. 5.2 договору).
24.11.2025 між сторонами укладено додаткову угоду, відповідно до п. 2 якої сторони погодили що вартість послуг, передбачених у п. 1 цієї Додаткової угоди є фіксованою і становить 100 000 грн та включає наступні послуги (в тому числі, але не виключно): аналіз документів Клієнта, позовної заяви та долучених до неї додатків, заяви про забезпечення позову та долучених до неї додатків; аналіз судової практики; підготовка та подання відзиву, заперечень; підготовка та подання інших процесуальних документів, в тому числі клопотань, заяв, заперечень, пояснень; участь у судових засіданнях.
У акті здачі-приймання наданих послуг від 23.01.2026 сторонами визначено наступне.
Адвокатським об`єднанням надано, а Клієнтом прийнято послуги з надання правової допомоги щодо представництва інтересів Клієнта в Господарському суді Дніпропетровської області у судовій справі № 904/6629/25 за позовом Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до Приватного підприємства «САРМАТ» про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, а саме:
- підготовка та подання Заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (внесення РНОКПП / коду ЄДРПОУ до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи) від 25.11.2025 р.;
- аналіз Заяви про забезпечення позову від 24.11.2025 р. та долучених до неї додатків, документів Клієнта, судової практики;
- підготовка та подання Заяви про розгляд Заяви про забезпечення позову у судовому засіданні з викликом сторін від 25.11.2025 р.;
- підготовка та подання Заперечення проти застосування заходів забезпечення позову від 25.11.2025 р.;
- аналіз Позовної заяви від 24.11.2025 р. та долучених до неї додатків, документів Клієнта, судової практики;
- підготовка та подання Заяви про залишення Позовної заяви без руху (непідтвердження прокурором підстав для представництва інтересів держави) від 27.11.2025 р.;
- підготовка та подання Відзиву на позовну заяву від 12.12.2025 р.;
- участь у судових засіданнях 16.12.2025 р., 18.12.2025 р., 22.01.2026 р.;
- підготовка Клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Сторони погодили, що вартість наданих послуг з правничої допомоги, у відповідності до п. 2 Додаткової угоди від 24.11.2025 р., становить - 100 000,00 грн.
Сторонами погоджено, що оплата наданих послуг здійснюється Клієнтом протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту підписання цього Акту.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, об`єднана палата Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Суд зазначає, що договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (пункт 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Так, частиною 5 статті 129 ГПК України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з частиною 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Відповідно до частини 5 статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 6 статті 126 ГПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обґрунтовуючи подану заву відповідач посилається на необґрунтованість дій прокурора.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Поняття "необґрунтованість дій позивача" не є тотожнім таким поняттям як "зловживання правом", "неправомірність дій" або ж "встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача".
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2026 позов у справі №904/6629/25 залишено без розгляду на підставі до п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України.
В свою чергу, господарський суд приймає до уваги доводи позивача, та вважає, що з боку прокурора мали місце саме необґрунтовані дії, які полягали, зокрема, у передчасному зверненні до суду з позовною заявою без належної її підготовки, що також підтверджується заявою прокурора про залишення позовної заяви без розгляду, з мотивів «додаткового опрацювання матеріалів».
Отже поведінка прокурора розцінюється судом як необґрунтовані дії у розумінні ч. 5 ст. 130 ГПК України.
Суд також враховує, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Проте реалізація такого права позивачем у будь-якому випадку зачіпає та має вплив на права та інтереси особи, визначеної ним в якості відповідача.
Тобто отримавши звернений до себе позов, відповідач цілком логічно, з метою ефективного захисту своїх прав, був змушений звертатися за професійною правничою допомогою адвоката, яка є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Водночас суд вважає, що характер та обсяг виконаної адвокатом відповідача роботи (наданих послуг) не відповідає критеріям співмірності, реальності таких витрат, розумності їх розміру, оскільки в даному випадку суд не розглядав справу №904/6629/25 по суті та не надавав правову оцінку викладеним у відзиві обставинам.
Також, суд бере до уваги не значну тривалість судових засідань за участю представника відповідача, та їх кількість -3.
3 урахуванням зазначеного, суд беручи до уваги заперечення прокурора, керуючись принципами справедливості, верховенства права, критеріями співмірності та реальності адвокатських витрат в контексті їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу з 100 000,00 грн до 50 000, 00 грн, а відтак до стягнення з прокуратури на користь відповідача підлягає 50 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Решта суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн покладаються на відповідача.
Керуючись ст. 1, 26, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ст. 2, 43, 123, 124, 126, 129, 130, 161, 165, 226, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд
Клопотання риватного підприємства "Сармат" про компенсацію витрат на правничу правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій прокурора, задовольнити частково.
Решту суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн покласти на відповідача.
В задоволенні клопотання відповідача про постановлення окремої ухвали - відмовити.
Додаткова ухвала набирає законної сили 23.02.2026.
Додаткова ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст додаткової ухвали складено 23.02.2026.
Суддя І.А. Рудь