ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2026 р. м. Київ Справа № 911/3862/25

Суддя О.В. Конюх, при секретарі судового засідання Антоненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Дакота», м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АСЦ Плюс», м. Бровари Київської області

про стягнення 158 341,00 грн.

без виклику представників

СУТЬ СПОРУ:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Дакота», м. Київ (далі по тексту ТОВ «ТД Дакота») 22.12.2025 звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою №1 від 16.12.2025 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АСЦ Плюс», м. Бровари Київської області (далі по тексту ТОВ «АСЦ Плюс»), в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 158 341,00 грн., з яких:

116 800,00 грн. основний борг;

6501,00 грн. пеня, нарахована за сукупний період з 06.09.2025 по 03.12.2025;

35 040,00 грн. штраф, відповідно до п.6.3 Договору.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3028,00 грн. судового збору та 8000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Позов обґрунтований тим, що 11.03.2025 між сторонами був укладений договір поставки товару та надання послуг №45839797. На виконання вказаного договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар за видатковими накладними №1350 від 04.04.2025 на суму 43600,00 грн., №3731 від 07.08.2025 на суму 24 000,00 грн., №3938 від 15.08.2025 на суму 38 000,00 грн., №4144 від 26.08.2025 на суму 20 800,00 грн., №4198 від 28.08.2025 на суму 58 000,00 грн.

Позивач твердить, що відповідач, всупереч умовам договору, здійснив оплату товару лише за видатковими накладними №1350 від 04.04.2025 та №3731 від 07.08.2025, інші видаткові накладні залишились неоплаченими, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

У зв`язку з простроченням оплати товару за спірними видатковими накладними, позивач нараховує та просить суд стягнути з відповідача пеню та штраф.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.12.2025 відкрито провадження у справі №911/3862/25 за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Цією ж ухвалою суд зобов`язав відповідача ТОВ «АСЦ Плюс»:

невідкладно здійснити реєстрацію електронного кабінету юридичної особи ТОВ «АСЦ Плюс» в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, про що письмово повідомити суду;

подати суду у строк п`ятнадцять днів з дати отримання цієї ухвали докази оплати товару, отриманого за видатковими накладними №3938 від 15.08.2025, №4144 від 26.08.2025, №4198 від 28.08.2025 (частина 2 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ч.6 ст. 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Суд встановив, що ТОВ «АСЦ Плюс» не виконало передбаченого ч.6 ст. 6 ГПК України обов`язку з реєстрації електронного кабінету, про що свідчить відповідь з підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» №29354297 від 22.12.2025.

Відтак, копію ухвали від 23.12.2025 про відкриття провадження у справі відповідно до вимог процесуального закону було надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку «Укрпошта» рекомендованим листом з повідомленням №R61 на адресу, вказану у позовній заяві, яка відповідає адресі місцезнаходження згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак, поштове відправлення не було вручено адресату та 05.01.2026 повернуто підприємством зв`язку на адресу суду із зазначенням про відсутність адресата.

Згідно із частиною 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали у порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Згідно із пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Гарантований статтею 165 ГПК України п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву сплив 20.01.2026.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи у порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. ч. 1-2 ст. 252 ГПК України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Згідно з частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на 17.02.2026 відповідач відзив на позов та докази на його підтвердження не подав.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши позов ТОВ «ТД Дакота» до ТОВ «АСЦ Плюс» про стягнення 158 341,00 грн., всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд

УСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

11.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АСЦ Плюс» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Дакота» (постачальник) був укладений договір поставки товару та надання послуг №45839797 (далі Договір), за умовами якого:

- постачальник зобов`язується передати (поставити) покупцеві автомобільні товари за номенклатурою, в строки та на умовах відповідно до специфікацій, приймає на себе виконання шиномонтажних послуг по обслуговуванню шин покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар та надані послуги (п.1.1);

- поставка товару на підставі цього договору здійснюється окремими партіями, відповідно до заявок покупця, видаткових накладних до цього договору, оформлених на підставі поданих покупцем заявок (п.1.2);

- строк оплати товару протягом 21 календарних днів з моменту підписання видаткової накладної (п.2.2);

- розрахунок за надані послуги проводиться протягом 5 банківських днів, після підписання сторонами акту надання послуг, шляхом перерахування на поточний рахунок виконавця замовником суми, зазначеної в рахунку (п.2.3);

- за затримку платежів у відповідно до розділу 2 цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення оплати від загальної суми заборгованості (п. 6.2);

- за затримку платежів у відповідно до розділу 2 цього договору більше ніж на 60 календарних днів після закінчення строку оплати покупець сплачує штраф у розмірі 30% від простроченої суми на підставі письмової вимоги постачальника (п.6.3);

- сторони домовились здійснювати документообіг в електронному вигляді та обмін первинними документами у вигляді електронних документів із застосуванням до них електронного цифрового підпису засобами телекомунікаційного зв`язку за допомогою відповідних систем електронного документообігу (п.8.1);

- цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2025, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Договір вважається автоматично пролонгованим на наступний рік, якщо сторони за 15 календарних днів до моменту припинення його дії не мають наміру розірвати цей договір (п.9.1).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є змішаним договором поставки та надання послуг. Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На виконання договору постачальник поставив, а покупець отримав товар на загальну суму 184 400,00 грн., про що свідчать залучені до матеріалів справи копії видаткових накладних підписані обома сторонами, а саме

№1350 від 04.04.2025 на суму 43 600,00 грн.,

№3731 від 07.08.2025 на суму 24 000,00 грн.,

№3938 від 15.08.2025 на суму 38 000,00 грн.,

№4144 від 26.08.2025 на суму 20 800,00 грн.,

№4198 від 28.08.2025 на суму 58 000,00 грн.

У цій частині відносини сторін є поставкою, тож суд застосовує до спірних правовідносин законодавство, яке регулює поставку (частина 2 ст. 628 ЦК України).

Згідно з п. 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Інший строк встановлений п.2.2 Договору, відповідно до якого строк оплати товару становить 21 календарний день з моменту підписання видаткової накладної.

Суд звертає увагу, що спірні видаткові накладні були підписані за допомогою електронних цифрових підписів сторін, при цьому, як вбачається із протоколу перевірки таких підписів, дата документа та дата нанесення на нього електронного цифрового підпису відрізняються.

Однак, пунктом 8.5 договору сторони визначили, що при використанні електронного документообігу, датою здійснення господарської операції при виконанні умов укладених правочинів (договорів) буде вважатися дата складання первинного документа (дата, зазначена на самому документі як його обов`язковий реквізит), незалежно від дати накладання КЕП/ЕЦП сторонами.

Приписами ст. 253 та 254 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відтак, строк оплати за поставлений товар за видатковою накладною

№1350 від 04.04.2025 сплив 25.04.2025, а з 26.04.2025 настало прострочення,

№3731 від 07.08.2025 сплив 28.08.2025, а з 29.08.2025 настало прострочення,

№3938 від 15.08.2025 сплив 05.09.2025, а з 06.09.2025 настало прострочення,

№4144 від 26.08.2025 сплив 16.09.2025, а з 17.09.2025 настало прострочення,

№4198 від 28.08.2025 сплив 18.09.2025, а з 19.09.2025 настало прострочення.

Позивач визнає, що відповідач оплатив товар, поставлений за видатковими накладними №1350 від 04.04.2025 на суму 43 600,00 грн. та №3731 від 07.08.2025 на суму 24 000,00 грн. На підтвердження здійснених відповідачем оплат, позивач надав копію виписки з рахунку, відкритого в АТ «Прокредит Банк», з якої вбачається, що відповідач здійснив оплати 07.05.2025 на суму 43 600,00 грн. та 26.08.2025 на суму 24 000,00 грн.

За таких обставин, видаткові накладні №1350 від 04.04.2025 та №3731 від 07.08.2025 не є спірними, заборгованість за ними відсутня.

Доказів оплати інших видаткових накладних в матеріалах справи відсутні. Тобто, неоплаченим залишився товар на суму 116 800,00 грн. поставлений за видатковими накладними №3938 від 15.08.2025, №4144 від 26.08.2025, №4198 від 28.08.2025.

Частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

ТОВ «АСЦ Плюс» доказів оплати товару, отриманого за спірними видатковими накладними у розмірі більшому, ніж визнає та доводить суду позивач, суду не подав, у тому числі на вимогу п.2 ухвали від 23.12.2025 про відкриття провадження, яка набрала законної сили та є обов`язковою для виконання на всій території України.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 116 800,00 грн. є документально підтверджена, законна та така, яку слід задовольнити повністю.

У зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання з оплати товару, позивач нараховує та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 6501,00 грн., нараховану за сукупний період з 06.09.2025 по 03.12.2025.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6.2 Договору за затримку платежів у відповідно до розділу 2 цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення оплати від загальної суми заборгованості.

З огляду на вимоги частин 1 та 2 статті 2, частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд, здійснивши власний розрахунок пені, не виходячи при цьому за межі періоду, заявленого позивачем, встановив, що вірно розрахований розмір належної до стягнення з відповідача на користь позивача пені за заявлений період становить 7994,09 грн.

Відповідно до частини 2 ст. 237 ГПК України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, відтак вимогу про стягнення з відповідача пені в сумі 6501,00 грн. слід задовольнити повністю у заявленому розмірі.

Крім того, у зв`язку з порушенням строків оплати позивач нараховує та просить суд стягнути з відповідача штраф у сумі 35 040,00 грн., нарахований відповідно до п.6.3 Договору.

Відповідно до п. 6.3 Договору за затримку платежів у відповідно до розділу 2 цього договору більше ніж на 60 календарних днів після закінчення строку оплати покупець сплачує штраф у розмірі 30% від простроченої суми на підставі письмової вимоги постачальника.

Суд звертає увагу сторін, що одночасне стягнення передбачених договором двох підвидів неустойки (пені та штрафу), не суперечить статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

По-перше, у даному випадку сторонами застосовано два підвиди неустойки, а в межах одного виду відповідальності сторонами може бути застосований різний набір санкцій, про що неодноразово наголошував Верховний Суд. По-друге, таке формулювання сторони погодили у Договорі на підставі вільного волевиявлення, що не суперечить положенням чинного законодавства.

Крім того, стаття 61 Конституції України вміщена у розділі ІІ Конституції «Права, свободи та обов`язки людини і громадянина» відповідно не розповсюджується на господарсько-правову відповідальність юридичних осіб у господарських зобов`язальних відносинах.

04.12.2025 представник ТОВ «ТД Дакота» звертався до ТОВ «АСЦ Плюс» із вимогою оплатити заборгованість за реалізовані шини за договором №45839797 від 11.03.2025 в сумі 116 800,00 грн., пеню та штраф в розмірі 30%.

Відповіді на вказану вимогу матеріали справи не місять.

Суд встановив, що відповідач порушив строки оплати за видатковими накладними №3938 від 15.08.2025, №4144 від 26.08.2025, №4198 від 28.08.2025 на строк, більший 60 календарних днів, відтак, суд погоджується, що у позивача виникло право на нарахування та стягнення штрафу відповідно до п.6.3 Договору.

Суд, перевіривши правильність розрахунку штрафу позивачем, встановив, що такий здійснено арифметично вірно, розмір штрафу становить 35 040,00 грн. у зв`язку з чим, вказана вимога має бути задоволена повністю в заявленій сумі.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, суд задовольняє позов ТОВ «ТД Дакота» повністю та ухвалює рішення про стягнення з ТОВ «АСЦ Плюс» 116 800,00 грн. основного боргу, 6501,00 грн. пені, 35 040,00 грн. штрафу.

У зв`язку із задоволенням позову, суд, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. повністю.

Звертаючись із позовом позивач зазначив, що поніс витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 8000,00 грн. Щодо включення до судових витрат витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини другої статті 126 ГПК України до витрат на професійну правничу допомогу належать розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

20.02.2025 між ФОП Кушніром Романом Юхимовичем (виконавець) та ТОВ «ТД Дакота» (замовник) був укладений договір №2002-1/2025 про надання правничої допомоги, за умовами якого:

- замовник доручає виконавцю, а виконавець бере на себе зобов`язання про надання замовнику за плату юридичних послуг, в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором (п.1.1);

- виконавець приймає на себе зобов`язання щодо надання замовникові наступних послуг: правової допомоги у формах консультацій, нормативно-правового обґрунтування позиції замовника, підготовка позовної заяви, інших процесуальних документів, представництво інтересів в судах України та підставі замовлення визначеного додатковою угодою (п.1.2);

- вартість наданих послуг за договором становить вартість визначену додатками до договору та актами виконаних робіт (п.4.1);

- цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2025 (п.7.1).

Разом із договором сторонами підписали додаток №1, за яким замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання щодо надання клієнту правничої допомоги щодо стягнення заборгованості в судовому порядку за позовом ТОВ «ТД Дакота» до ТОВ «АСЦ Плюс» за неналежне виконання договору поставки №45839797 від 11.03.2025.

Вказаним додатком сторони визначили перелік послуг, які будуть надані, а саме:

Пункт 1.1: ознайомлення з документами, вивчення матеріалів справи та, за необхідності, діючого законодавства, судової практики з аналогічних спорів та аналіз справи на предмет визначення її судової перспективи. Надання консультацій та роз`яснень клієнту щодо шляхів вирішення питання Визначення орієнтованої вартості послуг та підготовка договору про надання правничої (правової) допомоги. Підготовка позовної заяви та інших процесуальних документів орієнтовні витрати часу 3 години, вартість 8000,00 грн.;

Пункт 1.2: представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції (включаючи відео конференцію) орієнтовні витрати часу 1 година, вартість 1500,00 грн.

15.12.2025 сторони погодили та підписали акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), за яким виконавець надав замовникові послуги з правової допомоги у формах консультацій, нормативно-правового обґрунтування позиції замовника, підготовка позовної заяви, подача документів до Господарського суду від імені замовника до ТОВ «АСЦ Плюс» про стягнення основного боргу, пені та штрафу.

Вартість наданих послуг становить 8000,00 грн.

15.12.2025 ТОВ «ТД Дакота» за платіжною інструкцією №4244 на суму 8000,00 грн. оплатило надані адвокатом послуги з правничої допомоги.

Суд звертає увагу на те, що надані позивачем документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, пропорційності, співмірності та розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, а також у постанові Верховного Суду від 25.08.2022 у справі № 911/3323/14.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Вирішення питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони ураховуючи як те, чи були вони фактично несені, так і оцінювати їх необхідність (постанова КЦС ВС від 23.10.2024 у справі №753/25081/21).

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Здійснивши аналіз заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, суд встановив, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг, втраченим ним часом на надання таких послуг та відповідають критерію розумної необхідності.

Суд вважає заявлену суму судових витрат позивача на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн. дійсно розумно необхідною, співмірною та обґрунтованою, тому саме така сума належить до включення до судових витрат по справі та розподілу між сторонами відповідно до ст. 129 ГПК України.

З огляду на викладене, суд включає до судових витрат по справі витрати позивача на професійну правову допомогу в сумі 8000,00 грн., та покладає на відповідача відшкодування позивачу вказаних витрат повністю.

Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Дакота» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АСЦ Плюс» (07405, Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, буд. 261, прим. 4-1, ідентифікаційний код 45839797)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Дакота» (03057, м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, буд. 1-А, оф. 1021, ідентифікаційний код 41323370)

116 800,00 грн. (сто шістнадцять тисяч вісімсот гривень нуль копійок) основного боргу,

6501,00 грн. (шість тисяч п`ятсот одну гривню нуль копійок) пені,

35 040,00 грн. (тридцять п`ять тисяч сорок гривень нуль копійок) штрафу,

3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень нуль копійок) судового збору,

8000,00 грн. (вісім тисяч гривень нуль копійок) витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Конюх