ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2026 р. Справа № 911/973/24

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Панченко К. О.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Ярук А. І. (адвокат - ордер серії АІ № 1582251 від 12.04.2024 р.);

від відповідача: Пудкалюк К. О. (адвокат - ордер серії АІ № 1630116 від 13.06.2024 р.);

розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства „Еверест", м. Чернігів, Чернігівська область

до Товариства з додатковою відповідальністю „Узинський цукровий комбінат", м. Узин, Білоцерківський район, Київська область

про стягнення 6 012 477, 68 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ПП „Еверест" звернулось в Господарський суд Київської області із позовом до ТДВ „Узинський цукровий комбінат" про стягнення 2 749 749 , 62 грн основної заборгованості, 2 148 686, 40 грн пені, 937 504, 37 грн інфляційних збитків, 176 537, 28 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо оплати у повному обсязі за товар згідно з договором поставки від 01.07.2020 р.

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.09.2024 р. (суддя Рябцева О. О.) у справі № 911/973/24 за позовом ПП „Еверест" до ТДВ „Узинський цукровий комбінат" про стягнення 5 702 846, 02 грн позов задоволено частково і вирішено стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю „Узинський цукровий комбінат" на користь Приватного підприємства „Еверест" 2 726 212, 10 грн боргу, 160 114, 48 грн 3 % річних, 859 131, 21 грн інфляційних втрат, 1 495 677, 44 грн пені, 78 617, 03 грн судового збору та 45 951, 93 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 р. рішення Господарського суду Київської області від 05.09.2024 р. у справі № 911/973/24 змінено та викладено п. 1 резолютивної частини рішення Господарського суду Київської області від 05.09.2024 у справі № 911/973/24 в такій редакції:

„1 Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю „Узинський цукровий комбінат" (09161, Київська обл., Білоцерківський р-н, місто Узин, вулиця В. Симиренка, будинок 2, код 00372536) на користь Приватного підприємства „Еверест" (14037, Чернігівська обл., місто Чернігів, вулиця Борисенка, будинок 45, код 31480476) 2 726 212, 10 грн (два мільйони сімсот двадцять шість тисяч двісті дванадцять грн. 10 коп.) боргу, 160 114, 48 грн (сто шістдесят тисяч сто чотирнадцять грн. 48 коп.) 3 % річних, 1 495 677, 44 грн (один мільйон чотириста дев`яносто п`ять тисяч шістсот сімдесят сім грн. 44 коп.) пені, 65 730, 06 грн (шістдесят п`ять тисяч сімсот тридцять грн. 06 коп.) судового збору та 38 419, 45 грн (тридцять вісім тисяч чотириста дев`ятнадцять грн. 45 коп.) витрат на професійну правничу допомогу."

4. Стягнути з Приватного підприємства „Еверест" (14037, Чернігівська обл., місто Чернігів, вулиця Борисенка, будинок 45, код 31480476) на користь Товариства з додатковою відповідальністю „Узинський цукровий комбінат" (09161, Київська обл., Білоцерківський р-н, місто Узин, вулиця В. Симиренка, будинок 2, код 00372536) витрати по сплаті судового забору за подачу апеляційної скарги в сумі 15 464, 36 грн (п`ятнадцять тисяч чотириста шістдесят чотири грн. 36 коп.).

5. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" (09161, Київська обл., Білоцерківський р-н, місто Узин, вулиця В. Симиренка, будинок 2, код 00372536) в дохід Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 15 723, 40 грн (п`ятнадцять тисяч сімсот двадцять три грн. 40 коп.).

Постановою Верховного Суду від 13.05.2025 р. скасовано рішення Господарського суду Київської області від 05.09.2024 р. та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 р. у справі № 911/973/24, а справу № 911/973/24 передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

При цьому, скасовуючи рішення Господарського суду Київської області від 05.09.2024 р. та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 р. у справі № 911/973/24, Верховний Суд у своїй постанові від 13.05.2025 р. зазначив, що як зазначалось вище, звертаючись з позовом у даній справі, Приватне підприємство "Еверест" обґрунтовувало свої вимоги тим, що відповідачем було порушено умови Договору в частині оплати отриманого товару. При цьому розрахунок заявлених вимог основного боргу позивачем здійснено з урахуванням курсового збільшення вартості товару.

Приймаючи оскаржувані судові рішення про часткове задоволення позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з доведеності позовних вимог.

Однак, такі висновки судів попередніх інстанцій є передчасним, з огляду на таке.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Під предметом договору цивільно-правова теорія розуміє необхідні за цим договором дії, що призводять до бажаного для сторін результату, тобто такий результат визначає, про що саме домовилися сторони.

У розумінні положень цивільного законодавства договір спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто виникнення цивільного правовідношення, яке, у свою чергу, може включати певні права та обов`язки, виконання яких призводить до бажаного для сторін результату. Однак усі вони (права та обов`язки) не можуть охоплюватися предметом договору, оскільки можуть стосуватися як різноманітних умов договору, так і бути наслідком укладення договору, який є підставою їх виникнення. При цьому значення предмета договору може набувати основна дія (дії), що вчинятиметься сторонами і забезпечить досягнення мети договору.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 22.04.2025 у справі № 910/5296/24, прийнятій після подання касаційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" у цій справі № 911/973/24, та висновки у якій підлягають врахування в силу приписів частини 4 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди з огляду на зміст та умови договору (а не назву договору) мають встановити, який саме правочин вчинено сторонами, та вирішити спір із застосуванням норм, які регулюють цей правочин. З`ясовуючи зміст правовідносин сторін договору, суди мають виходити з умов договору, його буквального та логічного змісту, з намірів сторін саме того договору, з приводу якого виник спір, а також із того, що сторони правовідносин мають діяти добросовісно.

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 зазначено, що тлумачення статті 629 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Верховний Суд послідовно та незмінно у постановах виснував, що, розглядаючи спір, господарський суд перш за все має встановити правову природу договору, з урахуванням якої визначити зміст спірних правовідносин, їх нормативне регулювання з наступним встановленням обсягу прав та обов`язків, моменту виникнення зобов`язання тощо.

Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06.03.2025 у справі № 910/21682/15 (910/10924/22), від 22.04.2025 у справі № 910/5296/24, прийнятих після подання касаційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" у цій справі № 911/973/24, та висновки у яких підлягають врахування в силу приписів частини 4 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

Так, згідно з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами і визначеними відповідно до них правовідносинами вбачається, що предметом позову є вимога Постачальника спрямована до Покупця про стягнення вартості отриманого Покупцем товару, і така вартість визначена Постачальником з урахуванням збільшення валютного курсу.

При цьому, як позивач, так і суди попередніх інстанцій, послались на положення пункту 8 Специфікації, якою передбачено, зокрема, те, що оплата за вугілля здійснюється в гривнях за курсом НБУ долара США встановленим у робочий день, що передує даті оплати рахунку, виходячи з еквівалента ціни за вугілля. Ціна на вугілля фіксується станом на 10.07.2020 та складає 210,00 доларів США за 1 т з ПДВ. Курс НБУ гривні по відношенню до долара США станом на 10.07.2020 становить 26,95 грн, якщо коливання курсу долара буде більше або менше 5% за період відтермінування оплати, то Постачальник залишає за собою право переглядати ціну з урахуванням ціни долара до гривні.

Суди попередніх інстанцій виснували про те, що перегляд ціни на вугілля, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонений та не суперечить чинному законодавству України, та погоджений сторонами в пункті 8 Специфікації. Відповідно до частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України у пункті 8 Специфікації сторони визначили, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за курсом долара, що передує даті оплати рахунку, виходячи з еквівалента ціни за вугілля, при цьому право на перегляд ціни з урахуванням курсу долара сторони залишили за позивачем. Умовами Договору та Специфікації не встановлено обов`язку позивача повідомляти відповідача про перегляд ціни якщо коливання курсу долара буде більше або менше 5% за період відтермінування відповідачем оплати.

Водночас, Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою інші умови Договору та Специфікації.

Так, як визначено у пункті 2.1 Договору ціна вугілля зазначена в національній валюті України, що фіксується в специфікаціях до Договору, які є невід`ємною частиною Договору.

Пунктами 2.3, 2.4 Договору передбачено, що фактична вартість вугілля за Договором буде визначатись сторонами сумарною вартістю товарних поставок вугілля, які визначені в специфікаціях, доданих до Договору, та прийняті Покупцем в період дії Договору. Загальна сума Договору може бути змінена за згодою сторін, у зв`язку зі зміною рівня цін, обсягів поставки та/або підписанням нових специфікацій. Загальна сума Договору визначається загальною сумою всіх специфікацій за Договором.

Відповідно до пункту 4.1 Договору розрахунки за Договором здійснюються в національній валюті України на підставі рахунків Постачальника та згідно з залізничною накладною.

Згідно з пунктом 4.2 Договору оплата вугілля здійснюється Покупцем по факту поставки Постачальником до 31.12.2020, з моменту його отримання Покупцем згідно з пунктом 3.7 Покупець зобов`язується здійснити оплату отриманого вугілля шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний у рахунку Постачальника, якщо інші умови оплати не зазначено в додатках (специфікаціях).

Відповідно до пункту 12.4 Договору зміни та доповнення до Договору будуть дійсні при умові, якщо вони укладені в письмовій формі і підписані уповноваженими на це представниками сторін та скріплені печатками.

У пункті 2 Специфікації, яка прийнята судами попередніх інстанцій, сторонами погоджено, що сума поставки по цій специфікації складає 3 961 650,00 грн з ПДВ, у пункті 3 Специфікації передбачено, що базова ціна однієї тонни вугілля і показники якості зазначені в таблиця № 1, а у пункті 7 Специфікації визначено, що умови оплати - згідно з Договором.

В таблиці № 1, яка викладена у Специфікації, сторони визначили, що ціна за 1 тонну вугілля (марки АО(25-70) та АО(25-50)) без ПДВ становить 4 716,25 грн.

Судами попередніх інстанцій залишено поза увагою наведені вище умови Договору та Специфікації, зокрема, положення пунктів 2.3, 4.1, 4.2 Договору та пунктів 2, 3, 7, таблиці № 1 Специфікації, в яких сторони погодили фактичну вартість вугілля в національній валюті, а саме, вартість за 1 тонну - 4 716,25 грн без ПДВ та 5 659,50 грн з ПДВ, та вартість суми поставки загалом - 3 961 650,00 грн з ПДВ.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною 2 статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із пунктів 2.3, 12.4 Договору та пункту 8 Специфікації убачається, що у випадку зміни курсу долара (більше або менше 5%) у Постачальника є право переглядати ціну на вугілля, однак, така зміна можлива за наявності підписаних сторонами нових специфікацій або підписаних сторонами змін та доповнень до Договору (які, як правило, вносяться шляхом укладення додаткової угоди до основного договору).

Отже, лише у такому разі у постачальника виникає право на стягнення вартості вугілля зміненого внаслідок зміни валютного курсу.

Водночас, ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції не досліджували, та не встановлювали обставин укладення між сторонами відповідної додаткової угоди про зміну ціни Договору, чи підписання сторонами нових специфікацій, існування яких надає постачальнику право стягнення з покупця відповідних сум.

З огляду на викладене, є передчасними висновки судів першої та апеляційної інстанції про те, що умовами Договору та Специфікації не встановлено обов`язку позивача повідомляти відповідача про перегляд ціни якщо коливання курсу долара буде більше або менше 5% за період відтермінування відповідачем оплати.

Також Суд зазначає, що без дослідження та без встановлення вищевказаних обставин, є передчасними висновки судів попередніх інстанції про стягнення з відповідача суми основного боргу, визначеної позивачем і судами з врахуванням валютної (курсової) різниці.

При цьому, визначені у пункті 8 Специфікації умови (у сукупності) стосуються питання можливої зміни ціни товару з урахуванням коливання курсу долара до гривні. До того ж, як зазначалось вище, таке питання зміни ціни повинно відбуватись за погоджень обох сторін, зокрема, підписанням сторонами змін та доповнень до Договору або підписання сторонами нових специфікацій.

Отже, враховуючи, що сторони у Договорі погодили відповідний порядок перегляду ціни на вугілля, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), а саме за погоджень обох сторін, застосування судами попередніх інстанцій положень частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України є неправильним.

До того ж судами першої та апеляційної інстанцій не взято до уваги суперечливу поведінку позивача щодо вартості товару за Договором при визначенні ним суми основного боргу та нарахованих сум штрафних санкцій, з огляду на те, що у позові позивач здійснював визначення вартості товару виходячи з ціни згідно з видатковими накладними та з урахуванням валютної (курсової) різниці, а штрафні санкції нараховував, виходячи з вартості визначеної у пунктах 2, 3, таблиці № 1 Специфікації та без урахування валютної (курсової) різниці.

Отже, судами попередніх інстанцій належним чином не встановлено дійсні обставини справи щодо визначення сторонами фактичної вартості товару за Договором, та відповідно, суми боргу відповідача перед позивачем, та нарахованих на таку суму інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Крім того, Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції не вбачав підстав для зменшення розміру 3% річних з огляду, зокрема, на те, що заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України.

Водночас такі висновки не узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, на яку посилається і скаржник, і сам суд апеляційної інстанції, у якій Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, вказала, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

При цьому, у постанові від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 Велика Палата Верховного Суду підтримала свій висновок (постанова від 18.03.2020 у справі № 902/417/18) щодо права суду, за певних умов, на зменшення розміру річних відсотків (стаття 625 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що допущені судами першої та апеляційної інстанції порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом в силу меж розгляду справи в суді касаційної інстанції (стаття 300 Господарського процесуального кодексу України). Тому, дана справа підлягає передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, враховуючи, що судами не було повно і всебічно з`ясовано обставини, які входили до предмету доказування у цій справі, належним чином не досліджено зібраних у справі доказів щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, виходячи із предмета і підстав позову, не надано належну оцінку всім обставинам і доводам сторін по суті заявлених вимог, справу, що розглядається, слід направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

У відповідності до ст. ст. 6, 32 Господарського процесуального кодексу України справу № 911/973/24 передано для розгляду судді Бацуці В. М.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.06.2025 р. прийнято до провадження судді Бацуци В. М. справу № 911/973/24 за позовом ПП „Еверест" до ТДВ „Узинський цукровий комбінат" про стягнення 5 702 846, 02 грн, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження і призначено її розгляд у підготовчому засіданні із викликом та за участю представників учасників справи на 25.06.2025 р.

16.06.2025 р. через систему „Електронний суд" до суду від позивача надійшла заява б/н від 16.06.2025 р. про забезпечення позову шляхом: накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу; накладення арешту на об`єкти нерухомості (земельну ділянку, нежитлову будівлю, майнові комплекси, гуртожиток, нежитлові будівлі та споруди з резервуарами закритого та відкритого типу, комплекси нежитлових будівель та споруд); накладення арешту на транспортні засоби, які належать відповідачу; заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини) щодо відчуження, передачі у володіння, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші) щодо об`єкту нерухомості, який належить відповідачу.

У відповідності до ст. ст. 6, 32 Господарського процесуального кодексу України зазначену заяву забезпечення позову у справі № 911/973/24 було передано для розгляду судді Мальованій Л. Я.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.06.2025 р. (суддя Мальована Л. Я.) заяву Приватного підприємства „Еверест" про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено частково та вжито заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать Товариству з додатковою відповідальністю „Узинський цукровий комбінат" та знаходяться і обліковуються на банківських рахунках в межах суми позову 5 702 846, 02 грн; і відмовлено в іншій частині заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

24.06.2025 р. через систему „Електронний суд" до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 24.06.2025 р. про скасування заходів забезпечення позову, у якій він просив суд скасувати заходи забезпечення позову, що були вжиті ухвалою Господарського суду Київської області від 18.06.2025 р.

25.06.2025 р. перед підготовчим засіданням через систему „Електронний суд" до суду від позивача надійшли заперечення б/н від 25.06.2025 р. на клопотання про скасування заходів забезпечення позову, що долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.06.2025 р. відмовлено у задоволенні клопотання б/н від 24.06.2025 р. відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю „Узинський цукровий комбінат" про скасування заходів забезпечення позову

25.06.2025 р. у підготовчому засіданні судом оголошено перерву до 06.08.2025 р.

06.08.2025 р. через систему „Електронний суд" до суду від позивача надійшла заява б/н від 05.08.2025 р. про збільшення позовних вимог, у якій він просить суд стягнути з відповідача на свою користь 2 749 749 , 62 грн основної заборгованості, 1 956 679, 72 грн пені, 1 360 467, 60 грн інфляційних збитків, 276 037, 12 грн 3 % річних.

06.08.2025 р. за наслідками підготовчого засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено його проведення на 03.09.2025 р.

Заява б/н від 05.08.2025 р. позивача про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду.

03.09.2025 р. через систему „Електронний суд" до суду від позивача надійшли додаткові пояснення б/н від 03.09.2025 р., що долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.09.2025 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті із викликом та за участю представників учасників справи на 24.09.2025 р.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2025 р. ухвалу Господарського суду Київської області від 18.06.2025 р. у справі № 911/973/24 залишено без змін.

24.09.2025 р. через систему „Електронний суд" до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 23.09.2025 р. про долучення доказів із доданими до нього документами, що долучено судом до матеріалів справи.

24.09.2025 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 08.10.2025 р.

08.10.2025 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 22.10.2025 р.

22.10.2025 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 05.11.2025 р.

04.11.2025 р. через систему „Електронний суд" до суду від позивача надійшли додаткові пояснення б/н від 04.11.2025 р., що долучено судом до матеріалів справи.

05.11.2025 р. через систему „Електронний суд" до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 05.11.2025 р. про зменшення штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних, у якому він просить суд зменшити штрафні санкції та стягнути 735 567, 13 грн пені, 360 004, 79 грн інфляційних втрат та 71 716, 63 грн 3 % річних.

05.11.2025 р. через систему „Електронний суд" до суду від позивача надійшли заперечення б/н від 05.11.2025 р. на клопотання про зменшення штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних, у якому він просить суд повернути клопотання про зменшення штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних.

05.11.2025 р. через систему „Електронний суд" до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі б/н від 05.11.2025 р., що долучено судом до матеріалів справи.

05.11.2025 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 12.11.2025 р.

11.11.2025 р. через систему „Електронний суд" до суду від позивача надійшли заперечення б/н від 11.11.2025 р. на долучення до матеріалів справи додаткових пояснень із доказами по справі, що долучено судом до матеріалів справи.

12.11.2025 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 26.11.2025 р.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.12.2025 р. постановлено, що 26.11.2025 р. судове засідання у призначений судом час відповідно до протоколу судового засідання Господарського суду Київської області від 12.11.2025 р. не відбулось у зв?язку із тимчасовою втратою працездатності судді і призначено проведення судового засідання із викликом та за участю представників учасників справи на 14.01.2026 р.

14.01.2026 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 22.01.2026 р.

22.01.2026 р. до канцелярії суду від відповідача надійшла заява б/н від 22.01.2026 р., у якій він визнає позов тільки в частині основної заборгованості у розмірі 1 338 984, 33 грн, а в частині інших вимог покладається на розсуд суду.

22.01.2026 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 29.01.2026 р.

28.01.2026 р. через систему „Електронний суд" до суду від позивача надійшли клопотання б/н від 27.01.2026 р. - судові дебати, що долучено судом до матеріалів справи.

29.01.2026 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову частково з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2020 року між Приватним підприємством „Еверест" (надалі - Постачальник) та Товариством з додатковою відповідальністю „Узинський цукровий комбінат" (надалі - Покупець) укладено договір поставки № 01-07Е/19 (надалі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язався поставити у встановлений термін у власність Покупця вугільну продукцію (вугілля), a Покупець зобов`язався прийняти вугілля та сплатити за нього грошові кошти на умовах, викладених у Договорі.

Згідно з пунктом 1.2 Договору марка вугілля, сорт, кількість, якість, строки поставки вугілля, що поставляється, визначаються в специфікаціях, що є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до пункту 2.1 Договору ціна вугілля зазначена в національній валюті України, що фіксується в специфікаціях до Договору, які є невід`ємною частиною Договору.

Пунктами 2.3, 2.4 Договору передбачено, що фактична вартість вугілля за Договором буде визначатись сторонами сумарною вартістю товарних поставок вугілля, які визначені в специфікаціях, доданих до Договору, та прийняті Покупцем в період дії Договору. Загальна сума Договору може бути змінена за згодою сторін, у зв`язку зі зміною рівня цін, обсягів поставки та/або підписанням нових специфікацій. Загальна сума Договору визначається загальною сумою всіх специфікацій за Договором.

Відповідно до пункту 3.1 Договору Постачальник поставляє вугілля залізничним транспортом насипом (навалом) у відкритих піввагонах з люками, що відкриваються, на умовах DPP - станція призначення (ст. Сухоліси, Південно-Західної залізниці, код станції: 344001, код отримувача - 4332).

Згідно з пунктом 3.2 Договору відправником вугілля, що поставляється, може бути підприємство, яке не є стороною за Договором, одержувачем вугілля є сторона, яка визначена в Договорі як Покупець.

Пунктом 3.7 Договору передбачено, що Постачальник передає у власність Покупця вугілля, вказане у видаткових накладних на підставі додатків - специфікацій до Договору. Датою поставки та право власності на вугілля виникає у Покупця з дати, що вказана на штемпелі залізничної накладної станцією призначення.

Відповідно до пункту 4.1 Договору розрахунки за Договором здійснюються в національній валюті України на підставі рахунків Постачальника та згідно з залізничною накладною.

Згідно з пунктом 4.2 Договору оплата вугілля здійснюється Покупцем по факту поставки Постачальником до 31.12.2020, з моменту його отримання Покупцем згідно з пунктом 3.7. Покупець зобов`язується здійснити оплату отриманого вугілля шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний у рахунку Постачальника, якщо інші умови оплати не зазначено в додатках (специфікаціях).

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що приймання вугілля, що постачається за Договором, здійснюється Покупцем чи вантажоодержувачем вугілля шляхом підписання акта приймання-передачі вугілля на підставі даних про кількість та якість вугілля, зазначених в рахунку, залізничній накладній та паспорті (сертифікаті, посвідченні) якості.

Відповідно до пункту 7.2 Договору прострочення оплати вартості поставленої партії вугілля відповідно до пункту 4.2 Договору, або строків оплати визначених у специфікації, тягне сплату Покупцем на користь Постачальника пені в розмірі 0,1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення. Пеня нараховується від дня виникнення прострочення і по день остаточного погашення зобов`язання за Договором.

Згідно з пунктом 11.1 Договору він вступає в силу з дати його підписання обома сторонами і діє до 01.06.2021, а в частині виконання грошових та гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання.

01 липня 2020 року сторони підписали специфікацію № 1 до договору поставки № 01-07Е/20 від 01.07.2020 (надалі - Специфікація), яка є додатком № 1 до Договору.

У Специфікації 1 № 1 сторонами погоджено, що:

- Постачальник поставляє покупцеві вугілля, зазначене в таблиці № 1, а саме: вугілля марки АО (25-70) та АО (25-50) у кількості 700 т (+/- 10%) (пункт 1);

- сума поставки по цій специфікації складає 3 961 650,00 грн з ПДВ (пункт 2);

- вантажоодержувачем є Товариство з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" (код 00372536) (пункт 6);

- строк відвантаження: липень-серпень 2020 року. Оплата за вугілля здійснюється в гривнях за курсом НБУ долара США встановленим у робочий день, що передує даті оплати рахунку, виходячи з еквівалента ціни за вугілля. Ціна на вугілля фіксується станом на 10.07.2020 та складає 210,00 доларів США за 1 т з ПДВ. Курс НБУ гривні по відношенню до долара США станом на 10.07.2020 становить 26,95 грн, якщо коливання курсу долара буде більше або менше 5% за період відтермінування оплати, то Постачальник залишає за собою право переглядати ціну з урахуванням ціни долара до гривні (пункт 8).

Сторонами не заперечується, що на виконання умов Договору Постачальником було поставлено, а Покупцем прийнято товар, а саме: вугілля кам`яне АО (25-50) у загальній кількості 680 тонн, загальною вартістю (відповідно до видаткових накладних) 3 855 600, 00 грн, що підтверджується видатковими накладними: № РН-0267 від 31.07.2020 у кількості 68 тонн на суму 385 560,00 грн; № РН-0268 від 06.08.2020 у кількості 68 тонн на суму 385 560,00 грн; № РН-0272 від 17.08.2020 у кількості 272 тонн на суму 1 542 240,00 грн; № РН-0273 від 21.08.2020 у кількості 272 тонн на суму 1 542 240, 00 грн.

Вказані видаткові накладні підписані від Постачальника директором Гамрецьким В.А., а від Покупця комірником ОСОБА_1 , та скріплені печатками.

Товар у кількості 68 тонн, який поставлявся Покупцю на підставі залізничної накладної № 29380946, доставлений на станцію призначення Сухоліси - 31.07.2020, що підтверджується штемпелем станції призначення у вказаній залізничній накладній.

Товар у кількості 68 тонн, який поставлявся Покупцю на підставі залізничної накладної № 29381062, доставлений на станцію призначення Сухоліси - 06.08.2020, що підтверджується штемпелем станції призначення у вказаній залізничній накладній.

Товар у кількості 272 тонни, який поставлявся Покупцю на підставі залізничної накладної № 29467910, доставлений на станцію призначення Сухоліси - 17.08.2020, що підтверджується штемпелем станції призначення у вказаній залізничній накладній.

Товар у кількості 272 тонни, який поставлявся Покупцю на підставі залізничної накладної № 29477947, доставлений на станцію призначення Сухоліси - 21.08.2020, що підтверджується штемпелем станції призначення у вказаній залізничній накладній.

Жодної оплати вартості поставленого Постачальником вугілля у кількості 680 тонн до 31.12.2020 р. Покупцем здійснено не було, що останнім не заперечується.

Постачальником Покупцю, з посиланням на Договір, виставлено рахунки-фактури за вугілля кам`яне АО (25-50 мм) у загальній кількості 251,33 тонн на загальну суму 1 469 666, 89 грн, а саме: рахунок-фактура № СФ-0002 від 02.06.2021 за вугілля кам`яне АО (25-50 мм) у кількості 80,000 тонн на суму 462 067,20 грн; рахунок-фактура № СФ-0001 від 19.01.2022 за вугілля кам`яне АО (25-50 мм) у кількості 89,965 тонн на суму 531 299,69 грн; рахунок-фактура № СФ-0002 від 14.02.2022 за вугілля кам`яне АО (25-50 мм) у кількості 81,365 тонн на суму 476 300,00 грн.

Зі змісту вказаних рахунків слідує, що у них ціна за вугілля сформована Постачальником на підставі пункту 8 Специфікації № 1 з урахування того, що Покупець не сплатив за поставлене вугілля у строк до 31.12.2020, як передбачено умовами Договору, а за період відтермінування оплати коливання курсу долара було більшим ніж 5%.

З наданих позивачем виписок з особового рахунку слідує, що:

- рахунок-фактура № СФ-0002 від 02.06.2021 за вугілля кам`яне АО (25-50 мм) у кількості 80,000 тонн на суму 462 067, 20 грн оплачений Покупцем 07.06.2021 з зазначенням призначення платежу: "вугілля кам`яне зг. рах № СФ-0002 від 02.06.2021 у т.ч. ПДВ 20,00 % - 77011,20";

- рахунок-фактура № СФ-0001 від 19.01.2022 вугілля кам`яне АО (25-50 мм) у кількості 89,965 тонн на суму 531 299, 69 грн оплачений Покупцем 20.01.2022 з зазначенням призначення платежу: "вугілля кам`яне АО(25-50 мм) зг. рах № СФ-0001 від 19.01.2022 зг дог № 01-07Е/19 від 01.07.20 у т.ч. ПДВ 20,00 % - 88549,95";

- рахунок-фактура № СФ-0002 від 14.02.2022 за вугілля кам`яне АО (25-50 мм) у кількості 81,365 тонн на суму 476 300, 00 грн оплачений Покупцем 14.02.2022 з зазначенням призначення платежу: "вугілля кам`яне зг. рах № СФ-0002 від 14.02.2022 у т.ч. ПДВ 20,00 % - 79383,33".

24.02.2021 р. Покупець перерахував Постачальнику 351 923, 04 грн грн вартості поставленого вугілля, що підтверджується випискою з банківського рахунку відповідача за 24.02.2021 р., випискою з банківського рахунку відповідача за 16.11.2021 р., платіжною інструкцією № 10483 від 16.11.2021 р., наявними у матеріалах справи.

У період з 02.06.2021 р. по 14.02.2022 р. Покупець перерахував Постачальнику 1 469 666, 89 грн вартості поставленого вугілля.

27.02.2023 Покупцем Постачальнику було перераховано 695 025,74 грн з зазначенням призначення платежу: "оплата за вугілля зг дог № 01-07Е/19 від 01.07.2020 у т.ч. ПДВ 20,00 % - 11 5837,62".

Позивачем разом з претензією № 1 від 07.03.2024 р. було виставлено відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000001 від 07.03.2024 на оплату боргу за договором № 01-07Е/19 від 01.07.2020 у сумі 2 749 749,62 грн.

07.03.2024 р. позивач направив відповідачу претензію № 1 від 07.03.2024, в якій просив відповідача протягом 5 календарних днів від дати отримання цієї претензії перерахувати позивачу 6 012 477, 68 грн, з яких 2 749 749, 62 грн боргу, 176 537, 28 грн 3% річних, 2 148 686, 40 грн пені та 937 504, 37 грн інфляційних втрат. Направлення вказаної претензії на адресу відповідача підтверджується описом складення у цінний лист № 915 від 07.03.2024 р.

Проте, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Як було зазначено вище, позивач у своїй позовній заяві, крім інших вимог, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 2 749 749 , 62 грн основної заборгованості, що включає суми курсової різниці у відповідності до положень договору та п. 8. Специфікації № 1 від 01.07.2020 р.

З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із купівлею-продажем товару здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було зазначено вище і суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 13.05.2025 р. у даній справі зазначив, що звертаючись з позовом у даній справі, Приватне підприємство „Еверест" обґрунтовувало свої вимоги тим, що відповідачем було порушено умови Договору в частині оплати отриманого товару. При цьому розрахунок заявлених вимог основного боргу позивачем здійснено з урахуванням курсового збільшення вартості товару.

Приймаючи оскаржувані судові рішення про часткове задоволення позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з доведеності позовних вимог.

Однак, такі висновки судів попередніх інстанцій є передчасним, з огляду на таке.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Під предметом договору цивільно-правова теорія розуміє необхідні за цим договором дії, що призводять до бажаного для сторін результату, тобто такий результат визначає, про що саме домовилися сторони.

У розумінні положень цивільного законодавства договір спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто виникнення цивільного правовідношення, яке, у свою чергу, може включати певні права та обов`язки, виконання яких призводить до бажаного для сторін результату. Однак усі вони (права та обов`язки) не можуть охоплюватися предметом договору, оскільки можуть стосуватися як різноманітних умов договору, так і бути наслідком укладення договору, який є підставою їх виникнення. При цьому значення предмета договору може набувати основна дія (дії), що вчинятиметься сторонами і забезпечить досягнення мети договору.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 22.04.2025 у справі № 910/5296/24, прийнятій після подання касаційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" у цій справі № 911/973/24, та висновки у якій підлягають врахування в силу приписів частини 4 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди з огляду на зміст та умови договору (а не назву договору) мають встановити, який саме правочин вчинено сторонами, та вирішити спір із застосуванням норм, які регулюють цей правочин. З`ясовуючи зміст правовідносин сторін договору, суди мають виходити з умов договору, його буквального та логічного змісту, з намірів сторін саме того договору, з приводу якого виник спір, а також із того, що сторони правовідносин мають діяти добросовісно.

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 зазначено, що тлумачення статті 629 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Верховний Суд послідовно та незмінно у постановах виснував, що, розглядаючи спір, господарський суд перш за все має встановити правову природу договору, з урахуванням якої визначити зміст спірних правовідносин, їх нормативне регулювання з наступним встановленням обсягу прав та обов`язків, моменту виникнення зобов`язання тощо.

Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06.03.2025 у справі № 910/21682/15 (910/10924/22), від 22.04.2025 у справі № 910/5296/24, прийнятих після подання касаційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" у цій справі № 911/973/24, та висновки у яких підлягають врахування в силу приписів частини 4 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

Так, згідно з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами і визначеними відповідно до них правовідносинами вбачається, що предметом позову є вимога Постачальника спрямована до Покупця про стягнення вартості отриманого Покупцем товару, і така вартість визначена Постачальником з урахуванням збільшення валютного курсу.

При цьому, як позивач, так і суди попередніх інстанцій, послались на положення пункту 8 Специфікації, якою передбачено, зокрема, те, що оплата за вугілля здійснюється в гривнях за курсом НБУ долара США встановленим у робочий день, що передує даті оплати рахунку, виходячи з еквівалента ціни за вугілля. Ціна на вугілля фіксується станом на 10.07.2020 та складає 210,00 доларів США за 1 т з ПДВ. Курс НБУ гривні по відношенню до долара США станом на 10.07.2020 становить 26,95 грн, якщо коливання курсу долара буде більше або менше 5% за період відтермінування оплати, то Постачальник залишає за собою право переглядати ціну з урахуванням ціни долара до гривні.

Суди попередніх інстанцій виснували про те, що перегляд ціни на вугілля, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонений та не суперечить чинному законодавству України, та погоджений сторонами в пункті 8 Специфікації. Відповідно до частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України у пункті 8 Специфікації сторони визначили, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за курсом долара, що передує даті оплати рахунку, виходячи з еквівалента ціни за вугілля, при цьому право на перегляд ціни з урахуванням курсу долара сторони залишили за позивачем. Умовами Договору та Специфікації не встановлено обов`язку позивача повідомляти відповідача про перегляд ціни якщо коливання курсу долара буде більше або менше 5% за період відтермінування відповідачем оплати.

Водночас, Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою інші умови Договору та Специфікації.

Так, як визначено у пункті 2.1 Договору ціна вугілля зазначена в національній валюті України, що фіксується в специфікаціях до Договору, які є невід`ємною частиною Договору.

Пунктами 2.3, 2.4 Договору передбачено, що фактична вартість вугілля за Договором буде визначатись сторонами сумарною вартістю товарних поставок вугілля, які визначені в специфікаціях, доданих до Договору, та прийняті Покупцем в період дії Договору. Загальна сума Договору може бути змінена за згодою сторін, у зв`язку зі зміною рівня цін, обсягів поставки та/або підписанням нових специфікацій. Загальна сума Договору визначається загальною сумою всіх специфікацій за Договором.

Відповідно до пункту 4.1 Договору розрахунки за Договором здійснюються в національній валюті України на підставі рахунків Постачальника та згідно з залізничною накладною.

Згідно з пунктом 4.2 Договору оплата вугілля здійснюється Покупцем по факту поставки Постачальником до 31.12.2020, з моменту його отримання Покупцем згідно з пунктом 3.7 Покупець зобов`язується здійснити оплату отриманого вугілля шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний у рахунку Постачальника, якщо інші умови оплати не зазначено в додатках (специфікаціях).

Відповідно до пункту 12.4 Договору зміни та доповнення до Договору будуть дійсні при умові, якщо вони укладені в письмовій формі і підписані уповноваженими на це представниками сторін та скріплені печатками.

У пункті 2 Специфікації, яка прийнята судами попередніх інстанцій, сторонами погоджено, що сума поставки по цій специфікації складає 3 961 650,00 грн з ПДВ, у пункті 3 Специфікації передбачено, що базова ціна однієї тонни вугілля і показники якості зазначені в таблиця № 1, а у пункті 7 Специфікації визначено, що умови оплати - згідно з Договором.

В таблиці № 1, яка викладена у Специфікації, сторони визначили, що ціна за 1 тонну вугілля (марки АО(25-70) та АО(25-50)) без ПДВ становить 4 716,25 грн.

Судами попередніх інстанцій залишено поза увагою наведені вище умови Договору та Специфікації, зокрема, положення пунктів 2.3, 4.1, 4.2 Договору та пунктів 2, 3, 7, таблиці № 1 Специфікації, в яких сторони погодили фактичну вартість вугілля в національній валюті, а саме, вартість за 1 тонну - 4 716,25 грн без ПДВ та 5 659,50 грн з ПДВ, та вартість суми поставки загалом - 3 961 650,00 грн з ПДВ.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною 2 статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із пунктів 2.3, 12.4 Договору та пункту 8 Специфікації убачається, що у випадку зміни курсу долара (більше або менше 5%) у Постачальника є право переглядати ціну на вугілля, однак, така зміна можлива за наявності підписаних сторонами нових специфікацій або підписаних сторонами змін та доповнень до Договору (які, як правило, вносяться шляхом укладення додаткової угоди до основного договору).

Отже, лише у такому разі у постачальника виникає право на стягнення вартості вугілля зміненого внаслідок зміни валютного курсу.

Водночас, ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції не досліджували, та не встановлювали обставин укладення між сторонами відповідної додаткової угоди про зміну ціни Договору, чи підписання сторонами нових специфікацій, існування яких надає постачальнику право стягнення з покупця відповідних сум.

З огляду на викладене, є передчасними висновки судів першої та апеляційної інстанції про те, що умовами Договору та Специфікації не встановлено обов`язку позивача повідомляти відповідача про перегляд ціни якщо коливання курсу долара буде більше або менше 5% за період відтермінування відповідачем оплати.

Також Суд зазначає, що без дослідження та без встановлення вищевказаних обставин, є передчасними висновки судів попередніх інстанції про стягнення з відповідача суми основного боргу, визначеної позивачем і судами з врахуванням валютної (курсової) різниці.

При цьому, визначені у пункті 8 Специфікації умови (у сукупності) стосуються питання можливої зміни ціни товару з урахуванням коливання курсу долара до гривні. До того ж, як зазначалось вище, таке питання зміни ціни повинно відбуватись за погоджень обох сторін, зокрема, підписанням сторонами змін та доповнень до Договору або підписання сторонами нових специфікацій.

Отже, враховуючи, що сторони у Договорі погодили відповідний порядок перегляду ціни на вугілля, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), а саме за погоджень обох сторін, застосування судами попередніх інстанцій положень частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України є неправильним.

До того ж судами першої та апеляційної інстанцій не взято до уваги суперечливу поведінку позивача щодо вартості товару за Договором при визначенні ним суми основного боргу та нарахованих сум штрафних санкцій, з огляду на те, що у позові позивач здійснював визначення вартості товару виходячи з ціни згідно з видатковими накладними та з урахуванням валютної (курсової) різниці, а штрафні санкції нараховував, виходячи з вартості визначеної у пунктах 2, 3, таблиці № 1 Специфікації та без урахування валютної (курсової) різниці.

У процесі розгляду справи судом встановлено та не заперечується самими представниками учасників справи, будь-яких нових специфікацій чи додаткових угоди до договору щодо зміни ціни товару з урахуванням коливання (зміни) курсу долара до гривні на підставі п. 8. Специфікації № 1 від 01.07.2020 р. сторони між собою не узгоджували та не підписували, а тому суд дійшов висновку, що за таких обставин у позивача відсутнє право вимагати від відповідача оплату вартості вугілля з урахуванням з урахуванням коливання (зміни) курсу долара до гривні на підставі п. 8. Специфікації № 1 від 01.07.2020 р.

Посилання позивача на наявність у нього права на стягнення з відповідача вартості вугілля з урахуванням зміни курсу долара до гривні на підставі п. 8. Специфікації № 1 від 01.07.2020 р. є необґрунтованими з вищевказаних підстав.

У встановлений договором строк і станом на час розгляду справи відповідач обов`язок щодо оплати товару у повному обсязі не виконав і його основна заборгованість перед позивачем складає 1 338 984, 33 грн, що підтверджується договором поставки від 01.07.2020 р., Специфікацією № 1 від 01.07.2020 р. до договору, вищезазначеними первинними документами, у тому числі, випискою з банківського рахунку відповідача за 24.02.2021 р., випискою з банківського рахунку відповідача за 16.11.2021 р., платіжною інструкцією № 10483 від 16.11.2021 р., наявними у матеріалах справи.

Заперечення позивача щодо того, що платіж на суму 351 923, 04 грн щодо оплати товару за договором не є належним платежом в якості оплати товару за договором так як такий платіж (грошові кошти) був повернутий позивачем відповідачу 16.11.2021 р. є необгрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки спочатку 24.02.2021 р. відповідач перерахував позивачу в якості оплати товару за договором грошові кошти у розмірі 351 923, 04 грн, потім 16.11.2021 р. о 12 год. 24 хв. позивач повернув відповідачу вказані грошові кошти як помилково перераховані, і в той же день 16.11.2021 р. о 14 год. 37 хв. відповідач повторно перерахував позивачу в якості оплати товару за договором грошові кошти у розмірі 351 923, 04 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку відповідача за 24.02.2021 р., випискою з банківського рахунку відповідача за 16.11.2021 р., платіжною інструкцією № 10483 від 16.11.2021 р., наявними у матеріалах справи, і вказані обставини та докази не спростовані позивачем у процесі розгляду справи відповідними належними та допустимими доказами.

Заперечення позивача щодо того, що виписка з банківського рахунку відповідача за 16.11.2021 р. та платіжна інструкція № 10483 від 16.11.2021 р. на суму 351 923, 04 грн щодо оплати товару за договором не належними доказами оплати відповідачем товару саме за договором поставки від 01.07.2020 р., а такі докази стосуються інших позадоговірних між сторонами відносин є необгрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки призначенням платежу за вказаними фінансовими документами є оплата вугілля кам?яне АО (25-50 мм) згідно рах. № СФ-0001 від 24.02.2021 р. і вказаний товар відповідає товару, зазначеному у Специфікації № 1 від 01.07.2020 р. до договору, а інших договірних чи позадоговірних відносин щодо купівлі-продажу вугілля між сторонами не виникало і відповідні інші договори чи видаткові накладні поза межами дії договору поставки від 01.07.2020 р. між сторонами не підписувались.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача суми основної заборгованості за договором поставки від 01.07.2020 р. у розмірі 1 338 984, 33 грн (без урахуванням зміни курсу долара до гривні на підставі п. 8. Специфікації № 1 від 01.07.2020 р.).

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача пеню, передбачену договором поставки від 01.07.2020 р., за періоди прострочення відповідачем виконання обов`язку по оплаті товару з 07.06.2021 р. по 30.06.2023 р. всього на загальну суму 1 956 679, 72 грн у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що прострочення оплати вартості поставленої партії вугілля відповідно до п. 4.2 даного договору, або строків оплати, визначених у специфікації, тягне сплату покупцем на користь постачальника пені в розмірі 0,1 % від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення. Пеня нараховується від дня виникнення прострочення і по день остаточного погашення зобов`язання за договором.

З урахуванням вищезазначеного, розрахунок пені від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є невірним.

Правильний розрахунок пені від суми основної заборгованості за договором у заявлений період наступний:

Період (07.06.2021 - 19.01.2022)

Сума боргуПеріод заборгованостіКількість днів прострочкиРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за весь період прострочення
3041609.7607.06.2021 - 22.07.2021467.5000.04157498.92
3041609.7623.07.2021 - 09.09.2021498.0000.04465332.11
3041609.7610.09.2021 - 09.12.2021918.5000.047128914.25
3041609.7610.12.2021 - 19.01.2022419.0000.04961498.85
Розрахунок суми пені здійснюється за формулою:

Пеня = С x 2УСД x Д : 100, де

С - сума заборгованості за період,

2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення,

Д - кількість днів прострочення.

Період (07.06.2021 - 19.01.2022)

Період розрахункуКількість днів у періодіСума
07.06.2021 - 22.07.2021 : 7.5000 (облікова ставка НБУ) 3041609.76 (Сума боргу) x (2 x 7.5000 : 365) x 46 днів (прострочення) : .92
23.07.2021 - 09.09.2021 : 8.0000 (облікова ставка НБУ) 3041609.76 (Сума боргу) x (2 x 8.0000 : 365) x 49 днів (прострочення) : .11
10.09.2021 - 09.12.2021 : 8.5000 (облікова ставка НБУ) 3041609.76 (Сума боргу) x (2 x 8.5000 : 365) x 91 днів (прострочення) : 4.25
10.12.2021 - 19.01.2022 : 9.0000 (облікова ставка НБУ) 3041609.76 (Сума боргу) x (2 x 9.0000 : 365) x 41 днів (прострочення) : .85
Всього штрафних санкцій за період: 313244.14
Всього штрафних санкцій: 313244.14 грн.

Період (20.01.2022 - 13.02.2022)

Сума боргуПеріод заборгованостіКількість днів прострочкиРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за весь період прострочення
2510310.0720.01.2022 - 20.01.202219.0000.0491237.96
2510310.0721.01.2022 - 13.02.20222410.0000.05533012.30
Розрахунок суми пені здійснюється за формулою:

Пеня = С x 2УСД x Д : 100, де

С - сума заборгованості за період,

2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення,

Д - кількість днів прострочення.

Період (20.01.2022 - 13.02.2022)

Період розрахункуКількість днів у періодіСума
20.01.2022 - 20.01.2022 : 9.0000 (облікова ставка НБУ) 2510310.07 (Сума боргу) x (2 x 9.0000 : 365) x 1 днів (прострочення) : 100 11237.96
21.01.2022 - 13.02.2022 : 10.0000 (облікова ставка НБУ) 2510310.07 (Сума боргу) x (2 x 10.0000 : 365) x 24 днів (прострочення) : .30
Всього штрафних санкцій за період: 34250.26
Всього штрафних санкцій: 34250.26 грн.

Період (14.02.2022 - 26.02.2023)

Сума боргуПеріод заборгованостіКількість днів прострочкиРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за весь період прострочення
2034010.0714.02.2022 - 02.06.202210910.0000.055121483.34
2034010.0703.06.2022 - 26.02.202326925.0000.137749518.78
Розрахунок суми пені здійснюється за формулою:

Пеня = С x 2УСД x Д : 100, де

С - сума заборгованості за період,

2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення,

Д - кількість днів прострочення.

Період (14.02.2022 - 26.02.2023)

Період розрахункуКількість днів у періодіСума
14.02.2022 - 02.06.2022 : 10.0000 (облікова ставка НБУ) 2034010.07 (Сума боргу) x (2 x 10.0000 : 365) x 109 днів (прострочення) : 83.34
03.06.2022 - 26.02.2023 : 25.0000 (облікова ставка НБУ) 2034010.07 (Сума боргу) x (2 x 25.0000 : 365) x 269 днів (прострочення) : 18.78
Всього штрафних санкцій за період: 871002.12
Всього штрафних санкцій: 871002.12 грн.

Період (27.02.2023 - 30.06.2023)

Сума боргуПеріод заборгованостіКількість днів прострочкиРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за весь період прострочення
1338984.3327.02.2023 - 30.06.202312425.0000.137227443.91
Розрахунок суми пені здійснюється за формулою:

Пеня = С x 2УСД x Д : 100, де

С - сума заборгованості за період,

2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення,

Д - кількість днів прострочення.

Період (27.02.2023 - 30.06.2023)

Період розрахункуКількість днів у періодіСума
27.02.2023 - 30.06.2023 : 25.0000 (облікова ставка НБУ) 1338984.33 (Сума боргу) x (2 x 25.0000 : 365) x 124 днів (прострочення) : 43.91
Всього штрафних санкцій за період: 227443.91
Всього штрафних санкцій: 227443.91 грн.

Отже, загальний розмір пені від суми основної заборгованості за договором поставки від 01.07.2020 р. у вищевказані періоди становить 1 445 940, 43 грн.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача пені від суми основної заборгованості за договором поставки від 01.07.2020 р. у вищевказані періоди у розмірі 1 445 940, 43 грн.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача інфляційні збитки та 3 % річних від суми основної заборгованості за періоди прострочення відповідачем виконання обов`язку по оплаті товару з 07.06.2021 р. по 04.08.2025 р. всього на загальну суму 1 360 467, 60 грн та 276 037, 12 грн відповідно у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок інфляційних збитків від суми заборгованості, виконаний позивачем, є невірним.

Правильний розрахунок інфляційних збитків від суми заборгованості за договором наступний:

Останній період (07.06.2021 - 19.01.2022, 227 днів) Індекс інфляції
Червень 2021100.20
Липень 2021100.10
Серпень 202199.80
Вересень 2021101.20
Жовтень 2021100.90
Листопад 2021100.80
Грудень 2021100.60
Січень 2022101.30
Розрахунок здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

.........................

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період (07.06.2021 - 19.01.2022, 227 днів):

IIc = (100.20000000 : 100) x (100.10000000 : 100) x (99.80000000 : 100) x (101.20000000 : 100) x (100.90000000 : 100) x (100.80000000 : 100) x (100.60000000 : 100) x (101.30000000 : 100) = 1.04995812

Інфляційне збільшення:

3041609.76 x 1.04995812 - 3041609.76 = 151953.11

Останній період (20.01.2022 - 13.02.2022, 25 днів) Індекс інфляції
--
Розрахунок здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

.........................

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період (20.01.2022 - 13.02.2022, 25 днів):

IIc = 1.00000000

Інфляційне збільшення:

2510310.07 x 1.00000000 - 2510310.07 = 0.00

Останній період (14.02.2022 - 26.02.2023, 378 днів) Індекс інфляції
Лютий 2022101.60
Березень 2022104.50
Квітень 2022103.10
Травень 2022102.70
Червень 2022103.10
Липень 2022100.70
Серпень 2022101.10
Вересень 2022101.90
Жовтень 2022102.50
Листопад 2022100.70
Грудень 2022100.70
Січень 2023100.80
Лютий 2023100.70
Розрахунок здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

.........................

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період (14.02.2022 - 26.02.2023, 378 днів):

IIc = (101.60000000 : 100) x (104.50000000 : 100) x (103.10000000 : 100) x (102.70000000 : 100) x (103.10000000 : 100) x (100.70000000 : 100) x (101.10000000 : 100) x (101.90000000 : 100) x (102.50000000 : 100) x (100.70000000 : 100) x (100.70000000 : 100) x (100.80000000 : 100) x (100.70000000 : 100) = 1.26860200

Інфляційне збільшення:

2034010.07 x 1.26860200 - 2034010.07 = 546339.17

Останній період (27.02.2023 - 30.06.2023, 124 дні) Індекс інфляції
Березень 2023101.50
Квітень 2023100.20
Травень 2023100.50
Червень 2023100.80
Розрахунок здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

.........................

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період (27.02.2023 - 30.06.2023, 124 дні):

IIc = (101.50000000 : 100) x (100.20000000 : 100) x (100.50000000 : 100) x (100.80000000 : 100) = 1.03029207

Інфляційне збільшення:

1338984.33 x 1.03029207 - 1338984.33 = 40560.61

Останній період (08.03.2024 - 04.08.2025, 515 днів) Індекс інфляції
Березень 2024100.50
Квітень 2024100.20
Травень 2024100.60
Червень 2024102.20
Липень 2024100.00
Серпень 2024100.60
Вересень 2024101.50
Жовтень 2024101.80
Листопад 2024101.90
Грудень 2024101.40
Січень 2025101.20
Лютий 2025100.80
Березень 2025101.50
Квітень 2025100.70
Травень 2025101.30
Червень 2025100.80
Липень 202599.80
Розрахунок здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

.........................

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період (08.03.2024 - 04.08.2025, 515 днів):

IIc = (100.50000000 : 100) x (100.20000000 : 100) x (100.60000000 : 100) x (102.20000000 : 100) x (100.00000000 : 100) x (100.60000000 : 100) x (101.50000000 : 100) x (101.80000000 : 100) x (101.90000000 : 100) x (101.40000000 : 100) x (101.20000000 : 100) x (100.80000000 : 100) x (101.50000000 : 100) x (100.70000000 : 100) x (101.30000000 : 100) x (100.80000000 : 100) x (99.80000000 : 100) = 1.18152707

Інфляційне збільшення:

1338984.33 x 1.18152707 - 1338984.33 = 243061.90

Отже, загальний розмір інфляційних збитків від суми основної заборгованості за договором поставки від 01.07.2020 р. у вищевказані періоди становить 981 914, 79 грн.

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача інфляційних збитків від суми основної заборгованості за договором поставки від 01.07.2020 р. у вищевказані періоди у розмірі 981 914, 79 грн.

Розрахунок 3 % річних від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є невірним.

Правильний розрахунок 3 % річних від суми основної заборгованості за договором наступний:

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 07.06.2021 по 19.01.2.76 x 3 x 227 : 365 : 10022756,748.94
Всього штрафних санкцій: 56748.94 грн.

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 20.01.2022 по 13.02.2.07 x 3 x 25 : 365 : 100255,158.17
Всього штрафних санкцій: 5158.17 грн.

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 14.02.2022 по 26.02.2.07 x 3 x 378 : 365 : 10037863,193.63
Всього штрафних санкцій: 63193.63 грн.

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 27.02.2023 по 30.06.2.33 x 3 x 124 : 365 : 10012413,646.63
Всього штрафних санкцій: 13646.63 грн.

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 08.03.2024 по 31.12.2.33 x 3 x 299 : 366 : 10029932,816.09
з 01.01.2025 по 04.08.2.33 x 3 x 216 : 365 : 10021623,771.56
Всього штрафних санкцій: 56587.65 грн.

Отже, загальний розмір 3 % річних від суми основної заборгованості за договором поставки від 01.07.2020 р. у вищевказані періоди становить 195 335, 02 грн.

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача 3 % річних від суми основної заборгованості за договором поставки від 01.07.2020 р. у вищевказані періоди у розмірі 195 335, 02 грн.

Також, як було зазначено вище, відповідач у своєму клопотанні б/н від 05.11.2025 р. про зменшення штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3 % річних просить суд зменшити штрафні санкції, інфляційні втрати та 3 % річних та стягнути 735 567, 13 грн пені, 360 004, 79 грн інфляційних втрат та 71 716, 63 грн 3 % річних згідно доданих розрахунків.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У зв`язку із тим, що відповідач не зазначив жодних обставин та доказів їх підтвердження, передбачених положеннями ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, то у суду відсутні правові підстави для реалізації його права на зменшення розміру штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3 % річних, заявлених позивачем, а тому суд дійшов висновку про залишення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3 % річних без задоволення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з п.п. 1) п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України „Про судовий збір" розмір ставки судового збору із позовних заяв майнового характеру, що подаються до господарського суду, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього ж закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 цього ж закону при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Частинами 1, 2 ст. 7 цього ж закону передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:

1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

2) повернення заяви або скарги;

3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі;

4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);

5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

2. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

До вказаної позовної заяви було додано платіжну інструкцію № 5 від 05.04.2024 р. про сплату судового збору на суму 90 817, 17 грн та платіжну інструкцію № 55 від 05.08.2025 р. про сплату судового збору на суму 9 248, 26 грн.

За таких обставин, понесені Приватним підприємством „Еверест" судові витрати, а саме сплачений судовий збір, у зв`язку із зверненням в Господарський суд Київської області із позовом до ТДВ „Узинський цукровий комбінат" про стягнення 6 319 396, 54 грн підлягають поверненню позивачу у розмірі 24 232, 67 грн у зв?язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю „Узинський цукровий комбінат" (09161, вул. В. Симиренка, 2, м. Узин, Білоцерківський район, Київська область; ідентифікаційний код 00372536) на користь Приватного підприємства „Еверест" (14037, вул. Борисенка, 45, м. Чернігів, Чернігівська область; ідентифікаційний код 31480476) 1 338 984 (один мільйон триста тридцять вісім тисяч дев?ятсот вісімдесят чотири) грн 33 (тридцять три) коп. основної заборгованості, 1 445 940 (один мільйон чотириста сорок п?ять тисяч дев?ятсот сорок) грн 43 (сорок три) коп. пені, 981 914 (дев?ятсот вісімдесят одна тисяча дев?ятсот чотирнадцять) грн 79 (сімдесят дев?ять) коп. інфляційних збитків, 195 335 (сто дев?яносто п?ять тисяч триста тридцять п?ять) грн 02 (дві) коп. 3 % річних та судові витрати 47 546 (сорок сім тисяч п?ятсот сорок шість) грн 09 (дев?ять) коп. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні інших позовних вимог.

4. Повернути Приватному підприємству „Еверест" (14037, вул. Борисенка, 45, м. Чернігів, Чернігівська область; ідентифікаційний код 31480476) з Державного бюджету України судовий збір, внесений в більшому розмірі, ніж встановлено законом, у розмірі 24 232 (двадцять чотири тисячі двісті тридцять дві) грн 67 (шістдесят сім) коп., перерахований (сплачений) за платіжним інструкцією № 5 від 05.04.2024 р., платіжним інструкцією № 55 від 05.08.2025 р.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення складено і підписано

16 лютого 2026 р.