РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.02.2026Справа № 910/14878/25
За позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез"

про стягнення 6232895,31 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Шокало О.В.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання

У судовому засіданні 12.02.2026 в порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України було проголошено скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез" (далі-відповідач) про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайового внеску у розмірі 6232895,31 грн, з яких: 4951476,00 грн пайовий внесок, 1000198,15 грн інфляційні втрати, 281221,16 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним збереженням коштів, що мали бути сплачені відповідачем в якості пайового внеску у створення та розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Києва.

Ухвалою суду від 09.12.2025 позовну заяву залишено без руху.

11.12.2025 до суду від відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів оплати пайового внеску в сумі 4951476,00 грн.

12.12.2025 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 22.01.2026.

31.12.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він підтверджує свій обов`язок сплатити пайовий внесок та зазначає про його оплату у повному обсязі. Проте проти стягнення втрат від інфляції та 3% річних заперечує, вказуючи, що позивач невірно визначив дату виникнення прострочення, оскільки, на думку відповідача, до отримання ним розрахунку суми пайового внеску, зобов`язання з оплати у нього не існувало.

05.01.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позовні вимоги.

09.01.2026 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

21.01.2026 до суду від відповідача надійшла заява про самопредставництво.

Ухвалою суду від 22.01.2026 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 12.02.2026.

В судовому засіданні 12.02.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі договору купівлі-продажу нежилих будівель від 20.01.2010, укладеного між Шушаковою Тетяною Борисівною (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез" (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літош В.П., зареєстрованого в реєстрі за № 107 позивач набув у власність нежилі приміщення (літ. CXV, XLV, LIV), які знаходяться за адресою: місто Київ, вулиця Червоноткацька, будинок 67 та складаються з: розфасовка препаративних форм ХСЄР - корпус 11 а, площею 266,60 кв м; цех очистки відпрацьованої кислоти - корпус 86 площею 681,70 кв м; цех виробництва сировини площею 717,80 кв м. Загальна площе нежитлових будівель становить 166,10 кв м.

11.09.2020 Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видав дозвіл на виконання будівельних робіт № КВ58 (далі - дозвіл на будівництво);

04.01.2024 Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видав сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів № КВ06 (далі - сертифікат), згідно з яким датою початку будівництва є 11.09.2020.

Відповідно до вказаних документів, замовником визначено Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез", об`єктом - реконструкція існуючого комплексу (будівлі літ. LIV та XLV) з будівництвом адміністративно-побутового корпусу та котельні по вул. Червоноткацькій, 67 у Деснянському районі м. Києва.

Департаментом економіки та інвестицій міста Києва було здійснено розрахунок обсягу пайової участі (внеску) у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва по об`єкту: реконструкція складського корпусу літ. "LIV" загальною площею приміщення 3691,80 кв м з будівництва адміністративно-побутового корпусу та котельні літ " XLV 1" загальною площею приміщень 6195,40 кв м за адресою м. Київ, вул Вінстона Черчилля (Червоноткацька), 67. Згідно означеного розрахунку розмір пайового внеску, який має бути сплачений до міського бюджету, складає 4951476,00 грн.

08.07.2024 департамент економіки та інвестицій звернувся до відповідача з вимогою щодо сплати пайової участі у розвитку інфраструктури міста Києва від 04.07.2024 № 050/18-2561. Позивач вимагав підписати розрахунки та повернути до Департаменту для реєстрації із відповідним зверненням в термін не більше 5 робочих днів з дня ознайомлення, але не пізніше 24.07.2024. В разі невиконання вимоги, позивач має намір звернутись до суду та/або правоохоронні органи. Вимога та розрахунок були направлені відповідачу за адресою його місцезнаходження, що підтверджується описом вкладення в цінний лист, накладною та фіскальним чеком.

Відповідач відповіді на вимогу не надав, розрахунок не підписав, суму пайової участі не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

У частині 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина 2 статті 15 ЦК України).

У частині першій статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом.

Визначаючи суть і характер правовідносин, що виникли між сторонами, варто зазначити, що зобов`язання за підставами виникнення поділяються на договірні та позадоговірні.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Визначаючи суть і характер правовідносин, що виникли між сторонами, варто зазначити, що зобов`язання за підставами виникнення поділяються на договірні та позадоговірні.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до частини 2 статті 1212 ЦК України набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави майно відшкодовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За приписами статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, адже набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

У постанові від 23.05.2024 у справі №915/149/23 Верховний Суд виснував, що у випадку, якщо замовниками об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування коштів пайової участі саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.

Таким чином, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Оскільки матеріали справи не містять доказів укладення між Департаментом та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез" відповідного договору пайової участі, що також не було спростовано відповідачем, обраний позивачем спосіб захисту є належним та ефективним.

Вирішуючи спір у межах даної справи по суті, суд дійшов таких висновків.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон №3038-VI).

До 01.01.2020 відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту врегульовувалися приписами статті 40 вказаного Закону.

Нормами статті 40 Закону №3038-VI було визначено обов`язок у передбачених цим Законом випадках щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до прийняття такого об`єкта в експлуатацію, а також обов`язок щодо укладення відповідного договору про пайову участь, положеннями якого мала бути визначеною належна до перерахування сума (розмір пайової участі).

При цьому, частиною 9 статті 40 Закону № 3038-VI було передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідно до Закону №132-IX статтю 40 Закону № 3038-VI було виключено з 1 січня 2020 року.

Таким чином, починаючи з 01.01.2020 передбачений до цього статтею 40 Закону №3038-VI обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.

Разом з тим, законодавцем під час внесення змін до Закону № 3038-VI (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону № 132-IX) було чітко встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) (абзац другий пункт 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX у такому розмірі та порядку:

1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

- для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

- для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;

3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;

4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;

5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;

6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Суд зазначає, що передбачений прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:

(1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;

(2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Тож у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Наведене свідчить про те, що норми абзацу 1 та 2 пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/9548/21, від 13.12.2022 у справі №910/21307/21, від 20.02.2024 у справі №910/20216/21, від 03.12.2024 у справі №910/6226/23.

Оскільки, будівництво/реконструкція об`єкта по вул. Вінстона Черчилля, 67 було розпочато 11.09.2020 (у 2020 році), відповідач зобов`язаний був протягом 10 робочих днів від означеної дати звернутись до позивача із заявою про визначення йому розміру пайового внеску. Проте доказів виконання означеного обов`язку суду не надано. Крім того, відповідач у заявах по суті спору не вказував про обставини щодо здійснення ним відповідного звернення.

Станом на день вирішення спору відповідач сплатив суму пайового внеску у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією від 11.12.2025 № 7885У на суму 4951476,00 грн.

Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо: 2) відсутній предмет спору.

Суд дійшов висновку, що в зв`язку з оплатою відповідачем суми пайового внеску у повному обсязі, спір у даній справі, в частині позовних вимог про стягнення пайового внеску у розмірі 4951476,00 грн відсутній, а отже провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

Позивачем також заявлено до стягнення втрати від інфляції у розмірі 1000198,15 грн та 3 % річних у розмірі 281221,16 грн за період з 05.01.2024 по 26.11.2025.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Правомірність стягнення з набувача на користь потерпілого, крім безпідставно одержаних коштів відповідно до статті 1212 ЦК України, також річних та інфляційних втрат за період безпідставного користування такими коштами відповідно до статті 625 ЦК України є усталеною в судовій практиці (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17).

Суд перевірив розрахунок позивача та вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а суму 3% річних у розмірі 281221,16 грн та втрат від інфляції у розмірі 1000198,15 грн такими, що підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

З заяв по суті спору, та в зв`язку з оплатою пайового внеску відповідачем у повному обсязі, вбачається, що між сторонами відсутній спір щодо порядку та розміру визначеного позивачем пайового внеску. Натомість, відповідач заперечує з приводу нарахування 3% річних та втрат від інфляції, оскільки, на його думку пайовий внесок мав ним бути оплачений після того, як він дізнався про його розмір (в зв`язку зі зверненням позивача до суду). Відповідач наголошує, що вимога позивача від 04.07.2024 ним отримана не була.

Суд відзначає, що позивачем було вчинено всіх необхідних та достатніх дій для повідомлення відповідача про розмір пайового внеску. Лист з розрахунок та вимогою були направлені відповідачу за адресою його місцезнаходження. Натомість отримання самим відповідачем поштової кореспонденції є його волевиявленням, і знаходиться поза волею позивача. А отже наслідки, пов`язані з неотриманням кореспонденції покладаються саме на відповідача.

Верховний Суд у постанові від 07.09.2023 у справі №916/2709/22 зауважив про те, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог підпункту 3 абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-ІХ та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості.

Відтак, пайовий внесок замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту має розраховуватися саме на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення у замовника будівництва обов`язку щодо сплати пайового внеску, а не на той момент, коли орган місцевого самоврядування дізнався про його несплату замовником, оскільки одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною другою статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі або вже встановлений законом.

У постанові від 23.05.2024 у справі №915/149/23 Верховний Суд виснував, що прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною другою статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.

Отже, обов`язок з оплати пайового внеску має бути виконаних забудовником до введення об`єкта будівництва в експлуатацію.

Згідно з пунктом 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Оскільки сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів № КВ06 був зареєстрований 04.01.2024, строк сплати пайового внеску є таким, що настав. Тобто оплата пайового внеску мала бути здійснена у строк до 04.01.2024. Натомість, з 05.01.2024 відповідач є таким, що прострочив грошове зобов`язання зі сплати пайового внеску.

Суд наголошує, що обов`язок з оплати пайового внеску та прострочення такої оплати пов`язано не з датою отримання чи реєстрацією розрахунку такого внеску, а з датою введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, яка в даному випадку мала місце 04.01.2024 (дата реєстрації сертифікату ). А отже заперечення відповідача щодо нарахуванням 3 % річних та втрат від інфляції є безпідставними та не обґрунтованими. Натомість позивачем вірно визначено період прострочення.

Отже заперечення відповідача є безпідставними, а позов в частині вимог, провадження за якими не було закрито, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 ГПК України).

Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі, щодо вимог, провадження за якими не було закрито.

Судовий збір згідно статті 129 ГПК України покладається на відповідача з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8. Судовий збір за вимогою провадження щодо якої було закрито в зв`язку з відсутністю предмету спору за заявою позивача має бути повернуто з Державного бюджету.

Керуючись статтями 123, 129, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/14878/25 за позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез" в частині стягнення суми пайового внеску у розмірі 4951476,00 грн, в зв`язку з відсутністю предмету спору.

2. Позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез" (02094, місто Київ, вулиця Черчилля Вінстона, будинок 85, ідентифікаційний код 31607028) на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36, ідентифікаційний код 04633423) втрати від інфляції у розмірі 1000198 (один мільйон сто дев`яносто вісім) грн 15 коп., 3% річних у розмірі 281221 (двісті вісімдесят одна тисяча двісті двадцять одна) грн 16 коп., судовий збір у розмірі 15377 (п`ятнадцять тисяч триста сімдесят сім) грн 03 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 17.02.2026

Суддя І.В.Усатенко