ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2026 р. Справа № 910/15108/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Шапрана В.В.

Корсака В.А.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стерео Івентс"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 про відмову в забезпеченні позову

у справі № 910/15108/25 (суддя Котков О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стерео Івентс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат Плюс"

про витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Стерео Інвентс" (далі - позивач; ТОВ "Стерео Інвентс"; заявник; апелянт; скаржник) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат Плюс" (далі - відповідач; ТОВ "Комбінат Плюс") про витребування з незаконного володіння ТОВ "Комбінат Плюс" рухомого майна, яке знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Червонозоряний (Валерія Лобановського), 119-А, відповідно до переліку, зазначеного у прохальній частині позову (376 позицій), загальною вартістю 15 314 800,80 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ТОВ "Стерео Інвентс" є суборендарем частини приміщення концертного залу STEREOPLAZA, за адресою: проспект Червонозоряний (Валерія Лобановського), 119-А, яке у свою чергу перебуває в оренді ТОВ "Стерео Плаза Груп". Як вказує позивач, з метою здійснення своєї господарської діяльності у концертному залі STEREOPLAZA, ТОВ "Стерео Інвентс" було придбано та встановлено обладнання для проведення концертів: прожектори, екрани, кабелі, звукові та акустичні системи, генератори та інше електронне, декоративне та механічне устаткування для проведення концертів.

У подальшому, за результатами процедури закупівлі, 31.10.2025 Національним агенством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (в подальшому - АРМА) та ТОВ "Комбінат Плюс" був укладений договір управління активами (нерухомим майном) (приміщення за адресою: м. Київ, проспект Червонозоряний (Валерія Лобановського), 119-А). Проте, оскільки рухоме майно, яке позивач просить витребувати у відповідача у позові (376 позицій), не було передано в управління за договором від 31.10.2025, то позивача було протиправно позбавлено права володіння, розпорядження та користування зазначеним майном.

Разом з позовом ТОВ "Стерео Інвентс" подало заяву про забезпечення позову, у якій просило накласти арешт на рухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Червонозоряний (Валерія Лобановського), 119-А, шляхом заборони володіти, користуватись та розпоряджатись майном, а також заборонити ТОВ "Комбінат Плюс" та будь-яким уповноваженим особам використовувати, демонтувати, змінювати рухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Червонозоряний (Валерія Лобановського), 119-А, загальною вартістю 15 314 800,80 грн., відповідно до переліку, зазначеного у прохальній частині заяви (375 позицій).

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що оскільки рухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт та заборонити ТОВ "Комбінат Плюс" та будь-яким уповноваженим особам, вчиняти з цим майном будь-які дії, не було предметом договору управління активами від 31.10.2025, укладеного між АРМА та ТОВ "Комбінат Плюс", та позивач немає доступу до приміщення за адресою: м. Київ, проспект Червонозоряний (Валерія Лобановського), 119-А, то він позбавлений можливості контролювати наявність та стан вказаного рухомого майна. Отже, вжиття заходів забезпечення позову, на думку заявника, є гарантією, що в разі задоволення позову, рішення суду буде виконане.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі № 910/15108/25 відмовлено в задоволенні заяви ТОВ "Стерео Івентс" про забезпечення позову.

За висновками місцевого господарського суду, оскільки заявник не довів наявність та не подав належних та допустимих доказів (у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України) тих обставин, із якими діюче законодавство пов`язує наявність підстав для застосування заходів щодо забезпечення позову, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, направлених на ускладнення виконання рішення, заява ТОВ "Стерео Інвентс" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, ТОВ "Стерео Івентс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі № 910/15108/25. Ухвалити рішення, яким заяву про забезпечення позову ТОВ "Стерео Івентс" задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є протиправною та прийнятою з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Стерео Івентс» з 2022 року є суборендарем частини приміщення концертного залу STEREOPLAZA (м. Київ, проспект Червонозоряний (Валерія Лобановського), 119-А, в якій здійснює свою господарську діяльність, а саме: Діяльність із підтримки театральних і концертних заходів, що зокрема відображено і в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Приміщення концертного залу STEREOPLAZA перебуває в оренді ТОВ «Стерео Плаза Груп» на підставі договору оренди нерухомого майна № 580 від 07.03.2013. ТОВ «Стерео Плаза Груп» передало в суборенду частину приміщення з метою проведення господарської діяльності ТОВ «Стерео Івентс», а саме: діяльність із підтримки театральних і концертних заходів. З метою провадження господарської діяльності у концертному залі STEREOPLAZA, ТОВ «Стерео Івентс» було придбано та встановлено обладнання для проведення концертів: прожектори, екрани, кабелі, звукові та акустичні системи, генератори та інше електронне, декоративне та механічне устаткування для проведення концертів. 14.10.2025 Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів оголошено тендерну закупівлю, а саме: «Предмет закупівлі: Послуги з управління активами, відповідно до ст. 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», а саме: приміщенням за адресою: м. Київ, пр-т В. Лобановського, 119-А, яке згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, належить ТОВ «Гута-Скло», за ДК 021:29-9 Не відображене в інших розділах». 31.10.2025 між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та Товариством з обмежено відповідальністю «Комбінат Плюс» укладено договір управління активами (нерухомим майном), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Орел О.В. зареєстрованого в реєстрі за № 1365. 11.11.2025 року до вказаної будівлі зайшла група невідомих осіб у кількості приблизно 30-ти людей, які представились представниками ТОВ «Комбінат Плюс», які обмежили доступ орендарю приміщення - ТОВ «Стерео Плаза Груп» та іншим орендарям, зокрема ТОВ «Стерео Івентс» до приміщення та рухомого обладнання, яке перебуває в приміщенні, первинних документів, що підтверджується, зокрема, поясненнями співзасновниці товариства ОСОБА_1 від 11.11.2015, наданих слідчому СВ Голосіївського управління поліції ГУ НП в м. Києві Задорожному В.М.

В межах відповідних обставин скаржник вказує, що ним надано належні первинні документи, які є підтвердженням здійснення господарської діяльності та закупівлі рухомого майна за адресою приміщень, якими безпідставно заволоділо Товариство з обмеженою відповідальністю «Комбінат Плюс». Крім того, через дії відповідача заявник позбавлений можливості контролювати наявність і стан відповідного рухомого майна, що є загрозою завдання майнової шкоди заявнику. Тому, на думку позивача, вжиття заходів забезпечення позову зазначені в заяві шляхом накладення арешту на рухоме майно та заборона використовувати, демонтувати, змінювати рухоме майно є адекватними і розумними заходами, які спроможні забезпечити ефективний захист та поновлення прав особи, яка звертається до суду з позовом про витребування майна.

Окремо позивач наголошує, що суду першої інстанції були надані докази в підтвердження обставин, які прямо вказують та слідують із заяви про забезпечення позову, а також з відповідних вимог даної заяви, що є ризик використання, зносу, змін налаштування та пошкодження рухомого майна з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат Плюс». Отже, на думку апелянта, вбачається відсутність дослідження Господарським судом міста Києва обставин використання майна Товариством з обмеженою відповідальністю «Стерео Івентс» з боку відповідача, зокрема, але не виключно, під час проведення концерту 05.12.2025 та в інші дні, наслідком чого є природне погіршення якості та стану майна внаслідок фізичного зносу.

Також апелянт звертає увагу, що місцевим господарським судом не взято до уваги, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Стерео Івентс» наводились обставини, що відповідач здійснює дії направлені на приховування майна, зокрема наведено докази факту недопуску представників позивача для отримання майна з приміщень за адресою: м. Київ, Лобановського, буд. 119-А, зокрема із пояснень ОСОБА_1 від 11.11.2025. Між тим, судом 1-ої інстанції не досліджено жодного доказу чи обставини, на які посилався позивач як підстави забезпечення позову.

Додатково скаржником зазначається, що Товариство з обмеженою відповідальність «Стерео Плаза Груп» надає приміщення в суборенду Товариству з обмеженою відповідальністю «Стерео Івентс», а також Товариству з обмеженою відповідальністю «Стерео Бар» з 2022 року, а саме частини приміщення концертного залу STEREOPLAZA (м. Київ, проспект Червонозоряний (Валерія Лобановського), 119-А з метою проведення товариствами господарської діяльності. Товариство з обмеженою відповідальністю «Стерео Плаза Груп», Товариство з обмеженою відповідальністю «Стерео Бар» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Стерео Івентс» є пов`язаними компаніями співзасновником та керівником яких є Шульженко М.К. У зв`язку з обмеженням доступу до приміщень, а також безпідставного привласнення та використання рухомого майна, яке є необхідним для господарської діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «Стерео Бар», було подано до Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат Плюс» про витребування рухомого майна з чужого незаконного володіння, а також подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою Господарського суду міста Києва про забезпечення позову від 01.12.2025 у справі № 910/14770/25 задоволено Заяву про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Стерео Бар». Позивач вважає, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Комбінат Плюс» умисно здійснюються заходи із приховування факту перебування рухомого майна інших суб`єктів господарювання, які прямо пов`язані із позивачем у справі № 910/15108/25, свідомо не виконують ухвалу Господарського суду міста Києва в іншій справі з метою ухилення від повернення рухомого майна, яке перебуває у приміщенні.

Крім того апелянтом вказується, що існує необхідність у долученні нових доказів, які відображають протиправність дій відповідача, факт наявності та використання майна, факт протиправного укривання майна дотичного суб`єкта господарювання навіть за рішенням суду, що підтверджує обставини та факти, які вже наводились у заяві про забезпечення позову, а саме: відповідь на адвокатський запит від 17.12.2025 з аудіозаписом спілкування журналіста журналу «Економічна Правда» Колесніченка О. з власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат Плюс» Сидоренком Д.П.; відеофайли із зображенням генератора ТОВ «Стерео Івентс» та факту його використання після 11.11.2025; копії ухвали Господарського суду міста Києва про забезпечення позову від 01.12.2025 в справі № 910/14770/25; копії акта приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Р.С. від 10.12.2025; копія талону-повідомлення № 73556 Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 11.12.2025; копія листа Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів № 13257/4-38-25/6.1 від 02.12.2025.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025, апеляційна скарга в справі № 910/15108/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Стерео Івентс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 про відмову у забезпеченні позову у справі № 910/15108/25. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Стерео Івентс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 про відмову у забезпеченні позову у справі № 910/15108/25 призначено на 12.02.2026.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.02.2026 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Представник апелянта в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином, що підтверджується довідками від 19.01.2026 про доставку електронного документа в електронні кабінети ТОВ "Стерео Інвентс" та його представника.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи те, що явка представника позивача обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність від позивача обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника ТОВ "Стерео Інвентс", якого належним чином повідомлено про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Щодо долучених позивачем нових доказів судова колегія зазначає, що згідно з частинами 1-3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 статті 80 ГПК України).

У розумінні наведених положень докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу, статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз положень статей 80 та 269 ГПК України дозволяє зробити висновок, що докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Відтак, суд апеляційної інстанції не вправі надавати оцінку вказаним доказам під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, адже наведені у них обставини не були відомі суду під час розгляду спору по суті у суді першої інстанції, а отже не можуть впливати на оцінку законності чи обґрунтованості рішення.

Відповідно до положень статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, надані апелянтом нові докази не приймаються судом, оскільки прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених статтею 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто, без наявності належних доказів неможливості їх отримання та подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від відповідного заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює стороні більш сприятливі умови в розгляді конкретної справи.

Тому, долучені апелянтом на стадії апеляційного розгляду відповідні нові докази не приймаються апеляційним господарським судом до уваги на стадії апеляційного розгляду цієї справи.

Судовою колегією також зазначається, що відзиву/письмових пояснень на апеляційну скаргу від відповідача на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходило, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 271 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Згідно з частиною 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 № 4-рп/2011), сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст. 55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011 № 5-рп/2011).

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст. 11 ГПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

За приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 3 статті 2 ГПК України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність та пропорційність.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення права кожному на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд зобов`язаний виходити із інтересів позивача і вимог Конституції України щодо обов`язковості виконання рішень суду та вживати всі необхідні дії для забезпечення виконання рішення.

Згідно пункту 87 рішення Європейського суду з прав людини від 06.09.2005 у справі "Салов проти України" принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (див. Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23.06.1993, серія A, № 262, с. 25, § 63). Більш того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. DomboBeheer B. V. v. theNetherlands, рішення від 27.10.1993, серія A, № 274, с. 19, § 33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23.10.1996, Reports 1996-V, стор. 1567-68, § 38). Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (див. рішення у справі Ruiz-Mateos, наведене вище, с. 25, § 63).

Так, відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тобто, забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача у майбутньому, посиланням на небажання і незацікавленість останнього добровільно сплачувати заборгованість тощо.

В свою чергу, підстави для вжиття заходів забезпечення позову повинні оцінюватись судом у безпосередньому зв`язку з предметом позовних вимог та з позиції ймовірності настання несприятливих наслідків для позивача в разі неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

Наразі, в обґрунтування заяви про забезпечення позову, позивач посилався на те, що він позбавлений можливості контролювати наявність та стан спірного рухомого майна. Тому, на думку заявника, вжиття заходів забезпечення позову є гарантією, що в разі задоволення позову, рішення суду буде виконане. Позивач вказує, що вжиття заходів забезпечення позову зазначені в заяві шляхом накладення арешту на рухоме майно та заборона його використання, демонтажу, заміни, - є адекватними і розумними заходами, що спроможні забезпечити ефективний захист та поновлення прав особи, яка звертається до суду з позовом про витребування майна.

Колегія суддів зазначає, що згідно правових висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року в справі № 381/4019/18 та від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20, заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів, наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Судова колегія наголошує, що вимоги про застосування заходів забезпечення майнового позову з підстав неможливості контролю наявності та стану спірного рухомого майна не може свідчити про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки, в даному випадку, твердження про неможливість/утруднення виконання рішення суду не підкріплені належними та допустимими доказами. Зокрема, доказів вчинення відповідачем дій щодо відчуження нерухомого майна та/або наявності намірів таких дій позивачем не надано.

За вказаного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду, про те, що подана позивачем заява ґрунтується лише на припущеннях щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду в даній справі в разі задоволення поданого позову, а відтак, і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення. При цьому, позивачем не надано ніяких доказів вчинення відповідачем будь-яких дій для відчуження або зменшення рухомого майна щодо якого він просить вжити заходи забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладені обставини та виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави та заходи забезпечення позову, зокрема, статей 136, 137 ГПК України, на переконання судової колегії, суд попередньої інстанції дійшов вмотивованого висновку про відсутність підстав для задоволення поданої заяви про забезпечення позову з огляду на недоведення заявником наявності та неподання належних та допустимих (у розумінні ст. 76, 77 ГПК України) докази існування тих обставин, із якими діюче законодавство пов`язує наявність підстав для застосування заходів щодо забезпечення позову, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, направлених на ускладнення виконання рішення.

З урахуванням вищенаведених у цій постанові висновків щодо суті заяви про забезпечення позову, доводи апелянта про наявність підстав для забезпечення позову, викладені ним в апеляційній скарзі, - критично оцінюються колегією суддів.

Окремо судовою колегією акцентується, що аргументи скаржника про надання ним доказів безпідставного заволодіння Товариством з обмеженою відповідальністю «Комбінат Плюс» спірним майном охоплюється дослідженням, встановленням та правовою оцінкою відповідних обставин справи, що здійснюватиметься під час вирішення спору по суті. Відтак, відповідні твердження заявника не можуть, на даній стадії провадження, слугувати підставою для забезпечення позову в розумінні приписів ст.ст. 136, 137 ГПК України.

Додатково колегія суддів вказує, що інші доводи апелянта, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті до уваги апеляційним господарським судом, однак вони не спростовують вищенаведені висновки про наявність підстав для відмови в задоволенні вимог апеляційної скарги.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру останнього.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За висновками колегії суддів, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі про те, що оскаржувана ухвала є протиправною та прийнятою з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Отже, підсумовуючи наведене, судова колегія дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду прийнята відповідно до вимог процесуального права, підстав для її скасування або зміни чи про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення не вбачається.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта (позивача в справі).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стерео Івентс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 про відмову в забезпеченні позову в справі № 910/15108/25 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у справі № 910/15108/25 про відмову в забезпеченні позову - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Стерео Івентс".

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.02.2026.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.В. Шапран

В.А. Корсак