УХВАЛА

20 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 927/497/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Рогач Л. І.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Виробничого кооперативу "Лутава"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.08.2025 та

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025

у справі за позовом Виробничого кооперативу "Лутава"

до Бобровицької міської ради Чернігівської області

про визнання права оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Виробничий кооператив "Лутава" (далі - ВК "Лутава", позивач, скаржник) звернувся до суду з позовом до Бобровицької міської ради Чернігівської області (далі - Міськрада, відповідач) про визнання права оренди земельної ділянки площею 118,888 га з кадастровим номером :07:000:0010, яка належить Міськраді на підставі акту приймання-передачі б/н від 27.09.2018 ВК "Лутава" шляхом укладення додаткової угоди до договорів оренди землі від 16.07.2007 між ВК "Лутава" та Бобровицькою РДА, реєстраційний номер 31 та 3 за допомогою їх об`єднання та викладення у вказаній позивачем редакції.

Господарський суд Чернігівської області рішенням від 05.08.2025, залишеним без змін Північним апеляційним господарським судом у постанові від 10.12.2025, відмовив у позові повністю.

До Верховного Суду від ВК "Лутава" засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.08.2025 та постанову від Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025, у якій скаржник просить скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанції повністю і ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги або направити справу на перегляд до Суду першої інстанції.

Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги, вимоги до яких встановлені статтею 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Щодо виключних випадків, які є підставою для подання касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно із частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Отже, з огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень у випадках, передбачених пунктами 1- 3 частини другої статті 287 ГПК України, касаційна скарга має містити:

пункт 1 - формулювання висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми права з викладенням правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також покликання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких правовідносинах;

пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та мотивів такого обґрунтування відступлення;

пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній.

Колегія суддів зазначає, що скаржник також має обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок, що не врахований судами попередніх інстанцій.

Водночас у пункті 68 постанови Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 Суд вказує, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується скаржник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням того, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах.

Разом з тим Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у вказаній постанові у справі № 908/2287/17 погодився з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 04.08.2022 у справі № 922/19/21, щодо того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах), скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення. При цьому необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Скаржник повинен усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених пунктами 1- 4 частини другої статті 287 ГПК України випадків потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому разі буде порушено принцип "правової визначеності".

ВК "Лутава" у касаційній скарзі вказує, що підставами касаційного оскарження судових рішень є те, що рішення суду прийнято на основі доказів від неналежного представника відповідача та неналежного відповідача та порушення норм ГПК України щодо належності та допустимості доказів (ст. 77, 76 ГПКУ) та повноти та об`єктивності дослідження доказів. Водночас посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПКУ та пункт 2 частини другої статті 287 ГПКУ, статтю 310 ГПКУ.

Однак скаржник у касаційній скарзі, зокрема, описує обставини справи, наводить висновки судів першої та апеляційної інстанції, посилається на постанови Верховного Суду без обґрунтування подібності правовідносин у порівнюваних справах, що не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.

Водночас, посилаючись на пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України, позивач жодним чином не аргументує наявність такого випадку, як підстави касаційного оскарження судових рішень.

Щодо вимог касаційної скарги

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено вимоги особи, яка подає скаргу.

При цьому вимоги особи, яка подає скаргу, мають кореспондуватися з повноваженнями суду касаційної інстанції, передбаченими статтею 308 ГПК України.

У прохальній частині касаційної скарги ВК "Лутава" просить скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанції повністю і ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ВК "Лутава" по визнанню права оренди спірної земельної ділянки або направити справу на перегляд до Суду першої інстанції.

Статтею 308 ГПК України передбачено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких: суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1- 6 частини першої цієї статті.

Аналіз положень статті 308 ГПК України дає підстави для висновку, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними та однозначними, тобто містити інформацію не лише про те, які судові рішення оскаржуються, а й про те, які повноваження суд касаційної інстанції повинен застосувати за результатами перегляду оскаржуваних рішень.

З огляду на вказане вимоги скаржника не відповідають приписам пункту 6 частини 2 статті 290 ГПК України, оскільки не містять інформації, які саме судові рішення він просить скасувати, а також не є однозначними щодо повноважень суду касаційної інстанції, які скаржник просить застосувати за наслідками розгляду касаційної скарги, а Верховний Суд не наділений повноваженнями самостійно визначати вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, зокрема, у прохальній частині.

Згідно із частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, для усунення недоліків касаційної скарги скаржнику необхідно:

- виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, узгодити доводи касаційної скарги з підставами касаційного оскарження судових рішень у виключних випадках, встановлених частиною другою статті 287 ГПК України з урахуванням вказаного у цій ухвалі, зазначити відповідні випадки касаційного оскарження, визначені у конкретних пунктах частини другої статті 287 ГПК України;

- уточнити вимоги, викладені у прохальній частині касаційної скарги, та погодити їх зі змістом касаційної скарги в цілому, зокрема, щодо дат та видів оскаржуваних судових рішень, та зазначити однозначно, які саме повноваження суд касаційної інстанції, на думку скаржника, має застосувати за результатом перегляду оскаржуваних судових рішень.

Суд також звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 291 ГПК України особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копії цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. Однак, до касаційної скарги додано фіскальний чек АТ "Укрпошта", у якому не міститься інформації про надсилання Міськраді (іншому учаснику справи) саме копії касаційної скарги і доданих до неї документів. Підтвердження такого направлення є опис вкладення поштового відправлення.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 291, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Виробничого кооперативу "Лутава" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.08.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 у справі № 927/497/25 залишити без руху.

2. Встановити строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Заяву про усунення недоліків касаційної скарги з доданими документами направити іншим учасникам справи відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України та надати до Верховного Суду докази про таке направлення.

4. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали касаційна скарга у справі № 927/497/25 вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач