ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2026 Справа № 914/3333/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Знетиняк Д.В.,

розглянувши матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", м.Київ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Шпильки Михайла Богдановича, м. Судова Вишня Яворівського району Львівської області

про: стягнення заборгованості за Договором №261285-КС-004 про надання кредиту від 05.04.2024 року в розмірі 96 762,82 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області в систему "Електронний суд" поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до відповідача Фізичної особи-підприємця Шпильки Михайла Богдановича про стягнення заборгованості за Договором №261285-КС-004 про надання кредиту від 05.04.2024 року в розмірі 96 762,82 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2025, справу № 914/3333/25 розподілено для розгляду судді Долінській О.З.

У позовній заяві за вх. № 3704 від 30.10.2025, позивач, серед іншого, просив суд для належного встановлення та підтвердження всіх фактичних обставин справи, витребувати в Акціонерного Товариства "Перший Український Міжнародний Банк" письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме: письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я Шпилька Михайло Богданович (РНОКПП НОМЕР_2 ) та письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 05.04.2024 року (дата видачі кредиту) по 26.07.2024 року (дата закінчення терміну кредитування).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 02.12.2025. Крім того, ухвалою суду від 04.11.2025 клопотання позивача про витребування інформації в Акціонерного Товариства "Перший Український Міжнародний Банк" задоволено та постановлено витребувати в Акціонерного Товариства "Перший Український Міжнародний Банк" письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме: письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я Шпилька Михайло Богданович (РНОКПП НОМЕР_2 ) та письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 05.04.2024 року (дата видачі кредиту) по 26.07.2024 року (дата закінчення терміну кредитування).

18.11.2025 від представника АТ "Перший Український Міжнародний Банк", на виконання вимог ухвали суду від 04.11.2025, надійшов лист з додатками за вх. № 30803/25.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.12.2025, розгляд справи по суті відкладено на 13.01.2026.

17.12.2025 представником відповідача подано на адресу суду відзив на позовну заяву з додатками за вх. № 33865/25, відповідно до якого відповідач просить суд поновити строк для подання відзиву на позовну заяву та стягнути з нього - ФОП Шпильки М. Б. на користь ТзОВ "Бізнес Позика" 30 000,00 грн. заборгованості, у задоволенні решти позовних вимог відмовити із підстав, викладених у відзиві.

17.12.2025 від представника позивача на адресу суду в систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив з додатками за вх. № 33800/25.

09.01.2026 представником відповідача подано на адресу суду письмові пояснення стосовно відповіді на відзив за вх. № 707/26.

Судове засідання, призначене на 13.01.2026 не відбулося, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Долінської О.З. з 08.01.2026 по 16.01.2026 включно.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.01.2026, розгляд справи по суті призначено на 11.02.2026.

11.02.2026 представник позивача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

У позовній заяві позивач просить суд розгляд справи № 914/3333/25 здійснювати без участі повноважного представника позивача, а також зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю.

11.02.2026 представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

Враховуючи ч.3 ст.222 ГПК України, відповідно до якої, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу під час судового засідання 11.02.2026 не здійснюється.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частин третьої та сьомої ст.120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Ухвали суду у даній справі скеровувались відповідачу в його електронний кабінет (докази містяться в матеріалах справи).

Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду в процесі розгляду даної справи, не поступало.

Процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі, офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (Постанова Верховного Суду від 11.12.18р. у справі № 921/6/18.).

З огляду на вказане вище, відповідач повідомлявся завчасно та належним чином про час, дату та місце розгляду справи № 914/3333/25 Господарським судом Львівської області.

Стосовно клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву, яке викладено у відзиві на позовну заяву за вх. № 33865/25 від 17.12.2025, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 119 ГПК України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 165 ГПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Враховуючи вищенаведене, для забезпечення конституційного права відповідача на захист, з метою забезпечення принципу змагальності сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву, у зв`язку з чим, суд з врахуванням ч.2 ст. 119 ГПК України та ч. 8 ст. 165 ГПК України, вважає за необхідне задоволити клопотання відповідача та поновити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та долучити відзив відповідача на позовну заяву до матеріалів справи.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст. 81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими учасники справи обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення позовних вимог і які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/3333/25.

В судовому засіданні 11.02.2026, відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у терміни, визначені договором про надання кредиту № 261285- КС-004 від 05.04.2024. Внаслідок чого, позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 96 762,82 грн. станом на 05.04.2024 року, в т.ч.: 30 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 62 262,82 грн. заборгованості за процентами, 4 500,00 грн. заборгованості за комісією, та судові витрати із сплати судового збору.

Позиція відповідача.

У відзиві на позовну заяву за вх. № 33865/25 від 17.12.2025, відповідач посилається на те, що він не погоджується із наданим розрахунком позивача, так як він суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідач зазначає, що Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором №262285-КС-004 про надання кредиту від 05.04.2024 року, однак відсутня інформація, яка посадова особа складала та видавала цей розрахунок. На цьому розрахунку немає ні печатки, ні підпису, ні дати складання документу. Відповідач вважає, що розрахунок заборгованості за договором №262285-КС-004 про надання кредиту від 05.04.2024року не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому такий документ не може братися судом до уваги. Також, відповідач зазначає, що Договір про надання кредиту №262285-КС-004 від 05.04.2024 року, а також пропозиція укласти Договір (оферта), прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладання Договору №261285-КС-004 від 05.04.2024 року та «Правила відкриття кредитної лінії», затверджені наказом директора ТОВ «Бізнес позика» від 02.04.2024 року, які надані ТОВ «Бізнес Позика» і на які вони посилаються у позовній заяві не містить, ні власноручного підпису відповідача, ні електронного. Відповідач вважає, що позивачем не долучено доказів, які б свідчили про належність саме відповідачу електронного підпису (ідентифікатора), яким було підписано Договір, а також докази, що підтверджують реєстрацію відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі, отримання ним логіну та паролю в системі, подання заявки на отримання кредиту. Відповідач зазначає, що у договорі відсутня будь-яка інформація, яким чином він був підписаний, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність у договорі - відсутня. Надані документи не відповідають ст. 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис», ст.3 Закону України «Про електронну комерцію». Воля Шпильки М.Б. (чи будь кого іншого) на укладання цього правочину відсутня. Тому, відповідач вважає, що вимоги позивача є не обґрунтованими та безпідставними. Відповідач зазначає, що факт укладання договору про надання кредиту №262285-КС-004 від 05.04.2024 року повністю заперечує.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про те, що у матеріалах справи міститься звіт про транзакціях по рахунку відповідача, який підтверджує грошовий переказ на суму 30 000,00 грн. від 05.04.2025 року. Однак, відповідач не звертався до позивача з приводу оформлення кредитного договору, фактично грошові кошти не отримував. Його персональними даними та картковим рахунком могли скористатись родичі, які проживають в одному будинку. Враховуючи підтвердження грошового переказу, дані кошти підлягають поверненню, як безпідставно отримані. На підставі наведеного, відповідач просить суд стягнути з нього - ФОП Шпильки М. Б. на користь ТзОВ "Бізнес Позика" 30 000,00 грн. заборгованості, у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, подані суду, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, здійснивши огляд документів, суд встановив наступне.

05.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (позивач у справі, кредитодавець за договором) та Фізичною особою-підприємцем Шпилькою Михайлом Богдановичем (Відповідач у справі, позичальник за договором) укладено Договір № 261285- КС-004 про надання кредиту (надалі - Договір кредиту), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Бізнес Позика» 05.04.2024 року направлено Фізичній особі - підприємцю Шпильці Михайлу Богдановичу, пропозицію (оферту) укласти Договір № 261285-КС-004 про надання кредиту.

05.04.2024 року Фізична особа - підприємець Шпилька Михайло Богданович, прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 261285-КС-004 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

ТОВ «Бізнес Позика» направлено Фізичній особі - підприємцю Шпильці Михайлу Богдановичу, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-5208, на номер телефону НОМЕР_3 (що зазначено відповідачем у своїй анкеті в особистому кабінеті), який Боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 05.04.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та Фізичною особою - підприємцем Шпилькою Михайлом Богдановичем було укладено Договір № 261285-КС-004 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 Договору кредиту, кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 30 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності (надалі Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором про надання кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1,16103851 процентів за кожен день користування Кредитом.

Пунктом 2. Кредитного договору визначено, що протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховуються за ставкою, вказаною у п. Договору, на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3 Договору і розраховується в порядку, описаному нижче.

Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 30 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 (яку вказано Позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується випискою/особовий рахунок з 05.04.2024 по 26.07.2024, а також Звітом по транзакціях з використанням/без використання банківської платіжної картки за період з 05.04.2024 по 26.07.2024, які надані АТ "Перший Український Міжнародний Банк" за вх. № 30803/25 від 18.11.2025, на виконання вимог ухвали Господарського суду Львівської області від 04.11.2025 у справі № 914/3333/25.

Відповідно до п.6.1. Правил відкриття кредитної лінії, які у відповідності до пункту 16 Кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Кредитного договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику до закінчення терміну дії Договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування.

Враховуючи наведене, з метою захисту порушеного права, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача 30 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 62 262,82 грн. заборгованості за процентами, 4 500,00 грн. заборгованості за комісією та судові витрати із сплати судового збору.

Оцінка суду.

Пункт 1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Закон України "Про електронну комерцію" регулює відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру (п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону).

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах . Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Приписами статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В даному випадку, між сторонами виникли права та обов`язки на підставі договору № 261285- КС-004 про надання кредиту від 05.04.2024.

За приписами статті 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно з пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовим ідентифікатором визнається алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Позивач є фінансовою установою, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 25.05.2020.

Сторони уклали договір про надання кредиту № 261285- КС-004 від 05.04.2024. Цей договір містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-5208.

Згідно з пунктом 1 Договору, кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 30 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності (надалі Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором про надання кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям. Строк кредиту - 16 тижнів; процентна ставка - в день - 2,00000000 (фіксована); комісія за надання кредиту - 4 500,00 грн; загальний розмір наданого кредиту - 30'000,00 грн; термін дії договору - до 26.07.2024.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.11.2025 у справі № 914/3333/25, серед іншого, клопотання позивача про витребування інформації в Акціонерного Товариства "Перший Український Міжнародний Банк" задоволено та постановлено витребувати в Акціонерного Товариства "Перший Український Міжнародний Банк" письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме: письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я Шпилька Михайло Богданович (РНОКПП НОМЕР_2 ) та письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 05.04.2024 року (дата видачі кредиту) по 26.07.2024 року (дата закінчення терміну кредитування).

18.11.2025 від представника АТ "Перший Український Міжнародний Банк", на виконання вимог ухвали суду від 04.11.2025, надійшов лист з додатками за вх. № 30803/25.

У листі АТ "Перший Український Міжнародний Банк" за вих. № КНО-07.8.5/15419БТ від 13.11.2025 зазначено, що на ім`я Шпилька Михайло Богданович (РНОКПП: НОМЕР_2 ) була випущена банківська платіжна картка НОМЕР_1 до рахунку № НОМЕР_4 у гривні.

Крім того, АТ "Перший Український Міжнародний Банк" долучено до матеріалів справи виписку по рахунку № НОМЕР_4 у гривні/БПК 606188, яка відкрита до вказаного рахунку на ім`я Шпилька Михайло Богданович (РНОКПП: НОМЕР_2 ) за період з 05.04.2024 по 26.07.2024 (за вх. № 30803/25 від 18.11.2025).

Позивач надав відповідачу кошти у розмірі 30'000,00 грн. 05.04.2024, що підтверджується випискою/особовий рахунок з 05.04.2024 по 26.07.2024, а також Звітом по транзакціях з використанням/без використання банківської платіжної картки за період з 05.04.2024 по 26.07.2024, які надані АТ "Перший Український Міжнародний Банк" за вх. № 30803/25 від 18.11.2025, на виконання вимог ухвали Господарського суду Львівської області від 04.11.2025 у справі № 914/3333/25.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 наведеного Закону).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу.

Частиною 2 ст. 1056 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Дослідивши та проаналізувавши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано передбаченого Договором та законом обов`язку щодо повернення кредиту в порядку та терміни, передбачені кредитним договором, чим порушено право кредитодавця на отримання коштів. Термін дії Договору до 26.07.2024.

Таким чином, позивач, як кредитор у зобов`язанні, вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по процентах та комісією, що у відповідності до доданого до позовної заяви розрахунку становить 96 762,82 грн., з них: 30 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 62 262,82 грн. заборгованість за процентами, 4 500,00 грн. заборгованість за комісією.

Стосовно заперечень відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву за вх. № 33865/25 від 17.12.2025, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частина 1 ст. 640 ЦК України визначає, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Статтями 641 та 642 ЦК України встановлено, що: - пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору; - пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття; - пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису; - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною; - якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Таким чином, ЦК України розглядає декілька окремих рівноправних випадків дотримання письмової норми правочину, до яких у відповідності з нормами частини другої статті 202 ЦК України належить і Кредитний договір. Відтак, з огляду на зазначене кожний із вказаних способів, визначений в ЦК як спосіб дотримання письмової форми правочину, має всі підстави для застосування при реалізації положень норми статті 1055 ЦК України (щодо обов`язкового дотримання письмової форми кредитного договору).

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Відповідно до абзацу першого ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до абзацу першого ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Відповідно до абзацу другого ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, повідомленням Нацкомфінпослуг від 13.02.2019 «Щодо порядку укладення електронного договору», встановлено, що для Нацкомфінпослуг належним доказом підтвердження укладення фінансовою установою зі споживачем електронного договору може бути посвідчена керівником фінансової установи роздруківка інформації з електронного файлу, що визначає послідовні дії учасників електронної комерції (фінансової установи та споживача) в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС), якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладання електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що до позовної заяви була додана візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення Кредитного договору, у якій детально відображені всі дії ТОВ «Бізнес Позика» та Відповідача щодо укладення Кредитного договору в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Ця візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення Кредитного договору була посвідчена директором ТОВ «Бізнес Позика» Гайворонською М.М.

Щодо дій ТзОВ «Бізнес Позика» та відповідача з укладення кредитного договору, то суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля - ідентифікатора, тобто належними і допустимими доказами підтверджено укладення між сторонами Договору № 261285-КС-004 про надання кредиту (Електронна форма).

Щодо перерахування Відповідачу кредитних коштів за Кредитним договором, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Кредитного договору, ТзОВ "Бізнес Позика" надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 30 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Відповідно до п. 6 Кредитного договору, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав Договір.

Згідно з п. 14 Кредитного договору, інші умови цього правочину регулюються Правилами. Усі неврегульовані Договором та Правилами правовідносини Сторін регулюються законодавством України.

Відповідно до підпункту 11 пункту 2.1. Правил, Заявка - звернення Заявника до Кредитодавця, щодо наміру отримати кредит, та містить відомості та/або документи про Заявника та іншу інформацію, визначену Кредитодавцем.

Відповідно до підпункту 12 пункту 2.1. Правил, Заявник - фізична особа, що звертається до Кредитодавця з наміром отримання фінансової послуги.

Відповідно до п. 4.3. Правил, до укладення Договору Заявник може ознайомитися та порівняти різні, прирівняні до обраного ним типу кредиту, пропозиції Кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору.

Згідно з п. 4.5. Правил, Заявник зобов`язаний вказати реквізити банківської платіжної картки та/або банківського рахунку, що належать особисто йому, для можливості належного виконання Кредитодавцем своїх зобов`язань.

Заявник несе особисту відповідальність за правильність та достовірність даних зазначених під час укладання Договору.

Відповідно до п. 4.4.4. Правил, позичальник підтверджує, що вказаний ним (з метою отримання кредиту) поточний(картковий) рахунок належать саме йому і треті особи не мають до нього доступу.

Номер банківської картки для перерахування кредитних коштів за Кредитним договором був вказаний Позичальником під час укладення Кредитного договору в його особистому кабінеті на веб-сайті Кредитодавця.

На підтвердження зазначеного, до позовної заяви долучений витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи на веб-сайті Кредитодавця "Анкета клієнта", відповідно до якого Позичальником був зазначений номер банківської картки НОМЕР_1 для перерахування на цю картку кредитних коштів за Кредитним договором.

Як встановлено судом, позивач перерахував відповідачу кредит в сумі 30 000,00 грн., на виконання умов Кредитного договору, отримання яких не заперечує і сам відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, так як просить цю суму з нього стягнути.

Враховуючи наведене, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд зазначає, що станом на день прийняття рішення судом, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та становить 30 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 62 262,82 грн. заборгованості за процентами, 4 500,00 грн. заборгованості за комісією.

Договір про надання кредиту недійсним чи неукладеним не визнавався і не був розірваний до закінчення терміну його дії, тобто до 26.07.2024 року. Доказів зворотнього суду не надано.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

Згідно з ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд констатує, що при розгляді даної справи судом враховано та здійснено належне дослідження сукупності наявних в матеріалах справи доказів, з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів визначених ГПК України.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. покладається на відповідача, так як спір виник з його вини.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 120, 122, 123, 129, ч. 1 ст. 202, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч.3 ст.222, ст.ст. 236-241, 242, 327 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з відповідача: Фізичної особи-підприємця Шпильки Михайла Богдановича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411; код ЄДРПОУ № 41084239) 30 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 62 262,82 грн. заборгованості за процентами, 4 500,00 грн. заборгованості за комісією та 2 422,40 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 16.02.2026.

Суддя Долінська О.З.