ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 Справа № 914/3237/24(914/2999/25)

Господарський суд Львівської області у складі судді Морозюка А.Я.,

за участю секретаря Малісевич М.В.

розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кришталевий вітраж", м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства "Юніагро", м.Черкаси

про: стягнення заборгованості у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання грошового зобов`язання щодо повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів) в сумі 323 890 грн 50 коп

у межах справи № 914/3237/24

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс", м. Київ

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Кришталевий вітраж" (79009, м. Львів, вул. Торф`яна, буд. 25 А, ідентифікаційний код 03793679)

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Історія розгляду справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кришталевий вітраж", в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кочин Н.В., звернулося до Господарського суду Львівської області в межах справи №914/3237/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Кришталевий вітраж", з позовом до відповідача: Приватного підприємства "Юніагро" про стягнення заборгованості у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання грошового зобов`язання щодо повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів) в сумі 323 890 грн 50 коп.

Позов розглядається в межах справи №914/3237/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Кришталевий вітраж" за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Рух справи відображено в ухвалах суду по справі.

Про час та місце судового засідання учасники справи були належно повідомлені.

У відповідача відсутній електронний кабінет в системі «Електронний суд». Копії ухвал по справі, що направлялись відповідачу поштою за адресою реєстрації, повернулись до суду не врученими. Тому, за приписами ч. 7 ст. 120 ГПК України, відповідач вважається повідомленим належним чином про відкриття провадження по справі та про час та місце судового засідання.

На підставі ч. 9 ст. 165 ГПК України у зв`язку із ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи.

На розгляді Господарського суду Львівської області(суддя Морозюк А.Я.) перебуває справа №914/3237/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Кришталевий вітраж", провадження у якій відкрито ухвалою суду від 20.01.2025 р.

Постановою Господарського суду Львівської області від 17.06.2025 по справі №914/3237/24 Товариство з обмеженою відповідальністю "Кришталевий вітраж" визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором у справі призначено арбітражного керуючого Кочин Наталію Василівну.

На даний час у справі про банкрутство триває ліквідаційна процедура.

За результатами вжитих арбітражним керуючим заходів в межах справи №914/3237/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Кришталевий вітраж" отримано інформацію у вигляді банківської виписки із АТ «Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» по номеру рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я боржника, за період із 15 жовтня 2009 року по 19 травня 2025 року.

Виходячи із аналізу отриманої та наявної інформації щодо активів боржника та розпорядженням ними останнім до порушення справи про банкрутство, а також відповідно до банківських виписок встановлено, що Приватним підприємством «ЮНІАГРО» (ідентифікаційний код 34338137) із вищезазначеного поточного рахунку ТОВ "Кришталевий вітраж", відкритого в АТ «Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», було отримано грошові кошти відповідно до наступної інформації/даних: Підстава перерахування/видачі/оплати Дата Сума платежу (грн.) За БВД, з/р СФ-131 від 11.05.2010 р. 14.05.2010 66000,00 грн; За БВД, з/р СФ-150 від 28.05.2010 р. 01.06.2010 47390,54 грн; За БВД, з/р СФ-176 від 09.06.2010 р. 15.06.2010 38000,00 грн; За БВД, з/р СФ-190 від 29.06.2010 р. 02.07.2010 25000,00 грн; За добавки, з/р СФ-190 від 29.06.2010 р. 13.07.2010 12500,00 грн; За добавки, з/р СФ-237 від 29.07.2010 р. 10.09.2010 10000,00 грн; За добавки, з/р СФ-237 від 29.07.2010 р. 17.09.2010 15000,00 грн; За добавки, з/р СФ-190 від 29.06.2010 р. 23.09.2010 10000,00 грн; За добавки, з/р СФ-237 від 29.07.2010 р. 29.09.2010 10000,00 грн; За добавки, з/р СФ-237 від 29.07.2010 р. 05.10.2010 20000,00 грн; За добавки, з/р СФ-237 від 29.07.2010 р. 13.10.2010 30000,00 грн; За добавки, з/р СФ-190 від 29.06.2010 р. 25.10.2010 40000,00 грн. Загальна сума: 323890,50 грн.

Правова позиція позивача.

Позивач просить суд стягнути з Приватного підприємства "Юніагро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кришталевий вітраж" 323 890 грн 50 коп заборгованості; судові витрати покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що будь-які правовідносини між ТОВ «КРИШТАЛЕВИЙ ВІТРАЖ» та ПП «ЮНІАГРО», в тому числі на підставі укладених господарських договорів, актів, тощо відсутні. Також, відсутні будь-які розписки, листи, телеграми, інші письмові повідомлення, документи або докази вчинення конклюдентних дій, які б підтверджували укладення сторонами певного цивільно-правового договору як у письмовій формі, так і у спрощений спосіб. Будь - яких інших доказів існування правовідносин, на які є посилання в платіжному дорученні у графі «призначення платежу», як і доказів того, що між ТОВ «КРИШТАЛЕВИЙ ВІТРАЖ» та ПП «ЮНІАГРО» був укладений цивільно-правовий договір, спрямований на настання реальних наслідків, не існує.

Тому, ліквідатором позивача було направлено на адресу відповідача вимогу вих. №680/25 від 14 серпня 2025 року про повернення майна (погашення дебіторської заборгованості) підприємства-Банкрута у ліквідаційній процедурі у справі №914/3237/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИШТАЛЕВИЙ ВІТРАЖ», де пропонувалось відповідачу вжити наступних дій:

1. не пізніше десяти календарних днів з дня отримання цього запиту надати Арбітражному керуючому-Ліквідатору Кочин Наталії Василівни в межах справи №914/3237/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИШТАЛЕВИЙ ВІТРАЖ», будь-які докази (договори, рахунки, акти здачі-приймання виконаних робіт, накладних на поставку/передачу товару, інші документи первинного бухгалтерського обліку) щодо дійсності та реальності господарських відносин між ПП «ЮНІАГРО» та ТОВ «КРИШТАЛЕВИЙ ВІТРАЖ», на виконання та щодо яких були здійснені перерахування коштів.

2. у випадку відсутності запитуваних документів та/або неможливості підтвердити реальність господарських відносин між ПП «ЮНІАГРО» та ТОВ «КРИШТАЛЕВИЙ ВІТРАЖ», на виконання та щодо яких були здійснені перерахування коштів із врахуванням вказаного вище, в строк, що не перевищує десяти календарних днів з дня отримання цього запиту, здійснити повернення на користь ТОВ «КРИШТАЛЕВИЙ ВІТРАЖ» раніше отриманих грошових коштів у сумі 323 890,50 грн.

3. відповідну інформацію із обов`язковим додаванням обґрунтованих та належних доказів на її підтвердження, направити на ім`я Арбітражного керуючого-Ліквідатору Кочин Наталії Василівни в межах справи №914/3237/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИШТАЛЕВИЙ ВІТРАЖ» за наступною адресою для листування - 08136, Київська область, Бучанський район, село Крюківщина, а/с №8, або за адресою електронної пошти - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте, відповіді від відповідача отримано не було. Відповідач не повернув позивачу отримані кошти.

З наведеного позивач робить висновок, що враховуючи відсутність доказів укладання між сторонами цивільно- правового договору у встановленому законом порядку, перераховані ТОВ «КРИШТАЛЕВИЙ ВІТРАЖ» на рахунок ПП «ЮНІАГРО» грошові кошти в сумі 323 890,50 гривень, у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, вважаються такими, що в день їх перерахування безпідставно набуті ПП «ЮНІАГРО», і, як наслідок, із наступного дня після їх отримання підлягають поверненню на користь ТОВ «КРИШТАЛЕВИЙ ВІТРАЖ».

Таким чином, як станом на 26 жовтня 2010 року, так і на сьогодні заборгованість ПП «ЮНІАГРО» перед ТОВ «КРИШТАЛЕВИЙ ВІТРАЖ» щодо неповернення безпідставного набутого майна (грошових коштів) становить 323 890,50 гривень.

Приймаючи рішення у даній справі, суд виходив з наступного.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Такий правовий висновок викладений, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №918/420/16, постановах Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі №911/2043/20, від 23.09.2021 у справі №904/4455/19.

Позов ґрунтується на тому, що у арбітражного керуючого ліквідатора ТОВ «КРИШТАЛЕВИЙ ВІТРАЖ» арбітражного керуючого Кочин Н. В. відсутні докази укладання між сторонами цивільно-правового договору у встановленому законом порядку, на підставі якого відбулась сплати спірних грошових коштів.

Суд звертає увагу, що за приписами ч. 1 та 2 ст.42 КУзПБ господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав:

боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;

боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;

боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:

боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

боржник уклав договір із заінтересованою особою;

боржник уклав договір дарування.

З наведеного вбачається, що законодавцем чітко встановлено обмеження, як щодо строків вчинення спірних майнових дій (протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство), так і підстави для спростування таких майнових дій.

Натомість, датою(датами) здійснення платежу(платежів) на загальну суму 323 890 грн 50 коп. з боку позивача на користь відповідача є: травень-жовтень 2010 року. Тобто, з моменту здійснення цього платежу(платежів) минуло вже більше 14 років.

При цьому, позивач шляхом пред`явлення позову, в порушення вищенаведених вимог КУзПБ, просить суд спростувати майнові дії ТОВ «КРИШТАЛЕВИЙ ВІТРАЖ» щодо перерахування на користь ПП «ЮНІАГРО» спірних грошових коштів, яке мало місце більше ніж 14 років тому.

За змістом висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, наведених у Постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 905/1834/18(905/132/20), звернення ліквідатора з позовом про зобов`язання повернути у ліквідаційну масу майно (грошові кошти) боржника є за своєю правовою природою вимогою про спростування майнових дій боржника з передачі зазначеного майна (грошових коштів) іншій особі, заявленою в процедурі банкрутства.

Крім того, позивач(в особі ліквідатора) в позовній заяві взагалі не послався на жодну із підстав, визначених статтею 42 ст. 42 КУзПБ, хоча у вимозі вих. №680/25 від 14 серпня 2025 року, яка направлялася відповідачу, ліквідатор покликався на ст.42 КУзПБ, наголосивши на праві суду спростувати майнові дії боржника, та окреслював підстави, за яких правочин набуває ознак фраудаторного правочину.

Натомість, в якості правових підстав для повернення заявлених в позові грошових коштів, позивач у позовній заяві посилається на ст. 1212 ЦК України.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають поверненню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності.

Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20) та від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22).

Як вбачається з банківської виписки, доданої позивачем до позовної заяви, сплата спірних грошових коштів була здійснена за БВД та за добавки згідно рахунків, про що було вказано у призначенні платежу, в якому також зазначено окремо сума без ПДВ, а також сума ПДВ 20%.

При цьому, як вбачається з витягу з ЄДР щодо відповідача, ПП «ЮНІАГРО» має такий Основний вид діяльності: « 46.61 Оптова торгівля сільськогосподарськими машинами і устаткуванням» та Інші види діяльності: «Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту».

Згідно даних мережі Інтернет, абревіатура «БВД» - це білково-вітамінна мінеральна добавка, призначена для збалансування кормів сільськогосподарських тварин і птиці.

Як вбачається із змісту ухвали Господарського суду Львівської області від 20.01.2025, якою відкрито провадження у справі №914/3237/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Кришталевий вітраж", станом на дату сплати спірних грошових коштів Товариство з обмеженою відповідальністю "Кришталевий вітраж" мало назву Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю імені Устименка.

Тому, суд вважає, що враховуючи види діяльності відповідача, платіж(платежі) на його користь «за БВД» та «за добавки» у 2010 році(із визначенням в призначенні платежу окремо суми без ПДВ, а також суми ПДВ 20%, що притаманно для платежів за товари, роботи, послуги) міг(могли) бути здійснений(здійснені) саме за «БВД»( білково-вітамінну мінеральну добавку) та «за добавку». Тобто прямих підстав для сумніву у дійсності такої операції у суду немає.

Отже, належних та допустимих доказів безпідставності спірного платежу позивач суду не надав.

Щодо посилань позивача на відсутність доказів укладання між сторонами справи цивільно-правового договору у встановленому законом порядку, суд зазначає наступне.

Так, вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, а також документального підтвердження виконання вимог податкового та іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи визначені ст.44 Податкового Кодексу України, а саме:

44.1. Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Вимоги цієї статті щодо обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, застосовуються також до нерезидентів, які здійснюють господарську діяльність на території України через постійне представництво (незалежно від наявності у нерезидента зареєстрованого (акредитованого, легалізованого) відокремленого підрозділу), та до іноземних юридичних осіб, визначених у підпункті 133.1.5 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу.

44.3. Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше:

44.3.1. 2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю, відповідно до статей 39 і 392, пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу;

44.3.2. 1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту;

44.3.3. 1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту;

44.3.4. 1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.

Строки зберігання документів та інформації, визначені цим пунктом, розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим Кодексом, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - з дня завершення строку їх дії).

У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1825 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю, відповідно до статей 39 і 392, пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, у встановленому законодавством порядку передаються до архіву.

Передбачені цим пунктом строки зберігання документів та інформації продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.

Як вже було вказано вище, спірні грошові кошти були перераховані позивачем на користь відповідача в травні-жовтні 2010 року, тобто з моменту здійснення цього платежу(платежів) минуло вже більше 14 років.

Відтак, враховуючи вищезазначені вимоги щодо зберігання первинних документів, підстав для збереження та наявності таких документів, як «договорів, рахунків,актів,накладних,будь-яких розписок, листів, телеграм, інших письмових повідомлень тощо», на підставі яких ТОВ «КРИШТАЛЕВИЙ ВІТРАЖ» здійснило оплату грошових коштів в загальній сумі 323 890 грн 50 коп. на користь ПП «ЮНІАГРО», станом на дату направлення позивачем на адресу відповідача вищевказаної вимоги(вих. №680/25 від 14 серпня 2025 року), як у позивача, так і у відповідача - вже не існувало.

Також, на цей час у відповідача відсутній законодавчо встановлений обов`язок підтвердження первинними документами правомірності одержання від позивача у 2010 році спірних грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1, 2 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ст.76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В ч. 1 ст.77 ГПК України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відтак, тягар доказування законодавець покладає на сторону, яка повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч.4 ст.74 ГПК України).

Крім того, за приписами ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний суд у Постанові від 16.04.2025 р. у справі N 922/5322/23 зазначив, що тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

З огляду на призначення платежу, види діяльності відповідача та дату оплати, суд вважає, що підстав для застосування положень ст.1212 ЦК України немає.

На підставі всього вищенаведеного, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судові витрати у вигляді судового збору, відповідно до приписів статті 129 ГПК України, відносяться на позивача.

Так як ухвалою про відкриття провадження у даній справі було відстрочено позивачу сплату судового збору за подання цієї позовної заяви до ухвалення судом судового рішення у справі, і станом на час ухвалення рішення судовий збір позивачем не було сплачено, суму судового збору 3 886 грн. 69 коп. слід стягнути з позивача в дохід Державного бюджету України.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст. 2,13,74,76-79,86,123,129,236-241,327 ГПК України, ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кришталевий вітраж" (79009, м. Львів, вул. Торф`яна, буд. 25 А, ідентифікаційний код в ) в дохід Державного бюджету України 3 886 грн. 69 коп. - судового збору.

3. Наказ, відповідно до ст.327 ГПК України, видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 19.02.2026 р.

Суддя Морозюк А.Я.