номер провадження справи 9/204/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2026 Справа № 908/3474/25

м.Запоріжжя

За позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Патріотична 62»

до відповідача: Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради

про стягнення суми 9427,84 грн.

Суддя Боєва О.С.

Без повідомлення (виклику) сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Патріотична 62» про стягнення з відповідача: Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради заборгованості по внескам на управління будинком за період з 01.04.2022 по 31.10.2025, яка складає 9427,84 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 19.11.2025 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3474/25 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою суду від 24.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3474/25, присвоєно номер провадження справи 9/204/25. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08.12.2025 до суду надійшло клопотання Запорізької міської ради про витребування доказів, в саме: витребування у Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради інформацію про осіб, які у період з 01.04.2022 по 31.10.2025 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (із зазначенням підстави їх реєстрації/зняття з реєстрації за даною адресою).

Ухвалою суду від 25.12.2025 вищезазначене клопотання відповідача про витребування доказів задоволено.

30.12.2025, на виконання зазначеної ухвали суду, від Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради надійшов лист (відповідь) «Про надання інформації» від 29.12.2025 № 06.4-06/02/33953.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача, викладені у позовній заяві, які обґрунтовані, зокрема, наступним. Відповідач є власником квартири №2, загальною площею 38,48 кв.м в багатоквартирному будинку, в якому створено ОСББ «Патріотична 62». Відповідно до протоколу загальних зборів ОСББ «Патріотична 62» № 2 від 30.01.2022 внесок на утримання будинку складає 6,00 грн за 1 кв.м. Прийняті відповідно до Статуту ОСББ рішення є обов`язковими тільки для співвласників майна багатоквартирного будинку та не встановлюють жодних зобов`язань для осіб, які не є власниками приміщень в такому будинку. Згідно розрахунку за період з 01.04.2022 по 31.10.2025, заборгованість відповідача з внесків на утримання будинку складає 9427,84 грн, яка заявлена позивачем до стягнення. Також позивачем заявлені до стягнення з відповідача судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн та витрат зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн. Просив встановити спосіб і порядок виконання рішення суду про стягнення суми 9427,84 грн заборгованості по внескам на управління будинком, а також витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, шляхом списання коштів з відповідного рахунку Виконавчого комітету Запорізької міської ради.

08.12.2025 до господарського суду через систему «Електронний суд» від Запорізької міської ради надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом до розгляду, що відображено в ухвалі від 25.12.2025. У відзиві вказано, що Запорізька міська рада не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що протирічать нормам чинного законодавства України, а також такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. В обґрунтування своїх заперечень відповідач, зокрема, зазначив, що стягнення заборгованості зі сплати таких внесків по квартирам комунальної власності повинно здійснюватися з наймачів таких квартир. За архівною інформацією МКП «Основаніє», по квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 38,48 кв.м, обліковувався особовий рахунок № НОМЕР_1 на гр. ОСОБА_1 . Згідно Акту обстеження житлового приміщення від 03.12.2025, комунальним підприємством «Запоріжремсервіс» встановлено, що у вказаній квартирі проживає та зареєстрована ОСОБА_2 . За положеннями ЦК України, ЖК України наймачі квартири АДРЕСА_1 в розумінні Житлового кодексу України є наймачами квартири комунальної власності, зобов`язання по оплаті витрат на управління багатоквартирним будинком покладається на наймачів таких квартир, а тому підстави для стягнення з Запорізької міської ради заборгованості зі сплати внесків на управління багатоквартирним будинком за період з 01.04.2022 по 31.10.2025 відсутні. Отже Запорізька міська рада не є належним відповідачем у справі, а тому підстави для стягнення з відповідача заборгованості зі сплати внесків на управління багатоквартирним будинком за період з 01.04.2022 по 31.10.2025 відсутні. Також відповідачем звернуто увагу на те, що в розрахунку заборгованості зазначено, що за березень та жовтень 2025 було здійснено платіж у загальній сумі 500,00 грн. Оскільки Запорізька міська рада не здійснювала даний платіж, є підстави стверджувати, що ця сума була сплачена особами, які є наймачами спірної квартири та повинні забезпечувати оплату даних платежів відповідно до норм ЖК України та Закону № 417. При цьому позивачем не було зазначено у позовній заяві, хто саме здійснив відповідний платіж чи про походження цих коштів. Крім того, у відзиві відповідач зазначив, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу є завищеною, неспівмірною зі складністю справи, ціною позову та обсягом виконаної адвокатом роботи. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В ухвалі суду від 24.11.2025 про відкриття провадження у справі № 908/3474/25 позивачу було запропоновано надати відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення на відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву/відповіді на відзив.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався, відповідь на відзив не подав.

27.01.2026 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення на відзив на позовну заяву (документ сформований в системі «Електронний суд» 26.01.2026, вх. № 2022/08-08/26 від 27.01.2026), в яких позивач просив долучити до матеріалів справи додаткові пояснення та врахувати їх при задоволенні позовних вимог.

Подані відповідачем додаткові пояснення судом до розгляду не приймаються з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Поряд й загальною нормою ст. 42 ГПК України, в якій зокрема закріплено право учасників справи надавати пояснення суду, є інші спеціальні норми, які регулюють порядок надання учасниками справи пояснень.

Так, згідно з ч. 5 ст. 161 ГПК України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

З положень ч. 4 ст. 210 ГПК України, в якій визначений порядок дослідження доказів у судовому засіданні при розгляді справи в порядку загального позовного провадження, також слідує, що учасники справи можуть давати свої пояснення з приводу письмових, речових та електронних доказів.

При цьому, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Отже, з наведеного вбачається, що учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи; письмові пояснення сторони у справі (позивача або відповідача) не є заявою по суті, суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним; також пояснення можуть бути надані учасниками справи з приводу письмових, речових та електронних доказів під час дослідження доказів у судовому засіданні при розгляді справи в порядку загального позовного провадження.

Наявність обставини (окремого питання, яке виникло при розгляді справи), передбаченої ч. 5 ст. 161 ГПК України, за якої суд може дозволити надати додаткові пояснення, судом не встановлено. При цьому, суд зазначає, що розгляд даної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.

Крім того, у зв`язку з поданням позивачем в письмовій формі вказаних додаткових пояснень, відповідач також подав до суду в письмовій формі додаткові пояснення у справі (документ сформований в системі «Електронний суд» 30.01.2026, вх. № 2388/08-08/26 від 30.01.2026), в яких відповідач просив долучити до матеріалів справи додаткові пояснення та врахувати їх при відмові у задоволенні позовних вимог.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, метою яких є недопущення перетворення судового розгляду у безладний процес.

На підставі викладеного, а також у зв`язку з відмовою суду у прийнятті до розгляду поданих позивачем додаткових пояснень, суд також відмовляє у прийнятті до розгляду поданих відповідачем додаткових пояснень.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 11.01.2022 до ЄДР було внесено запис про державну реєстрацію юридичної особи - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Патріотична 62», (позивач у даній справі), місцезнаходження: 69005, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 62.

Рішенням загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, оформленим Протоколом № 2 від 30.01.2022, були прийняті рішення, в т.ч. про відмову від управління будинком ТОВ «Керуюча компанія «НАДІЯ» та прийняття будинку в управління ОСББ шляхом самозабезпечення (питання 2 порядку денного), а також про затвердження кошторису та встановлення розміру внеску на утримання будинку та прибудинкової території ОСББ «Патріотична 62», а саме: 6,00 грн за 1 кв.м загальної площі квартири або нежитлового приміщення (питання 3 порядку денного).

На адвокатський запит представника ОСББ «Патріотична 62» - адвоката Здорик О.І. про надання інформації стосовно квартири АДРЕСА_1 , Департаментом з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради листом від 07.11.2025 № 2935/01-37/01 повідомлено, що відповідно до реєстру/обліку житлового фонду комунальної власності м. Запоріжжя, квартира АДРЕСА_1 обліковується як неприватизована та перебуває у власності територіальної громади м. Запоріжжя. Копії зазначеного адвокатського запиту та відповіді на нього додані позивачем до позову (арк.с. 14-16).

Відповідачем до відзиву була додана, в т.ч., копія листа КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради від 03.12.2025 № 4615/01-03, в якому вказано про те, що відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01.09.2017 № 520 КП «Запоріжремсервіс» було призначено управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 ; станом на 01.01.2019 в базі даних абонентів за адресою: АДРЕСА_3 значиться один особовий рахунок № НОМЕР_1 , який було відкрито на ім`я ОСОБА_1 , значиться 3 особи. Договір найму (або інший наявний договір укладений з наймачем) на підприємстві відсутній (арк.с. 61 з обох боків).

Також до відзиву додано копію складеного представниками КП «Запоріжремсервіс» ЗМР Акту від 03.12.2025 про проведення обстеження житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (арк.с. 62), за змістом якого під час обстеження встановлено, що квартира № 2 (двокімнатна, площа 38,48 кв.м 2 ), розташована в першому під`їзді на першому поверсі; зі слів сусідів та голови ОСББ «Патріотична 62» у квартирі тривалий час (більше десяти років) проживає ОСОБА_2 .

Згідно з інформацією, викладеною в листі Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 29.12.2025 № 06.4-06/02/33953 (арк.с. 73), яка надана на виконання ухвали суду у даній справі від 25.12.2025, за адресою: АДРЕСА_3 , у період з 01.04.2022 по 31.10.2025 були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з 26.07.2005 по теперішній час), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 01.02.1996 по теперішній час), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (з 10.02.1983 по теперішній час). Також у листі зазначено, що у Департаменті відсутня інформація та документи, на підставі яких було зареєстровано місце проживання осіб до 04.04.2016.

Як слідує зі змісту позовної заяви, підставою для звернення з позовом до суду зазначена наявність у відповідача, як власника вказаної вище квартири, заборгованості по внескам на утримання будинку, яка згідно з доданим до позовної розрахунком виникла за період з квітня 2022 року по жовтень 2025 включно та становить 9427,84 грн.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд дійшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України).

За змістом ст.ст. 172, 327 ЦК України, територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 10, ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

У ст. 1 вказаного Закону визначено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними спільним майном (ст. 360 ЦК України).

Статтею 385 Цивільного кодексу України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносини, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначені Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII (далі - Закон № 417-VIII).

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» 29 листопада 2001 року № 2866-IIІ (далі - Закон № 2866-IIІ).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону № 417-VIII, власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII, кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком (ч. 3 ст. 12 Закону № 417-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 417-VIII, управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів та прийняття відповідних рішень здійснюються згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків (ч. 1 ст. 10 Закону № 417-VIII).

Закон № 417-VIII є базовим для всіх багатоквартирних будинків, а Закон № 2866-IIІ є спеціальним для тих багатоквартирних будинків, де створено ОСББ, що робить його конкретизацією та доповненням до загальних правил управління будинком.

У статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» № 2866-IIІ зокрема визначено:

- об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна;

- співвласники багатоквартирного будинку (співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 4 Закону № 2866-IIІ, об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав його членів та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання неподільного і загального майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Об`єднання створюється, як організація для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Статтею 12 Закону № 2866-IIІ зокрема визначено, що управляння багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.

З положень ч.ч. 1, 2 ст. 21, ст. 22 Закону № 2866-IIІ слідує, що кошти об`єднання складаються, в т.ч., з внесків і платежів співвласників. Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання. Для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону № 2866-IIІ, внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Згідно з ч. 1 ст. 20 цього Закону, частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

У статті 15 Закону № 2866-IIІ, зокрема, визначено, що співвласник зобов`язаний виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

В свою чергу, за змістом статті 16 цього Закону, об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону № 2866-IIІ, у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання спільного майна об`єднання має право звернутися до суду.

В пункті 1 розділу ІІ Статуту ОСББ «Патріотична 62», затвердженого установчими зборами об`єднання (протокол № 1 від 17.10.2021), зазначено, що метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.

Завданням та предметом діяльності об`єднання, зокрема, є: забезпечення реалізації прав власників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання (пункт 3 розділу ІІ Статуту).

З положень п. 2 та п. 3 розділу ІІІ Статуту слідує, що вищим органом управління об`єднання є загальні збори. До виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.

Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до Статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Співвласники є відповідальними за порушення Статуту об`єднання та рішень статутних органів (п. 11 розділу ІІІ, розділ VI Статуту).

Згідно з п. 2 розділу V Статуту, співвласник об`єднання зобов`язаний в т.ч. виконувати обов`язки, передбачені Статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті в межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

За змістом п. 2 розділу IV Статуту ОСББ «Патріотична 62», сплата встановлених загальними зборами об`єднання внесків і платежів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами об`єднання, є обов`язковою для всіх співвласників. Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання спільного майна встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Вищенаведені приписи законодавства та положення Статуту ОСББ «Патріотична 62» дають підстави для висновку, що кожний власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку є одночасно співвласником спільного майна такого будинку, зокрема, приміщень загального користування та прибудинкової території. Усі співвласники (власники квартир та нежитлових приміщень) багатоквартирного будинку, в якому створено ОСББ, зобов`язані сплачувати внески на утримання спільного майна в розмірах, встановлених загальними зборами об`єднання, пропорційно до загальної площі квартир та/або нежитлових приміщень, що перебувають у їх власності.

Як зазначалось вище, рішенням загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, оформленим Протоколом № 2 від 30.01.2022, був встановлений розмір внеску на утримання будинку та прибудинкової території ОСББ «Патріотична 62»: 6,00 грн за 1 кв.м загальної площі квартири або нежитлового приміщення.

Вказане рішення загальних зборів ОСББ в силу ч. 5 ст. 10 Закону № 2866-IIІ та п. 11 розділу ІІІ Статуту ОСББ «Патріотична 62» є обов`язковим для всіх співвласників.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України).

Докази належного виконання відповідачем зобов`язання зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з квітня 2022 року по жовтень 2025 року в матеріалах справи відсутні.

Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком, в період з квітня 2022 року по жовтень 2025 року за управління будинком по особовому рахунку НОМЕР_2 (квартира №2 , загальної площею 38,48 кв.м) відповідачу до сплати щомісячно нараховано суму 230,88 грн (пропорційно до загальної площі квартири); всього за весь спірний період нараховано загальну суму 9 927,84 грн, з яких, як відображено у розрахунку, сплачено 500,00 грн (у березні 2025 - 300,00 грн, у жовтні 2025 - 200,00 грн), внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 9427,84 грн.

Судом перевірено вказаний розрахунок та встановлено, що він здійснений позивачем правильно.

На підставі усього вищевикладеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по внескам на управління будинком у розмірі 9427,84 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно наведених відповідачем у відзиві доводів про те, що Запорізька міська рада не є належними відповідачем, оскільки відповідно до норм Житлового кодексу України та ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» оплату внесків на управління будинком повинні здійснювати саме наймачі квартири комунальної власності, суд зазначає наступне.

Зі змісту ч. 1 ст. 26 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» слідує, що власник приміщення у багатоквартирному будинку, в якому створене об`єднання, може здати його в оренду, зокрема для проживання фізичній особі.

Частиною 4 статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що зобов`язання зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.

Щодо вказаної норми Верховним Судом у постанові від 02.09.2020 по справі № 906/884/19 було констатовано, що визначаючи зобов`язання орендарів зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком, чинне законодавство не передбачає механізму реалізації такого зобов`язання, у тому числі механізму захисту прав об`єднання співвласників, зокрема не встановлює для ОСББ права примусового стягнення відповідних коштів з орендарів у судовому порядку, передбачаючи таке право лише щодо співвласників майна (частина 6 статті 13, Закону № 2866-III).

Верховний Суд у вказаній постанові дійшов до висновку про те, що з урахуванням приписів статті 511 Цивільного кодексу України, прийняті відповідно до статуту рішення ОСББ є обов`язковими тільки для співвласників майна багатоквартирного будинку та самі по собі не встановлюють жодних зобов`язань для осіб, які не є власниками приміщень в такому будинку, у тому числі для орендарів нерухомого майна... Виходячи із загальних підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (стаття 11 Цивільного кодексу України), відповідні правовідносини щодо сплати орендарем витрат на управління будинком мають бути врегульовані або шляхом укладення окремого договору між орендарем та ОСББ, або шляхом встановлення обов`язку орендаря з відшкодування відповідних витрат власнику приміщення (орендодавцю) безпосередньо в умовах договору оренди нерухомого майна. Тобто обов`язок орендаря зі сплати (відшкодування) внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, встановленому рішенням ОСББ, виникає тільки у разі передбачення такого обов`язку в умовах укладеного ним правочину (договору) з власником майна або з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку.

Частинами 5 та 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд також зазначає, що Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (Закон № 417-VIII) встановлює загальні правила щодо права власності на квартири та спільне майно в багатоквартирному будинку та визначає способи управління ним (через рішення співвласників або передачу функцій управителю), тоді як Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (Закон № 2866-IIІ) деталізує механізм створення та діяльності саме об`єднань співвласників (ОСББ) як однієї з форм управління.

Відповідно до положень статті 15 Закону № 2866-IIІ саме на співвласника покладений обов`язок сплачувати належні внески і платежі.

Отже, територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, як власник вказаної квартири, що не заперечується відповідачем, є належним відповідачем за позовом у даній справі та має виконувати обов`язок зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, затвердженому вказаним рішенням загальних зборів об`єднання співвласників, на рівних умовах з усіма співвласниками.

Щодо посилання відповідача на положення Житлового кодексу України, суд зазначає, що в даному випадку до спірних правовідносин є застосованими норми спеціальних законів, а саме - Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Відповідач у відзиві також звернув увагу на те, що Запорізька міська рада не здійснювала відображені позивачем у розрахунку заборгованості платежі за березень та жовтень 2025 року на загальну суму 500,00 грн. Разом з тим, зазначене не спростовує висновків суду покладених в основу даного судового рішення. Вказані оплати позивачем були враховані і до стягнення з відповідача не заявлялись.

Витрати зі сплати судового збору згідно з положеннями статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Позивач у позовній заяві в тому числі просив стягнути з відповідача суму 3500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У відзиві відповідач заперечив щодо заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зазначивши, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу є завищеною, неспівмірною зі складністю справи, ціною позову та обсягом виконаної адвокатом роботи.

З положень статті 123 ГПК України слідує, що до складу судових витрат, крім судового збору, входять також витрати, пов`язані з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою завою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією із засад (принципів) господарського судочинства.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В частині 5 ст. 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до частини 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст.126 ГПК України).

Відповідно до змісту частини 8 статті 129 ГПК України, судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків) встановлюється розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи.

У позовній заяві позивачем наведений розрахунок судових витрат, які позивач поніс та який складається, в т.ч., з витрат на правову допомогу у розмірі 3500,00 грн (2500,00 грн - за підготовку позовної заяви та 1000,00 грн - за підготовку адвокатського запиту).

На підтвердження вказаних витрат позивачем надано в матеріали справи (додано до позову) в копіях, зокрема: Договір про надання правової допомоги від 31.10.2025, укладеного між ОСББ «Патріотична 62» (Замовник) та адвокатом Здорик Олександром Ігоровичем (Виконавець або Адвокат), Додаток № 1 до цього Договору, Акти прийому-передачі наданих послуг за вказаним Договором від 04.11.2025 на суму 1000,00 грн та від 14.11.2025 на суму 2500,00 грн.

За умовами п.п. 1.1, 1.2 Договору, Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується за винагороду в мажах цього Договору вчиняти від імені та за рахунок Замовника наступні дії: надавати правову допомогу Замовнику в судах як першої, а при необхідності на окремо обговорених умовах і другої та третьої інстанції за поданням інтересів Замовника, а також виконувати інші доручення Замовника правового характеру як окремо обумовлені сторонами, так і узгоджені цим Договором. Замовник зобов`язується сплатити винагороду, додаткову винагороду, компенсації і компенсувати фактичні витрати Виконавця, пов`язані з виконанням доручення в розмірі та на умовах, визначених Додатком №1 до Договору, який є невід`ємною частиною Договору.

У Додатку № 1 до Договору наведені тарифи за якими розраховується гонорар адвоката, зокрема: 2500,00 грн за підготовку однієї позовної заяви, відзиву, заперечення (цивільна, адміністративна, господарська справа); 1000,00 грн за підготовку одного адвокатського запиту. Також визначено, що факт надання передбачених цим Договором послуг підтверджується Актом приймання-передачі наданих послуг. Оплата за даним Договором здійснюється не пізніше 3 (трьох) робочих днів з моменту дня отримання, підписання та повернення Замовником Акту приймання-передачі наданих послуг відповідно до отриманого рахунку фактури.

04.11.2025 та 14.11.2025 Адвокатом Здорик О.І. та ОСББ «Патріотична 62» були підписані Акти прийому-передачі наданих послуг за Договором про надання правової допомоги від 31.10.2025 на суму 1000,00 грн (підготовка адвокатського запиту) та на суму 2500,00 грн (підготовка позовної заяви по кв. 2) відповідно.

До позовної заяви була додана копія адвокатського запиту адвоката Здорик О.І., адресованого Запорізькій міській раді, за змістом якого адвокат просив надати інформацію стосовно квартири АДРЕСА_1, заважаючи на укладений Договір про надання правової допомоги з ОСББ «Патріотична 62» від 31.10.2025.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, за його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У постанові від 16 листопада 2022 року по справі № 922/1964/21 Великої Палати Верховного Суду, зокрема, зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (п. 119 постанови).

В п. 134, п. 135 вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду наведений висновок про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, з урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Також слід зазначити, що в постанові Верховного Суду від 27.07.2022 по справі № 686/28627/18 зроблені висновки про те, що витрати на професійну правову допомогу можуть відшкодовуватись незалежно від того, оплачені вони стороною до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, чи будуть оплачені в майбутньому.

Надавши оцінку усім доданим доказам, з урахуванням: категорії справи №908/3474/25, яка є малозначною в силу приписів ст. 12 ГПК України та розглядалась судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; ціни позову (9427,84 грн); кількості заяв по суті справи складених позивачем; критеріїв співмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу, визначених ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуючи немалу кількість аналогічних однотипних справ, які не є складними, а також зважаючи на доводи відповідача щодо неспівмірності заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу з огляду на складність справи та ціну позову, суд дійшов висновку, що справедливою, співмірною та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є сума 2500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Тобто заявлені позивачем до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу задовольняються судом частково.

У позовній заяві позивач заявив про встановлення способу і порядку виконання рішення суду про стягнення суми 9427,84 грн заборгованості по внескам на управління будинком, а також витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, шляхом списання коштів з відповідного рахунку Виконавчого комітету Запорізької міської ради.

Зі змісту ч. 6 ст. 238 ГПК України слідує, що у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про порядок виконання рішення.

Суд зазначає, що зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 11 та ч.ч. 1, 8 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» слідує, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є зокрема їх виконавчі комітети, які утворюються відповідною радою та є підконтрольними і підзвітними раді, що його утворила.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів.

З положень ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» слідує, що розгляд та затвердження місцевого бюджету відноситься законодавством до виключної компетенції місцевих рад.

За змістом статті 28 вказаного Закону, до відання виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, щодо забезпечення виконання місцевого бюджету, а також здійснення в установленому порядку фінансування видатків з місцевого бюджету.

Статтею 1 Бюджетного кодексу України визначено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Згідно з приписами п. 3 ч. 2, ч. 4 ст. 22 Бюджетного кодексу України, головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, є місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів визначаються рішенням про місцевий бюджет відповідно до пунктів 2 і 3 частини другої цієї статті.

Тобто, виконавчі комітети міських рад утворюються, в тому числі, для здійснення фінансування видатків з місцевого бюджету. Фінансові ресурси на виконання статей видатків закріплюються за виконавчими органами відповідних органів місцевого самоврядування.

Отже Запорізька міська рада затверджує місцеві бюджети, уповноважена на здійснення витрат бюджету, але не є розпорядником бюджетних коштів та не має рахунків у фінансових установах. Головним розпорядником коштів, який здійснює видатки є Виконавчий комітет Запорізької міської ради.

Таким чином, стягнення грошових коштів з Запорізької міської ради, в тому числі за рішенням суду, в силу наведених вище законодавчих норм може здійснюватись з рахунків Виконавчого комітету Запорізької міської ради.

Враховуючи викладене, стягнення присуджених на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Патріотична 62» грошових сум підлягає з відповідача - Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в особі Виконавчого комітету Запорізької міської ради.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Патріотична 62», (69005, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 62) суму 9427 грн 84 коп. заборгованості по внескам на управляння будинком, суму 3028 грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору та суму 2500 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, шляхом списання коштів з відповідного рахунку Виконавчого комітету Запорізької міської ради, (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 16.02.2026.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва