СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Харків Справа № 922/2145/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О.

за участі секретаря судового засідання Андерс О.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (вх.№2656 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 18.11.2025 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Аюповою Р.М., повне рішення складено 28.11.2025) у справі №922/2145/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АДР Сервіс Агро", м.Дергачі, Харківська область,

до Філії Бурове управління "Укрбургаз", м.Берестин, Харківська область, Акціонерного товариства "Укргазвидобування", м.Київ,

про визнання додаткової угоди укладеною,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.11.2025 у справі №922/2145/25 позовні вимоги задоволено. Визнано укладеною додаткову угоду № 18 до договору про виконання сільськогосподарських робіт (послуг) № УБГ 223-035-18 від 06-04-2018 з додатками між Товариством з обмеженою відповідальністю "АДР Сервіс Агро" (62302, Харківська обл., Харківський р-н, м. Дергачі, вул. Соснова, 2-А; ) та Філією Бурове управління "Укрбургаз" (63304, Харківська обл., м. Берестин, вул. Полтавська, 86; код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу 00156392) Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28; ).

Стягнуто з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АДР Сервіс Агро" (62302, Харківська обл., Харківський р-н, м. Дергачі, вул. Соснова, 2-А; ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Вказане рішення місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в повному обсязі мотивоване таким:

- позивач просив визнати укладеною додаткову угоду № 18 до договору про виконання сільськогосподарських робіт (послуг) № УБГ 223/035-18 від 06-04-2018 з додатками, у викладеній в прохальній частині позову редакції;

- зважаючи на конструкцію погодженої сторонами умови додаткової угоди, а саме: діє до 31 грудня 2024 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по ній, та невиконання сторонами частини своїх зобов`язань, договір є чинним станом на день розгляду справи. Таким чином, договір залишався чинним, і позивач мав повне право ініціювати його продовження відповідно до пункту 8.1 договору;

- відмова відповідача від підписання додаткової угоди, попри попередню згоду на проведення робіт, свідчить про недобросовісну поведінку (mala fides), що суперечить принципу свободи договору та добросовісності, закріпленому у ст. 3, ст. 13, ст. 627 ЦК України, гарантіям захисту права власності, передбаченим ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також правовим позиціям Верховного Суду (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17) та практиці ЄСПЛ у справі "Зеленчук і Цицюра проти України";

- факт укладання додаткової угоди встановлено за сукупністю доказів: проект угоди підписаний позивачем та надісланий відповідачу (ст. 9 ГПК України про докази), мовчазна згода відповідача через продовження фактичного виконання без затвердження (акти після строку основного договору, листування), що свідчить про намір сторін;

- у пунктах 25, 28 Постанови Верховного Суду у справі № 916/1423/18 від 18.09.2020 зазначено, що визнання договору укладеним з викладенням його змісту у резолютивній частині судового рішення, як один із способів установлення господарських правовідносин, є належним способом захисту прав суб`єктів господарювання.

- строк продовження на наступні виробничі цикли є пропорційним та адекватним згідно мети спільної діяльності (ст. 1130 ЦК України) для компенсації вкладів та економічного результату, відповідає принципам розумності, добросовісності (ст. 3, 627 ЦК України, ст. 5 ГПК України);

- вимога про визнання угоди укладеною є належним способом захисту (ст. 13 ГПК України), відповідає ст. 3, 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі "Зеленчук і Цицюра проти України" № 13611/17), задовольняючи яку суд викладає її редакцію змісту у резолютивній частині судового рішення, як підставу для реєстрації (постанова КГС ВС № 920/330/18 від 18.06.2019);

- враховуючи вищевикладене, належним способом захисту у спірних правовідносинах є визнання додаткової угоди № 18 до договору про виконання сільськогосподарських робіт (послуг) № УБГ 223/035-18 від 06-04-2018 з додатками укладеною у запропонованій редакції.

Акціонерне товариство "Укргазвидобування" з рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 18.11.2025 у справі №922/2145/25; прийняти у справі №922/2145/25 нове судове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "АДР-Сервіс Агро" у задоволенні позовних вимог; витрати Акціонерного товариства "Укргазвидобування" по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "АДР- Сервіс Агро".

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на таке:

- позивачем були допущені дії, які очевидно свідчать про зловживання процесуальними правами ТОВ "АДР-Сервіс Агро", метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями в цілях «обрання потрібного судді», що є неприпустимим згідно приписів п. 11, ч. 3 ст. 2, п. 2 ч. 2 ст. 43 ГПК України;

- вважає, що існують підстави для скасування рішення господарського суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у позові, оскільки оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням ст.ст. 203, 205, 213, 251, 252, 253, 530, 631, 641, 642, 837, 1130, 1131, 1132 ЦК України, ч. 2 ст. 22 ГК України, ч. 3 ст. 3 Закону України "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб", порушенням ст.ст. 35, 43, 75, 236, 237 ГПК України.

Зокрема, вважає помилковим висновок суду, що спірний договір є договором про спільну діяльність, внаслідок чого суд неправильно застосував до спірних відносин ст.ст.1130, 1131, 1132, 1134, 1135 ЦК України та не застосував при вирішені спору ст.ст. 901, 903 ЦК України, які підлягали застосуванню. Також вказує на помилковість висновку суду, що такий договір укладений АТ "Укргазвидобування" як суб`єктом державного сектору економіки.

Крім того, скаржник наголошує на тому, що суд дійшовши висновків, що договір №УБГ223/035-18 від 06.04.2018 про виконання сільськогосподарських робіт є договором спільної діяльності, а спірна додаткова до нього може бути визнана укладеною, належним чином не встановив повноважень АТ "Укргазвидобування" в особі філії Бурове правління "Укрбургаз" на укладання договору про спільну діяльність та додаткової угоди про зміну договору про спільну діяльність.

Також, в апеляційній скарзі заявником викладені заперечення на ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.07.2025 у справі №922/2145/25, якою відмовлено у задоволенні клопотання про визнання зловживанням процесуальними правами ТОВ "АДР - Сервіс Агро" та залишення позовної заяви без розгляду (вх. № 15593).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (вх.№2656 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 18.11.2025 у справі №922/2145/25; призначено справу до розгляду на 11 лютого 2026 року об 11:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду; встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 09.01.2026, з доказами його надсилання апелянту, учасникам справи строк для подання заяв, клопотань, тощо до 09.01.2026.

09.01.2026 до апеляційного господарського суду від ТОВ "АДР Сервіс Агро" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 374), в якому позивач просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 18.11.2025 у справі №922/2145/25 - залишити без змін. В обґрунтування своєї правової позиції посилається, зокрема, на те, що надані докази підтверджують обставини вчинення відповідачем систематичних дій, направлених на виконання умов договору №УБГ 223/035-18 від 06.04.2018 після 31.12.2024, що свідчить про прийняття ним пропозиції позивача укласти додаткову угоду №18 до зазначеного договору. Натомість, подальша відмова відповідача від підписання додаткової угоди свідчить про недобросовісну поведінку, що полягає у діях всупереч своїй поведінці згоді на проведення робіт. Тому вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального, вірним використанням норм матеріального права на підставі повно та всебічно досліджених доказів.

10.02.2026 до суду апеляційної інстанції від АТ "Укргазвидобування" надійшли письмові пояснення (вх. № 1649), в яких заявником надані пояснення, зокрема щодо строку дії договору та наслідків його спливу, спірна додаткова угода до якого визнана укладеною оскарженим рішенням суду першої інстанції.

В судовому засіданні 11.02.2026 під час з`ясування питання щодо статусу та цивільної процесуальної дієздатності особи, яка зазначена в якості відповідача Філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування", представник відповідача зазначив про те, що філія не є юридичною особою, є структурним підрозділом АТ "Укргазвидобування", тому відповідачем є юридична особа в особі філії. Представник позивача зазначив, що при складанні позовної заяви дійсно було зазначено філію через допущену технічну помилку, проте заявник мав на увазі саме юридичну особу в особі філії.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 2025 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "АДР - Сервіс Агро", , звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування", , в якому просив визнати укладеною додаткову угоду № 18 до договору про виконання сільськогосподарських робіт (послуг) № УБГ 223-035-18 від 06-04-2018 з додатками, між ТОВ "АДР - Сервіс Агро" (ідентифікаційний код юридичної особи 44305134) та Філією бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 00156392) в редакції, запропонованій позивачем в прохальній частині позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на такі обставини:

- між ТОВ "АДР Сервіс" (виконавець) та Філією БУ "Укрбургаз" (відповідач, замовник) укладено договір № УБГ 223/035-18 про виконання сільськогосподарських робіт (послуг) від 06 квітня 2018 року (далі договір);

- відповідно до пунктів 1.1-1-2 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується своїми силами, засобами та обладнанням, та на свій ризик виконати роботи по вирощуванню сільськогосподарських культур (далі - продукція) на об`єкті замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи. Вид продукції на кожен річний цикл визначається сторонами в додаткових угодах - програмах виконання робіт, спрямованих на ефективне цільове використання сільськогосподарських земель та забезпечення прибутковості виробництва на об`єкті замовника (далі - програма ефективності ) до цього договору, що є його невід`ємними частинами.

Предметом договору є виконання/надання робіт (послуг) (далі - роботи), які сторонами погоджуються в додаткових угодах (програмах ефективності) до цього договору. Зазначені додаткові угоди (програми ефективності) складаються окремо на кожен річний цикл виконання сільськогосподарських робіт - від обробки земельних угідь до повної реалізації продукції. Один цикл триває з моменту початку обробки земельних угідь під посів сільськогосподарських культур, згідно з встановленою технологією сільськогосподарського товаровиробництва, до повної реалізації продукції. На кожен річний цикл складається окрема додаткова угода (програма ефективності) до даного договору, з визначенням виду вирощуваної продукції (культури), переліку видів сільськогосподарських робіт, які планується здійснювати для вирощування даної продукції, та їх вартості. Додаткова угода (програма ефективності ) на кожен окремий річний цикл повинна бути узгоджена та підписана сторонами у будь-якому випадку до початку проведення виконавцем на об`єкті робіт за відповідним циклом;

- 30 серпня 2021 року сторонами було укладено додаткову угоду про заміну сторони договору виконавця, у зв`язку з виділенням юридичної особи на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "АДР Сервіс Агро";

- між сторонами було укладено низку програм виконання (робіт) послуг, спрямованих на ефективне цільове використання сільськогосподарських земель та забезпечення прибутковості виробництва на об`єкті замовлення на 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки, виконання яких не заперечується сторонами;

- відповідно до додаткової угоди № 3 від 20 вересня 2018 року річний цикл сільськогосподарського товаровиробництва - проміжок часу, протягом якого виконавець виконує роботи, направлені для отримання результату виконання робіт з моменту початку обробки земельних угідь під посів сільськогосподарських культур, згідно зі встановленою технологією сільськогосподарського товаровиробництва, до вирощування (збирання, реалізації) продукції, що підтверджується актом приймання-передачі робіт (послуг);

- згідно з пунктом 8.1 договору, з урахуванням додаткової угоди № 8 від 25 лютого 2020 року, цей договір укладається для виконання сільськогосподарських робіт (послуг) на строк протягом 7 (семи ) річних циклів сільськогосподарського товаровиробництва і набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками ( за наявності ) та діє протягом 7 (семи) річних циклів, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. За взаємною згодою сторін, сторони можуть продовжити строк дії цього договору, що оформляється відповідною додатковою угодою до нього;

- за твердженням позивача, в період вересня грудня 2024 року позивачем здійснювалися заходи з проведення підготовчих робіт до посівного сезону 2025 року: дискування, глибоке рихлення. Тому, 27 лютого 2025 року виконавець звернувся до замовника з пропозицією укласти додаткову угоду про продовження строку дії договору та затвердження програми виконання (робіт) послуг, спрямована на ефективне цільове використання сільськогосподарських земель та забезпечення прибутковості виробництва на об`єкті замовлення (далі Програма ефективності) на 2025 рік. Вказані документи підписано замовником не було, натомість виконавця було допущено для проведення підготовчих робіт до посівного сезону 2025 року: дискування, глибоке рихлення.

Позивач зазначає, що оскільки відповідач на пропозицію не відреагував, а між сторонами склалася ситуація, за якої господарські правовідносини фактично продовжені, проте вказане не оформлене первинними документами внаслідок ухилення відповідача від підписання додаткової угоди, зазначене, на думку позивача, свідчить про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Від представника АТ "Укргазвидобування" до суду надійшло клопотання про визнання зловживання процесуальними правами та залишення позовної заяви без розгляду (від 02.07.2025 вх. № 15593/25). Вказане клопотання обґрунтоване вчиненням позивачем дій з подання до господарського суду декількох позовів від 18.06.2025 у справі №922/2118/25 та від 20.06.2025 у справі №922/2145/25 до одного й того самого відповідача, з тим самим предметом, з тих самих юридичних та фактичних підстав, які є абсолютно тотожними попередньо поданим у період з 21.03.2025 по 07.04.2025 семи позовним заявам у справах №922/1003/25, №922/1050/25, №922/1190/25, №922/1194/25, №922/1220/25, №922/1223/25, №922/1224/25, подання яких вже було визнано зловживанням процесуальними правами ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.05.2025 у справі № 922/1220/25, метою вчинення яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу № 922/2145/25 до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Крім того, ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.07.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про визнання зловживанням процесуальними правами Товариством з обмеженою відповідальністю "АДР - Сервіс Агро" та залишення позовної заяви без розгляду (вх. № 15593).

Представником АТ "Укргазвидобування" подано відзив на позовну заяву (вх. № 17038), в якому заявник заперечував проти заявлених позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, вказував на те, що договір, умови якого позивач намагається змінити у судовому порядку, є договором про виконання/надання робіт (послуг). На момент укладення договору АТ "Укргазвидобування" не було замовником у розумінні Закону України "Про публічні закупівлі", тому його укладення та виконання здійснювалося із застосуванням загальних норм законодавства ЦК та ГК України. При цьому, з 2021 року на спірні правовідносини розповсюдив свою дію новий Закон України «Про публічні закупівлі» (введений у дію 19.04.2020), яким передбачено, що визначення виконавця спірних робіт/послуг для АТ "Укргазвидобуванням на 2025 рік та їх вартість після закінчення строку дії договору у 2024 році мають визначатись за передбаченими цим Законом процедурами публічних закупівель, отже вважає правовим наслідком укладення спірної додаткової угоди, у тому числі визнання її укладеною у судовому порядку, без дотримання процедур, передбачених положеннями Закону України "Про публічні закупівлі" є її нікчемність згідно з приписами ст.43 цього Закону. Також наголошує на тому, що ні умови договору, ні норми законодавства не покладають на АТ "Укргазвидобування" обов`язку вносити зміни в договір, зокрема за ст. 651 ЦК України з підстав, зазначених позивачем. Зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, які б доводили істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору та наявності одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, які могли б бути підставою для внесення змін до договору за рішенням суду. Вважає неспроможними доводи позовної заяви, що між сторонами продовжено/погоджено «господарські відносини», адже АТ "Укргазвидобування" не погоджувало позивачу проведення жодних робіт на земельних ділянках після 31.12.2024 та навпаки вимагало звільнити земельні ділянки. На думку заявника, предмет і підстави позову свідчать про те, що позивач намагається в односторонньому порядку внести зміни в договір в частині зміни строку дії договору про виконання сільськогосподарських робіт від 06.04.2018 №223/035-18, продовжуючи його до 14 ти річних циклів, однак, за твердженням АТ "Укргазвидобування", обґрунтованих підстав для зміни договору, визначених ст.ст.651, 652, 654 ЦК України, не наводить, належними і допустимими доказами не підтверджує. Вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту прав, які на його думку є порушеними та зазначає, що вказані обставини, як всі разом так і кожна окремо є самостійними підставами для відмови в задоволенні позову.

У відповіді на відзив (вх. № 17427) позивач вказував на помилковість тверджень щодо припинення дії договору та стверджував про його чинність на час ініціювання його продовження. На думку позивача, відповідач не є замовником в розумінні Закону України "Про публічні закупівлі", та зважаючи на те, що строк дії договору не закінчився, а договір було укладено до набрання чинності відповідними нормами права, до договору не можуть бути застосовані норми Закону України "Про публічні закупівлі". Позивач вважає обґрунтованими і доведеними належними та допустимими доказами підстави для задоволення позовних вимог.

Також, АТ "Укргазвидобування" у запереченнях на відповідь на відзив (вх. № 17843) наголошувало на тому, що позивач належним чином не виконав умов договору щодо 7-го циклу, АТ "Укргазвидобування" не погоджувало позивачу проведення жодних робіт на земельних ділянках після 31.12.2024 та навпаки вимагало звільнити земельні ділянки, тому доводи позивача, що 8 річний цикл фактично розпочався, є хибними, суперечать дійсним обставинам справи та наявним у справі доказам і внесення змін у договір одночасно на 7 річних циклів поза межами умов договору та строку його дії, на його думку, свідчитиме про нікчемність таких змін в силу закону.

Заперечуючи проти позовних вимог АТ "Укргазвидобування" у додаткових поясненнях (вх. № 18589) стверджувало про необхідність застосування до спірних правовідносин Закону України "Про публічні закупівлі", а тому визнання укладеної додаткової угоди № 18 до договору про виконання сільськогосподарських робіт (послуг) № УБГ 223/035-18 від 06.04.2018 в редакції позивача, у запропонованому порядку та спосіб, суперечитиме ст. 41 та пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про публічні закупівлі", що матиме наслідком нікчемність такого правочину в силу ст. 43 Закону України "Про публічні закупівлі". Крім того, у додаткових поясненнях (вх. № 24187) зазначено про те, що АТ "Укргазвидобування" неодноразово письмово заявляло позивачу свою позицію щодо закінчення терміну договору від 06.04.2018 №УБГ 223/035-18 та щодо відсутності правових підстав для його пролонгації.

18.11.2025 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення про задоволення позову з підстав, зазначених вище.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (п.24). У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті першому статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно зі статтями 5, 7, 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Розділом I "Загальні положення" ГПК України, зокрема, передбачено основні положення (глава 1, статті 1-19), врегульовано питання щодо юрисдикції господарських судів (глава 2, статті 20-31) та визначено учасників судового процесу (глава 4, статті 41-72).

Так, статтею 1 ГПК України унормовано, що цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. За змістом частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункт 15 частини першої статті 20 ГПК України)

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18 ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права - ГПК України.

Частинами першою, другою статті 162 ГПК України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), якщо такі відомості відомі позивачу, вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), відомі номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

З указаних пунктів статті 162 ГПК України вбачається, що позивач у позові повинен зазначити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), зміст позовних вимог, обставин, якими він обґрунтовує ці вимоги, а також правові підстави позову.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову.

У статті 14 ГПК України закріплено принцип диспозитивності господарського судочинства, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, за принципом диспозитивності визначення предмета, підстав поданого позову, а також відповідачів, до яких звернуті позовні вимоги, є правом позивача, яким він розпоряджається на власний розсуд, а суд у господарському чи цивільному судочинстві не вправі з власної ініціативи залучати іншого відповідача / співвідповідача до участі у справі.

Водночас установлення належності відповідачів є обов`язком суду, який той виконує під час розгляду справи, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (тобто ex officio), та має ґрунтуватися передусім на аналізі природи спірних правовідносин і позовних вимог.

Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор) та яка звернулася до суду з відповідним позовом, а відповідачем - особа, яка, за твердженням позивача, повинна виконати зобов`язання (боржник). Схожі висновки Велика Палата Верховного Суду викладала у пунктах 46, 47, 76 постанови від 18.12.2024 у справі № 907/825/22.

Визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинне відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 686/20282/21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Схожі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункт 70), від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (пункт 66), від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (пункт 27) та від 09.02.2021 у справі № 635/4741/17 (підпункт 33.2).

Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріальних правовідносин, тобто особа, за рахунок якої можна задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пункті 39 постанови від 26.02.2020 у справі № 304/284/18 та пункті 8.10 постанови від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).

Задля остаточного вирішення спору і захисту порушеного права за результатами судового розгляду справи сторонами в судовому процесі мають бути саме сторони у спірних матеріальних правовідносинах, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Схожий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у пункті 80 постанови від 18.12.2024 у справі № 907/825/22.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в позовній заяві відповідачем у справі зазначено - Філію Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (адреса 04053, Україна, місто Київ, вулиця Кудрявська, будинок, 26/28, ). В прохальній частині позову зазначено таку вимогу: визнати укладеною додаткову угоду № 18 до договору про виконання сільськогосподарських робіт (послуг) № УБГ 223-035-18 від 06-04-2018 з додатками між Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ "АДР - Сервіс Агро" (ідентифікаційний код юридичної особи 44305134) та Філією Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 00156392) в редакції, викладеній позивачем.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач зазначив такі обставини: між ТОВ "АДР Сервіс" та Філією БУ "Укрбургаз" (відповідач, замовник) укладено договір № УБГ 223/035-18 про виконання сільськогосподарських робіт (послуг) від 06 квітня 2018 року (далі договір).

При цьому, визначаючи в позові склад сторін у справі, а саме Філію Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" як відповідача, позивачем зазначено місцезнаходження та ідентифікаційний код юридичної особи АТ "Укргазвидобування", проте враховуючи сформульовану позивачем матеріально-правову вимогу в прохальній частині позовної заяви, звернуту саме до визначеної позивачем особи в якості відповідача - Філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 00156392), та зміст позовної заяви загалом, колегія суддів відхиляє посилання позивача на допущення технічної помилки при складанні тексту позовної заяви в частині визначення відповідача.

Слід зазначити, що склад учасників справи в господарському процесі визначено статтею 41 ГПК України, а саме, відповідно до частини першої цієї статті у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Статтею 44 ГПК України визначається процесуальна правоздатність та процесуальна дієздатність. Зокрема, усі фізичні і юридичні особи здатні мати процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, боржника (процесуальна правоздатність). Юридична особа набуває процесуальних прав та обов`язків у порядку, встановленому законом, і здійснює їх через свого представника (частини перша, п`ята).

За приписами статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Зі змісту вказаних норм убачається, що сторонами в господарському процесі можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування. Водночас, до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатись також особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб (частина третя стаття 4 ГПК України).

Так, предметом позову в даній справі є визнання укладеною додаткової угоди № 18 до договору про виконання сільськогосподарських робіт (послуг) № УБГ 223-035-18 від 06-04-2018 з додатками, між ТОВ "АДР - Сервіс Агро" (ідентифікаційний код юридичної особи 44305134) та Філією Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 00156392) в редакції, запропонованій позивачем в прохальній частині позовної заяви.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем заявлено вимогу про укладення додаткової угоди до договору саме до філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (пункт 2 прохальної частини позовної заяви), тоді як в самій редакції такої додаткової угоди, зміст якої викладено в позові, позивачем визначено стороною цієї угоди Акціонерне товариство "Укргазвидобування", (далі - замовник), в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування".

Тобто, фактично позивач намагається задовольнити свої вимоги щодо продовження договірних відносин, що виникли на підставі укладеного між ним та юридичною особою - Акціонерним товариством "Укргазвидобування" (далі - змовник) в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування", за рахунок такої філії.

Між тим, відповідно до статті 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно з частинами другою, третьою статті 81 Цивільного кодексу України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Частиною четвертою статті 91 Цивільного кодексу України визначено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Водночас, частинами першою, другою, третьою, п`ятою статті 95 Цивільного кодексу України унормовано, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх утворила, і діють на підставі затвердженого нею положення або на іншій підставі, передбаченій законодавством іноземної держави, відповідно до якого утворено юридичну особу, відокремленими підрозділами якої є такі філії та представництва. Філії та представництва юридичної особи, у тому числі юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, підлягають державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Філія та представництво юридичної особи вважаються створеними з дня їх державної реєстрації.

Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності або на іншій підставі, передбаченій законодавством іноземної держави, відповідно до якого утворено юридичну особу, відокремленими підрозділами якої є такі філії та представництва (частина четверта статті 95 Цивільного кодексу України).

Отже, філії та представництва виступають лише як відокремлені частини юридичної особи, що їх створила та не мають статусу самостійної юридичної особи. Для здійснення представницьких та інших функцій від імені юридичної особи така юридична особа видає призначеному нею керівнику філії або представництва довіреність, на підставі якої керівник діє від імені та в інтересах цієї юридичної особи.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що філії та представництва господарюючого суб`єкта, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у господарському процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво суб`єкта господарювання, не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, у зв`язку із відсутністю сторони у господарському процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення господарського спору.

З урахуванням цивільно-правового статусу філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила.

Колегія суддів ураховує також, що аналогічні висновки щодо процесуального статусу філій та представництв зроблені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду (щодо цивільного процесу) у постановах від 14.06.2021 у справі № 760/32455/19, від 07.07.2021 у справі № 712/13066/18, від 10.11.2021 у справі № 552/2889/20, від 09.02.2022 у праві № 607/4090/21, від 09.02.2022 у справі № 213/4206/19, від 18.05.2022 у справі № 552/3667/19, від 08.03.2023 у справі № 464/4338/21.

Указане свідчить про сталість судової практики суду касаційної інстанції при вирішенні питання процесуального статусу філії чи представництва у справі.

Пунктом 1 частини першої статті 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадженні у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

У постанові від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що припис "суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства" стосується як позовів, які не можна розглядати за правилами господарського або цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати.

Оскільки згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач у цій справі Філія Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 00156392) є філією (відокремленим підрозділом) Акціонерного товариства "Укргазвидобування" без статусу юридичної особи, він не може виступати стороною у господарському процесі, а відтак поданий на розгляд суду спір у справі №922/2145/25 вирішенню в порядку господарського судочинства не підлягав і провадження у цій справі мало бути закрито.

Наведене свідчить про допущене судом першої інстанції порушення приписів статей 20 - 23 ГПК України. В цій частині колегія суддів враховує, що господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду справ у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інших справ у визначених законом випадках (частина перша статті 20 ГПК України), проте юрисдикція обмежується суб`єктним складом, адже відокремлений структурний підрозділ суб`єкта господарювання без статусу юридичної особи не може бути учасником провадження у господарському спорі відповідної категорії.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 918/479/23.

Пункт 4 частини 1 статті 275 ГПК України визначає, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

За змістом частини першої статті 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої вказаної статті порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З наведених норм вбачається, що суд апеляційної інстанції не пов`язаний межами доводів та вимог апеляційної скарги лише в разі, коли судом першої інстанції порушені норми процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. Такою обов`язковою підставою, що прямо вбачається з норми частини другої статті 278 ГПК, є порушення правил предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів (статті 20-23 ГПК).

Отже суд апеляційної інстанції незалежно від доводів апеляційної скарги перевіряє дотримання правил юрисдикції господарських судів.

Враховуючи вищенаведені висновки Верховного Суду, за якими спори, в яких відповідачем виступає філія чи представництво суб`єкта господарювання, не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, що розглядається, на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

За наведеного колегія суддів дійшла висновку, що прийняте у цій справі судове рішення є таким, що прийнято з порушенням процесуальних норм, які є обов`язковою підставою для його скасування незалежно від доводів апеляційної скарги відповідача, який за наслідками перегляду вимагав вирішення спору по суті з відмовою у позові, та відповідно не досліджує такі доводи апеляційної скарги та не надає їм оцінку, тому апеляційна скарга останнього залишається без задоволення.

Враховуючи наведені положення процесуального законодавства та висновки, зроблені апеляційним господарським судом під час апеляційного провадження у даній справі, колегія суддів дійшла висновку, що прийняте у справі рішення підлягає скасуванню, а провадження у даній справі закриттю.

Керуючись ст.ст. 231, 269, 270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 18.11.2025 у справі №922/2145/25 скасувати.

Провадження у справі №922/2145/25 закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.02.2026.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя В.В. Лакіза

Суддя Н.О. Мартюхіна