ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" лютого 2026 р. Cправа № 902/1719/25

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Маслія І.В., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Львівського державного університету безпеки життєдіяльності (вул. Клепарівська, 35, м. Львів, 79007) в особі відокремленого структурного підрозділу

Вищого професійного училища Львівського державного університету безпеки життєдіяльності (м. Вінниця) (вул. Генерала Арабея, 7, м. Вінниця, 21020)

до: Фізичної особи-підприємця Сідлецького Андрія Валерійовича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 40 333,26 грн

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Львівського державного університету безпеки життєдіяльності в особі відокремленого структурного підрозділу Вищого професійного училища Львівського державного університету безпеки життєдіяльності до Фізичної особи-підприємця Сідлецького Андрія Валерійовича про стягнення 40 333,26 грн неустойки за порушення строку поставки товару, з яких 31 777,72 грн пені та 8 555,54 грн 7% штрафу за Договором про закупівлі за державні кошти № 168 від 06.06.2025.

Ухвалою суду від 19.12.2025 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1719/25 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

31.12.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 30.12.2025).

05.01.2026 від представника позивача надійшов відзив на позовну заяву №9102-19/91.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

06.06.2025 між Вищим професійним училищем Львівського державного університету безпеки життєдіяльності (м. Вінниця) (Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Сідлецьким Андрієм Валерійовичем (Постачальник) за результатами публічних закупівель (ідентифікатор закупівлі: UA-2025-05-22-012832-а) укладено договір про закупівлю за державні кошти №168.

Відповідно п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується передати Замовникові на підставі видаткових накладних: промислові селекційні ворота (3000*3000) (основний словник національного класифікатора України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" - 44220000-8 - Столярні вироби, ідентифікатор закупівлі: UA-2025-05-22-012832-а), у подальшому товар, а Замовник зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його.

Найменування та кількість товарів згідно Специфікації становлять промислові селекційні ворота (3000*3000) на загальну суму 122222,00 грн (п. 1.2 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору Постачальник повинен поставити Замовнику товар, зазначений у специфікації п. 1.2 розділу І даного договору, який повинен відповідати ДСТУ або технічним умовам, або іншим діючим стандартам (умовам), чинним на території України.

Ціна договору становить 122 222,00 грн, без ПДВ. До вартості договору включена вартість тари, упаковки та перевезення (п. 3.1 Договору).

Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються у гривні в безготівковій формі (п. 4.1 Договору).

Термін поставки (передачі) товарів разом з монтажем - протягом 30 календарних днів з моменту отримання заявки від Замовника, але не пізніше 15.08.2025 (п. 5.1 Договору).

Відповідно п. 5.2 місце виконання договору - м. Вінниця. Місце поставки товарів м. Вінниця, вулю Генерала Арабея, 7 (матеріальний склад).

Приймання - здача товарів по кількості проводиться відповідно до товаросупровідних документів, по якості - шляхом зовнішнього огляду товарів та перевірки відповідності документів, які засвідчують його якість (п. 5.4 Договору).

У разі порушення строків поставки товарів Постачальник сплачує пеню в розмірі 0,5% непоставленого товару за кожний день затримки, а за прострочення понад 30 робочих днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару (п. 7.3 Договору).

Відповідно п. 11.1 договір набирає чинності з дня підписання і діє до 15.12.2025.

Відповідно до пункту 5.1. Договору термін поставки (передачі) товару разом з монтажем - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання заявки від Замовника, але не пізніше 15.08.2025.

За твердженнями позивача, під час виконання договору від відповідача надійшов лист за (вих. №180620/25-1 від 18.06.2025), за змістом якого зазначено, про те що під час здійснення відповідних замірів було виявлено невідповідність фактичної висоти перемички над отвором для встановлення воріт, ця розбіжність створювала технічні перешкоди для стандартного монтажу і потребувала більше часу для їх поставки, тому Відповідач просив розглянути інші можливі варіанти кріплення та можливість продовження строку поставки та виконання робіт.

03.07.2025 листом №91-1340/91 позивачем було погоджено застосування альтернативного типу приводу та продовжено терміни надання послуг до 15.08.2025.

Проте, станом на 15.08.2025 відповідачем взяті на себе зобов`язання виконані не були, товар прийнятий позивачем 07.10.2025 на підставі видаткової накладної №156.

В зв`язку з простроченням терміну поставки (на 52 к.д.) позивачем нараховано відповідачу штрафні санкції у вигляді 31 777,72 грн пені та 8 555,54 грн 7% штрафу за договором про закупівлі за державні кошти № 168 від 06.06.2025.

15.10.2025 позивачем на електронну адресу відповідача надіслано претензію №91 02-2018/91 34 про стягнення неустойки за порушення строку поставки товару в сумі 40333,26 грн.

04.11.2025 відповідачем надано відповідь (вих. №0411/25-2) з проханням зменшити розмір штрафних санкцій за договором, посилаючись на військову агресію.

07.11.2025 позивач повідомив відповідача листом №91 02-2193/91 про відсутність підстав щодо зменшення штрафних санкцій.

В зв`язку з несплатою відповідачем нарахованих штрафних санкцій позивач звернувся з позовом до суду.

У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує, що зобов`язання щодо монтажу воріт були виконані після погодженого сторонами строку, тобто після 15.08.2025.

Водночас відповідач заперечує проти стягнення неустойки у заявленому розмірі 40 333,26 грн, оскільки затримка монтажу воріт зумовлена об`єктивними обставинами.

Відповідач діяв добросовісно, сукупний розмір санкцій, на думку останнього, є непропорційним з огляду на відсутність будь-яких негативних наслідків для позивача.

З урахуванням чого, відповідач просить суд зменшити заявлені до стягнення штрафні санкції.

У відповіді на відзив позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та заперечує проти зменшення нарахованих штрафних санкцій.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ст. 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу вимог ст. 610, ч. 2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина перша статті 216 ГК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 217 ГК України господарськими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно із частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі є господарські санкції у виді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно із ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України, зокрема, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно п. 7.3 Договору у разі порушення строків поставки товарів Постачальник сплачує пеню в розмірі 0,5% непоставленого товару за кожний день затримки, а за прострочення понад 30 робочих днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару.

Водночас, Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається (частина перша статті 231 ГК України).

Відповідно до частини другої статті 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі 20 % вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг) (абзац другий);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості (абзац третій).

Тлумачення приписів наведеної норми права дозволяє зробити висновок, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у виді пені, передбаченого абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, можливе за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховують у відсотковому відношенні розмір штраф.

Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 04 лютого 2014 року у справі N 3-1гс14 і цей висновок послідовно застосовує Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, зокрема у постановах від 23 серпня 2022 року у справі N 910/9375/21, від 28 березня 2024 року у справі N 905/405/22, від 04 травня 2023 року справі N 910/21298/21 та багатьох інших.

Отже, за порушення строків виконання зобов`язання за договором про закупівлю за державні кошти №168 від 06.06.2025 для обрахунку підлягає пеня у розмірі 0,1 % вартості товарів з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Здійснивши розрахунок за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора суми пені у розмірі 0,1% за період з 16.08.2025 по 06.10.2025 судом отримано пеню в сумі 6355,54 грн, яка підлягає задоволенню. При цьому, суд відмовляє у стягненні 25422,18 грн пені.

Перевіривши розрахунок штрафу, судом помилок не виявлено, в зв`язку з чим 8555,54 грн штрафу є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різними формами неустойки. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Суд відхиляє доводи відповідача з приводу наявності достатніх підстав для зменшення штрафних санкцій, оскільки їх розмір не є надмірним.

Наведені відповідачем обставини не можуть вважатись непередбачуваними та форс-мажорними, не доведені допустимими засобами доказування, з огляду на укладення договору у період дії воєнного стану, наведене покладало на відповідача додаткові обов`язки з оцінки ризиків своєчасного виконання прийнятих зобов`язань.

Тому, суд не вбачає достатніх правових підстав для зменшення штрафних санкцій.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Суд, ураховуючи встановлені фактичні обставини справи, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідивши обставини справи, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13 73-92, 129, 238-240 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сідлецького Андрія Валерійовича ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ) на користь Львівського державного університету безпеки життєдіяльності (вул. Клепарівська, 35, м. Львів, 79007, код ЄДРПОУ - 08571340) в особі відокремленого структурного підрозділу Вищого професійного училища Львівського державного університету безпеки життєдіяльності (м. Вінниця) (вул. Генерала Арабея, 7, м. Вінниця, 21020, Банк: Державна казначейська служба України, м. Київ р/р: UA1086752, код ЄДРПОУ - 38821236) 6355,54 грн - пені, 8555,54 грн - штрафу та 1 119,44 грн - витрат зі сплати судового збору.

У частині стягнення 25 422,18 грн пені відмовити.

Витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 908,56 грн залишити за позивачем.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Примірник повного судового рішення направити сторонам в зареєстровані електронні кабінети в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд".

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 23 лютого 2026 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи