УХВАЛА

м. Київ

18.02.2026Справа № 910/1501/26
Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши

позовну заяву керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі:

1) Київської міської ради,

2) Національної служби здоров`я України

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ»,

2) Комунального некомерційного підприємства «Медичний центр міста Києва» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 840 798, 52 грн,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Дніпровської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі: 1) Київської міської ради, 2) Національної служби здоров`я України до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ», 2) Комунального некомерційного підприємства «Медичний центр міста Києва» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просить суд:

- визнати недійсною додаткову угоду від 16.07.2024 № 6 до договору від 06.02.2024 №80 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Товариством з обмежено відповідальністю «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» та Комунальним некомерційним підприємством «Київський міський центр нефрології та діалізу» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

- визнати недійсною додаткову угоду від 13.08.2024 № 7 до договору від 06.02.2024 №80 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Товариством з обмежено відповідальністю «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» та Комунальним некомерційним підприємством «Київський міський центр нефрології та діалізу» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

- визнати недійсною додаткову угоду від 11.09.2024 № 8 до договору від 06.02.2024 №80 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Товариством з обмежено відповідальністю «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» та Комунальним некомерційним підприємством «Київський міський центр нефрології та діалізу» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

- визнати недійсною додаткову угоду від 28.10.2024 № 9 до договору від 06.02.2024 № 80 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Товариством з обмежено відповідальністю «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» та Комунальним некомерційним підприємством «Київський міський центр нефрології та діалізу» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

- стягнути з Товариства з обмежено відповідальністю «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» на користь Київської міської ради в дохід місцевого бюджету кошти в сумі 519 625,44 грн;

- стягнути з Товариства з обмежено відповідальністю «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» на користь Національної служби здоров`я України в дохід державного бюджету кошти в сумі 321 173, 08 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно із ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Суд зазначає, що позовну заяву подано без додержання вимог ст.162 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 162 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з частиною 2 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), якщо такі відомості відомі позивачу, вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), відомі номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з частинами 1, 3, 4 статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За змістом частини третьої та абзацу другого частини п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацами першим та другим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (абзаци перший та другий частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзац третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Системний аналіз положень статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону «Про прокуратуру» свідчить про те, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення її інтересів, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах, а також у разі відсутності такого органу.

Для встановлення наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді застосовується процедура, передбачена частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Так, прокурором заявлено позовні вимоги про визнання недійсними додаткових угод: №6 від 16.07.2024, №7 від 13.08.2024, №8 від 11.09.2024, №9 від 28.10.2024 до договору від 06.02.2024 № 80 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Товариством з обмежено відповідальністю «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» та Комунальним некомерційним підприємством «Київський міський центр нефрології та діалізу» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) і стягнення з Товариства з обмежено відповідальністю «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ» на користь Київської міської ради в дохід місцевого бюджету кошти в сумі 519 625, 44 грн та на користь Національної служби здоров`я України в дохід державного бюджету кошти в сумі 321 173, 08 грн.

Суд звертає увагу прокурора на висновок Верховного Суду щодо можливості здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі головного розпорядника бюджетних коштів у постанові від 11.08.2022 у справі № 927/719/20, висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 15.03.2024 у справі № 904/192/22 (у подібних відносинах у сфері публічних закупівель) про те, що для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені бюджетні кошти мають повертатися (стягуватися) саме на користь держави в особі уповноваженого органу як головного розпорядника бюджетних коштів, тобто на користь державного бюджету.

З огляду на наведені висновки Верховного Суду, позовна заява не містить обґрунтувань щодо звернення прокурора з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України саме як головного розпорядника бюджетних коштів.

Так, прокурором зазначено, що:

«Повноваження НСЗУ закріплені, крім Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», у Положенні про Національну службу здоров`я України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 №1101 (зі змінами).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» та підпункту 5 п. 4 Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101, на НСЗУ покладено обов`язок здійснювати заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій, у тому числі заходи з перевірки дотримання надавачами медичних послуг вимог, установлених порядком використання коштів програми медичних гарантій, умов договорів про медичне обслуговування населення шляхом здійснення моніторингу у спосіб, передбачений у Типовій формі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 410 «Про договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій», із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 № 1067, а також моніторинг виконання договорів про реімбурсацію аптечними закладами.

Як визначено у підпункті 14 Положення про Національну службу здоров`я України, НСЗУ відповідно до покладених на неї завдань інформує уповноважені державні органи про виявлені порушення умов договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій і договорів про реімбурсацію та звертається до суду у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» програма державних гарантій медичного обслуговування населення (далі Програма медичних гарантій) це програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами.

Отже, законодавство у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення, а саме Закон України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» та Положенням про Національну службу здоров`я України, чітко визначає Національну службу здоров`я України як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення, уповноважений здійснювати заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення, у тому числі заходи з перевірки дотримання надавачами медичних послуг вимог, установлених порядком використання коштів програми державних гарантій медичного обслуговування населення, та звертатися до суду з метою виконання покладених на неї завдань.

Надавачами медичних послуг є заклади охорони здоров`я всіх форм власності та фізичні особи-підприємці, які одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики та уклали договір про медичне обслуговування населення з Уповноваженим органом Національної служби здоров`я України.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.

За рахунок Державного бюджету України окремо здійснюється фінансове забезпечення програм громадського здоров`я, заходів боротьби з епідеміями, проведення медико-соціальної експертизи, діяльності, пов`язаної з проведенням судово-медичної та судово-психіатричної експертиз, та інших програм у галузі охорони здоров`я, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також для підтримки державних некомерційних підприємств охорони здоров`я, зокрема, щодо оновлення матеріально-технічної бази, капітального ремонту, реконструкції, оплати енергоносіїв, підвищення оплати праці медичних працівників та фахівців з реабілітації, крім випадків участі державного некомерційного підприємства в державно-приватному партнерстві, фінансування якого здійснюється відповідно до угод, визначених Законом України «Про державно-приватне партнерство».

Відповідно до статті 5 зазначеного Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» програма медичних гарантій базується на таких принципах, як, зокрема, законодавче визначення умов і порядку фінансування надання медичних послуг, лікарських засобів та медичних виробів за рахунок коштів Державного бюджету України за програмою медичних гарантій; цільове та раціональне використання коштів, передбачених на фінансування надання медичних послуг, лікарських засобів та медичних виробів за програмою медичних гарантій.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що очевидним є наявність інтересів держави у правовідносинах, які складаються під час реалізації закладами охорони здоров`я своїх функцій у сфері медичного обслуговування населення, у тому числі під час закупівлі товарів за рахунок коштів державних фінансових гарантій у сфері медичного обслуговування населення.

Тобто бюджетні кошти державних фінансових гарантій у сфері медичного обслуговування населення є державними коштами, розпорядником яких є Національна служба здоров`я України.

Водночас лікарні як надавачі медичних послуг населенню отримують від розпорядника зазначені кошти та мають забезпечити їх використання в межах своєї статутної діяльності, яка є некомерційною та неприбутковою, а саме: ціллю використання таких коштів відповідно до статті 5 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» має бути надання медичних послуг, лікарських засобів та медичних виробів населенню.

На підставі викладеного уповноваженою особою на вжиття дієвих заходів, спрямованих на усунення порушень у спірних правовідносинах, у тому числі, яка може бути позивачем у цьому спорі є Національна служба здоров`я України як розпорядник бюджетних коштів, передбачених для медичного обслуговування населення, та який наділений повноваженнями забезпечувати цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій».

У відповідь на запит прокурора в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо вжитих заходів цивільно-правового характеру з метою захисту інтересів територіальної громади міста та стягнення з товариства надмірно сплачених грошових коштів, Національна служба здоров`я України надала лист № 53371/2-16-25 від 20.11.2025, в якому повідомила про наявність договорів про медичне обслуговування населення з КНП «Медичний центр міста Києва» у 2024 році. Також в листі зазначено:

«У пункті 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення`дається визначення програми медичних гарантій як програми, що визначає перелік та обсяг медичних послуг (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами.

Отже, послуги КНП «Медичний центр міста Києва», пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачуються НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України.

НСЗУ, як замовник медичних послуг за договором, здійснює оплату медичних послуг (готовність надання медичних послуг) відповідним суб`єктам господарювання.

Заклади охорони здоров`я комунальної форми власності в організаційно-правовій формі комунального підприємства здійснюють свою господарську діяльність самостійно відповідно до затвердженого власником або уповноваженим ним органом фінансового плану, згідно з яким підприємство отримує доходи і здійснює видатки, визначає обсяг та спрямування коштів для виконання своїх функцій протягом року відповідно до установчих документів.

Таким чином, заклади охорони здоров`я, які уклали договір із НСЗУ є автономними, тобто самостійними щодо питань розпорядження коштами, які вони отримують за надання послуг з медичного обслуговування населення та витрачають кошти у відповідності до встановленого законодавством порядку та фінансового плану, який затверджується його власником.

НСЗУ, як замовник медичних послуг та лікарських засобів за програмою медичних гарантій, відповідно до визначених законодавством повноважень, не може втручатися та контролювати адміністративну, господарську та фінансову діяльність медичних закладів.

Отже, питання розпорядження коштами надавача, які він отримав як дохід за надання послуг з медичного обслуговування населення, не належить до компетенції НСЗУ, тому підстав для звернення НСЗУ до суду з позовом про стягнення безпідставно отриманих товариством бюджетних коштів, сплачених за оспорюваними правочинами не вбачається.

НСЗУ, як замовник медичних послуг та лікарських засобів за програмою медичних гарантій, відповідно до визначених законодавством повноважень, не виділяє кошти на здійснення закупівель, в тому числі комунальних послуг та енергоносіїв, та не фінансує заклади охорони здоров`я.

Відповідно до підпункту ґ пункту 3 частини першої статті 89 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад, належать видатки на оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, для забезпечення надання медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення».

Отже, прокурору необхідно навести обґрунтування щодо звернення прокурора з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України.

Крім цього, прокурором не обґрунтовано розподілення суми грошових коштів у загальному розмірі 840 798, 52 грн між Київською міською радою та Національною службою здоров`я України, а саме не вказано, чому саме сума грошових коштів у розмірі 519 625,44 грн підлягає поверненню до місцевого бюджету (на користь Київської міської ради) та сума грошових коштів у розмірі 321 173, 08 грн підлягає поверненню до державного бюджету (на користь Національної служби здоров`я України), лише зазначено що вказані суми грошових коштів були сплачені замовником (Комунальним некомерційним підприємством «Київський міський центр нефрології та діалізу») з місцевого бюджету.

Отже, прокурору необхідно навести обґрунтування розподілення суми грошових коштів у загальному розмірі 840 798, 52 грн між Київською міською радою та Національною службою здоров`я України.

Враховуючи викладене, позовна заява керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва підлягає залишенню без руху.

При цьому суд звертає увагу, що заява про усунення недоліків також має бути направлена на адресу відповідача.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Керуючись ст. 162, 174, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва залишити без руху.

2. Встановити керівнику Дніпровської окружної прокуратури міста Києва строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Я.А.Карабань