УХВАЛА

про відвід судді

м. Київ

16.02.2026Справа № 910/13225/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши матеріали

за заявою б/н від 12.02.2026 року представника відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське Підприємство "Настуся"

про відвід судді Селівона А.М.

від розгляду справи № 910/13225/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АДВАНС-ЛІЗИНГ" вул. Павла Вірського, 1, м. Дніпро, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., 49083

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Олена" вул. Заболотного Академіка, 5, м. Київ,03188

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське Підприємство "Настуся" 09111, Київська область, Білоцерківський район, м. Біла Церква, вул. Лісова, 63

про стягнення 3 083 214,24 грн.

Представники сторін: без виклику.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АДВАНС-ЛІЗИНГ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Олена" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське Підприємство "Настуся" про солідарне стягнення 1 618 925,34 грн., а саме 1 402 540,38 грн. основного боргу та 216 384,96 грн. процентів річних.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на порушення відповідачем 1 як лізингоодержувачем умов укладеного між сторонами Договору фінансового лізингу № 2202ФЛ-24 від 22.02.2024 року, виконання якого забезпечене відповідачем 2 згідно тристороннього Договору поруки № 2П/2202ФЛ-24 від 22.02.2024 року, в частині своєчасної сплати лізингових платежів, внаслідок чого утворилась заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої нараховані 70% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/13225/25, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 17.12.2025.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання через систему "Електронний суд" надійшли: 28.11.2025 від представника відповідача 2 - відзив б/н від 28.11.2025 на позовну заяву, з доказами надсилання до електронних кабінетів сторін; клопотання б/н від 28.11.2025 про призначення експертизи, в якому відповідач 2 просить суд призначити у справі судову почеркознавчу експертизу, призначення якої доручити Київському науково - дослідному інституту судових експертиз, з поставленням на вирішення експертизи поставити питання: Чи виконано підпис від імені особи директора Фіщенко Марини Михайлівни у документі Договір поруки № 2П/2202ФЛ-24 від 23.02.2024, укладеному між ТОВ "Адванс-Лізинг" ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Настуся", тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?; 03.12.2025 від представника позивача - відповідь б/н від 03.12.2025 на відзив відповідача 2, з доказами надсилання до електронних кабінетів сторін; заява б/н від 03.12.2025 про зловживання процесуальними правами, в якій позивач просить суд визнати подання ТОВ "СП "Настуся" клопотання про призначення експертизи зловживанням процесуальними правами, залишити клопотання без розгляду та стягнути з відповідача 2 в дохід бюджету штраф; 15.12.2025 та 16.12.2025 від представника відповідача 2 - клопотання б/н від 15.12.2025 та б/н від 16.12.2025 про перенесення розгляду справи. Вказані документи судом долучені до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 17.12.2025 у зв`язку з неявкою в судове засідання представника відповідача 1 та необхідністю вирішення клопотання відповідача 2 про призначення експертизи, судом протокольною ухвалою оголошено перерву до 21.01.2026.

Судом доведено до відома, що до початку судового засідання через систему "Електронний суд" надійшли: 26.12.2025 від представника позивача - заява б/н від 26.12.2025 про збільшення розміру позовних вимог, з доказами надсилання до електронних кабінетів сторін; 12.01.2026 від представника відповідача 2 - клопотання б/н від 09.01.2026 про долучення доказів - висновку експерта № 136 від 07.01.2026; 13.01.2026 від представника позивача - заперечення б/н від 13.01.2026 на клопотання про долучення доказів відповідачем 2; 15.01.2026 від представника відповідача 2 - клопотання б/н від 15.01.2026 про витребування оригіналів доказів (в порядку ст. 81 ГПК України), а саме оригіналу Договору поруки № 2П/2202ФЛ-24 від 23.02.2024 року для огляду в судовому засіданні, з доказами надсилання до електронних кабінетів сторін.

Крім того, через відділ діловодства суду 14.01.2026 представником відповідача 2 подано клопотання № 20260107-3 від 07.01.2026 про долучення висновку експерта - складеного експертом Коструб А.М. № 136 від 07.01.2026.

Вказані документи судом долучено до матеріалів справи.

Поряд із цим, через систему "Електронний суд" 20.01.2026 від представника відповідача 2 - адвоката Зламана М.І. надійшла заява б/н від 19.01.2026 року про проведення судового засідання 21.01.2026 року та всіх наступних судових засідань у справі № 910/13225/25 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2026 заяву представника відповідача 2 задоволено та постановлено проводити підготовче засідання, призначене на 21.01.2026 та всі наступні судові засідання у справі № 910/13225/25 в режимі відеоконференції з використанням сервісу "Система захищеного відеоконференцзв`язку з судом" за посиланням (https://vkz.court.gov.ua).

У підготовчому засіданні 21.01.2026 з метою надання представником позивача відомостей про примусове виконання рішень в інших справах за участі ТОВ "СП "Настуся" протокольною ухвалою оголошено перерву до 05.02.2026.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання через систему "Електронний суд" подано: 27.01.2026 представником відповідача 2 - додаткові пояснення б/н від 27.01.2026 щодо клопотання про долучення доказів, з доказами надсилання до електронних кабінетів сторін; 28.01.2026 представником позивача - додаткові пояснення у справі б/н від 28.01.2026 та клопотання б/н від 28.01.2026 про долучення доказів сплати судового збору в сумі 3434,20 грн.; 11.02.2026 представником відповідача 2 - клопотання б/н від 10.02.2026 про залишення позову без розгляду на підставі п. 10 ч. 1 ст. 226 ГПК України, з доказами надсилання до електронних кабінетів учасників справи; 11.02.2026 представником позивача - заперечення б/н від 11.02.2026 на клопотання відповідача 2 про залишення позову без розгляду. Вказані документи судом долучено до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 11.02.2026 за клопотанням представника відповідача 2 протокольною ухвалою оголошено перерву до 26.02.2026.

Також судом за результатами розгляду в підготовчому засіданні 11.02.2026: прийнято заяву позивача б/н від 26.12.2025 про збільшення розміру позовних вимог до розгляду та продовжено подальший розгляд справи з урахуванням нового розміру позовних вимог в сумі 3 083 214,24 грн.; протокольними ухвалами відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача 2 б/н від 10.02.2026 про залишення позовної заяви без розгляду та в задоволенні клопотання представника відповідача 2 б/н від 28.11.2025 про призначення експертизи. Окрім цього у вказаному судовому засіданні повідомлено представників сторін, що мотиви відмови в задоволенні вказаних клопотань відповідача 2 будуть викладені в постановленій у справі № 910/13225/25 в процесуальному порядку ухвалі суду, викладеній окремим документом.

Поряд із цим, через систему "Електронний суд" 12.02.2026 від представника відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське Підприємство "Настуся" надійшла заява б/н від 12.02.2026 року про відвід судді Селівона А.М. від розгляду справи № 910/13225/25.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.02.2026 року заяву представника відповідача 2 про відвід судді передано на розгляд судді Селівону АМ.

Як встановлено судом, в обґрунтування поданої заяви про відвід судді представник ТОВ "СП "Настуся" посилається на наявність сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді під час розгляду даної справи, оскільки, як стверджує представник відповідача 2, судом за результатами розгляду в підготовчому засіданні 11.02.2026 було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача 2 б/н від 28.11.2025 про призначення експертизи у справі № 910/13225/25.

При цьому, в поданій заяві про відвід заявник наголошує, що судом не взято до уваги та проігноровано подані ТОВ "СП "Настуся": клопотання б/н від 15.01.2026 про витребування доказів, а саме оригіналу Договору поруки № 2П/2202ФЛ-24 від 23.02.2024, клопотання про долучення доказів б/н від 09.01.2026 - висновку експерта № 136 від 07.01.2026, додаткові пояснення щодо клопотання про долучення доказів (висновку експерта), а також письмові та усні пояснення представника відповідача 2 щодо відсутності оригіналу Договору поруки № 2П/2202ФЛ-24 від 23.02.2024. Тобто, як наголошує заявник, по вказаних клопотаннях та поясненнях судом не було винесено ухвал про відмову або задоволення.

Таким чином представник відповідача 2 зазначає, що наведене в порушення принципів рівності всіх учасників перед законом та судом та диспозитивності викликає сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Селівона А.М. при розгляді справи № 910/13225/25, предметом якої є солідарне стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Олена" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське Підприємство "Настуся" в сумі 3 083 214,24 грн.

Положеннями частини 7 статті 39 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід (частина 8 статті 39 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши без повідомлення учасників справи заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське Підприємство "Настуся" про відвід судді суд зазначає, що згідно статті 38 Господарського процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно положень ст. 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

За приписами частини 2 статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

Порядок визначення складу господарського суду здійснюється за допомогою автоматизованої системи документообігу суду відповідно до положень статті 32 Господарського процесуального кодексу (з урахуванням пункту 17.4 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачені підстави, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу.

Так, згідно з ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч.3 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Згідно ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд наголошує, що право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Визначення юридичного змісту оціночної категорії "безсторонній суд" зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Європейський суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді. Таку презумпцію спростувати досить складно. Критерієм суб`єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим давали б підстави сумніватися в його неупередженості. У світлі прецедентної практики Суду об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді ("Морель проти Франції", пункти 45-50; "Пескадор Валеро проти Іспанії", пункт 23) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних ("Лука проти Румунії", пункт 40), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду ("Ветштайн проти Швейцарії", пункт 44; "Пабла Кю проти Фінляндії", пункт 30; "Мікалефф проти Мальти", пункт 96).

У рішенні в справі "Білуха проти України" від 9 листопада 2006 Європейський суд з прав людини з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Стосовно об`єктивного критерію Європейський суд з прав людини указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі "Білуха проти України").

При цьому, як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення від 24.05.1989 у справі №11/1987/134/188 "Hauschildt v. Denmark", пункт 48).

Тобто, заявлений учасником відвід складу суду від розгляду справи має ґрунтуватися не на особистих переконаннях заявника щодо обставин спірних правовідносин, а саме на оцінці особистих переконань конкретного судді у конкретній справі та його фактичної поведінки при вирішенні такої справи.

Як зазначалось судом вище, в обґрунтування наявності підстав для відводу судді Селівона А.М. від розгляду справи № 910/13225/25 внаслідок наявності сумнівів в неупередженості та об`єктивності судді відповідач 2 посилається на порушення принципу рівності всіх учасників перед законом і судом та недотримання завдань господарського судочинства, а саме справедливого та неупередженого вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності.

Суд звертає увагу відповідача 2 на те, що згідно ч.4 ст.35 Господарського процесуального кодексу України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Як визначено статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

В контексті вищезазначеного суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у ч.1 ст.6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" вказано, що суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Частиною 3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є:

1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Кожен суддя об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснює правосуддя, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснює повноваження та виконує обов`язки судді, дотримуючись етичних принципів і правил поведінки судді, підвищує свій професійний рівень, не вчиняє дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" (Заява №33949/02) від 9 листопада 2006 року зазначено: "стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

Суд зазначає, що відповідно до ст. 126 Конституції України суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Аналогічна норма також міститься в ст. 49 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", відповідно до якої суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Разом з цим суд наголошує, що однією з засад господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами (п. 11 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Одночасно, застосовуючи при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Приписами п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Згідно частин 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства.

Наразі, під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами тощо.

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Відповідач 2 стверджує, що наявність упередженості судді встановлена ним за наслідками відмови протокольною ухвалою в підготовчому засіданні 11.02.2026 в задоволенні поданого представником ТОВ "СП "Настуся" клопотання про призначення експертизи, за умови неврахування судом, як стверджує відповідач 2, частини поданих стороною клопотань, пов`язаних з долученням самостійно отриманого відповідачем 2 висновку експерта № 136 від 07.01.2026 та запереченням обставин підписання директором ТОВ "СП "Настуся" спірного Договору поруки № 2П/2202ФЛ-24 від 23.02.2024.

Суд наголошує, що судом за результатами вивчення позовних матеріалів ухвалою від 25.11.2025 було відкрито провадження у справі № 910/13225/25, встановлено відповідачам 1, 2 строк для подання відзивів на позов та додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотань, заяв та пояснень, а також строки подання в порядку реалізації сторонами своїх прав заяв/клопотань/пояснень/доказів були неодноразово продовжені (встановлені) ухвалами про оголошення перерв в підготовчому засіданні від 17.12.2025, 21.01.2026 та 11.02.2026.

За приписами ст. 181 ГПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання, дата і час якого призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Згідно частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, суд звертає увагу на обставини реалізації відповідачем 2 наданого йому ч. 1 ст. 42 ГПК України права на подання заяв та клопотань, надання пояснень і наведення своїх доводів і міркувань щодо питань, які виникають підчас судового розгляду, позаяк представником останнього було подано під час підготовчого провадження у справі № 910/13225/25, яке триває на даний час, численні заяви та клопотання, в тому числі 28.11.2025 - клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

У відповідності до ч.2 ст. 232 ГПК України, згідно якої процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Згідно ч. 5 ст. 233 ГПК України ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом без оформлення окремого документа, зазначаються у протоколі судового засідання. Суд може оформити такі ухвали окремим документом після закінчення судового засідання.

Таким чином, постановлення судом за результатами розгляду в підготовчому засіданні 11.02.2026 протокольної ухвали про відмову в задоволенні клопотання відповідача 2 про призначення експертизи відповідає наведеним приписам ст.ст. 232, 233 ГПК України.

Додатково суд наголошує, що мотиви, з яких суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача 2 про призначення експертизи, буде наведено в постановленій у справі № 910/13225/25 в процесуальному порядку ухвалі суду, викладеній окремим документом.

В свою чергу, суд зазначає про помилковість тверджень заявника про не вчинення судом станом на 12.02.2026 під час підготовчого провадження у справі № 910/13225/25 дій щодо розгляду поданих представником відповідача 2 решти клопотань та пояснень, зокрема, клопотання про долучення доказів, оскільки оцінка змісту наданого висновку експерта має здійснюватися під час розгляду справи по суті та стадії дослідження доказів, а на стадії підготовчого провадження надані представником відповідача 2 докази та клопотання оцінюються виключно в межах вирішення клопотання про призначення експертизи. Отже, прийняття судом відповідних процесуальних рішень в межах підготовчого провадження у справі, як і неотримання стороною позитивного результату розгляду судом заявлених клопотань/заяв, не можуть бути розцінені як підстави для тверджень про упередженість та необ`єктивність судді.

В контексті вищенаведеного суд наголошує, що процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення Суду у справі "Шульга проти України", no. 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі "Мусієнко проти України", no. 26976/06, від 20.01.2011).

При цьому, за висновками суду, наявності будь - яких підстав, які б викликали сумніви у неупередженості та об`єктивності судді не встановлено, позаяк зі змісту поданої представником відповідача заяви про відвід судді не можливо дійти висновків про наявність будь - яких, окрім суб`єктивних, підстав для відводу, що свідчить про бажання заявника лише відвести від розгляду суддю з особистих мотивів. З процесуальних дій судді в даній справі не простежується жодної залежності чи взаємозв`язку, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість або необ`єктивність судді, якому заявлено відвід.

Фактично у поданій заяві представник відповідача 2 надає суб`єктивну оцінку процесуальним діям судді, у тому числі, висловлює незгоду з діями останнього щодо прийнятих процесуальних рішень у справі № 910/13225/25 під час постановлення в судовому засіданні 11.02.2026 протокольної ухвали та оцінює такі процесуальні дії, оскільки зі змісту поданої заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське Підприємство "Настуся" про відвід судді вбачається, що підстави відповідача для відводу судді Селівона А.М. зводяться виключно до оцінки застосування судом норм процесуального законодавства України, що не може свідчити про наявність упередженості та необ`єктивності судді в розгляді даної справи та бути підставою для його відводу, а відтак свідчать про відсутність підстав, передбачених статтею 35 Господарського процесуального кодексу України для відводу судді.

При цьому, наявності інших підстав, які б викликали сумніви у неупередженості та необ`єктивності судді не встановлено.

Окрім цього суд зазначає, що нормами чинного законодавства визначено засади та окремі механізми реалізації прав всіх учасників судового процесу, в тому числі, забезпечення права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, що може бути реалізовано у передбаченому чинним господарським процесуальним законодавством порядку у разі непогодження з процесуальними рішеннями судді.

З огляду на викладене, посилання заявника на упередженість судді та необ`єктивність під час розгляду справи № 910/13225/25 суд розцінює як безпідставні.

Додатково суд звертає увагу, що посилання заявника на висновки, викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 908/137/18 щодо задоволення клопотання про відвід судді для того, щоб за суб`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача не виникли сумніви у неупередженості судді-доповідача під час вирішення справи, в якій заявник посилався на наукові праці судді-доповідача, які у певній частині стосувалися процедури примусового викупу акцій міноритарних акціонерів, або публічно висловлювалася з питань, які дотичні до означеної проблематики, а також наведені в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі №277/599/15-к висновки, яка деталізувала застосування ст. 75, 76 КПК України (обставини, що виключають участь судді під час розгляду кримінальної справи), згідно яких будь - який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід, є безпідставним, оскільки вони є нерелевантними як до обставин цієї господарської справи про стягнення заборгованості за договорами лізингу та поруки, так безпосередньо заявленого відводу, який ґрунтується на незгоді з процесуальними рішеннями судді в частині розгляду клопотання про призначення експертизи.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 35 ГПК України, суд доходить висновку про необґрунтованість та безпідставність заявленого представником відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське Підприємство "Настуся" відводу судді Селівона А.М. від розгляду справи № 910/13225/25, та необхідність передачі заяви відповідача про відвід судді Селівона А.М. від розгляду справи № 910/13225/25 у відповідності до ч. 3 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 11 статті 39 Господарського процесуального кодексу України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 32, 35-39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати заяву представника відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське Підприємство "Настуся" про відвід судді Селівона А.М. від розгляду справи №910/13225/25 необґрунтованою.

2. Заяву представника відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське Підприємство "Настуся" про відвід судді Селівона А.М. від розгляду справи №910/13225/25 передати для визначення судді в порядку, встановленому частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Селівон