ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 910/2645/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання Дуб С.І.,

представників учасників справи:

від позивача: Пустовіт Ю.Ю., Колісник В.А.,

від відповідача: Мясков О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на рішення Господарського суду міста Києва (Усатенко І.В.)

від 19.06.2025

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва

від 17.07.2025

на постанову Північного апеляційного господарського суду (Сітайло Л.Г., Буравльов С.І., Шапран В.В.)

від 22.10.2025 (повний текст складено 03.11.2025)

та на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду (Сітайло Л.Г., Буравльов С.І., Шапран В.В.)

від 24.11.2025

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство "Комерційний банк "Глобус"

про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню, та стягнення коштів у розмірі 1 205 151,60 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - Відповідач, Скаржник) про визнання банківської гарантії від 07.12.2022 №30133, виданої Акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" Відповідачу такою, що не підлягає виконанню, а також стягнення з останнього заборгованості в розмірі 1 205 151,060 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що прострочення Позивача по виконанню підрядних робіт зумовлено форс-мажорними обставинами. Наразі роботи за договором про закупівлю послуг від 09.12.2022 № виконані Позивачем у повному обсязі та прийняті Відповідачем. З огляду на зазначене, наявні підстави, передбачені статтею 27 Закону України "Про публічні закупівлі", для повернення суми банківської гарантії.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 у справі №910/2645/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача грошові кошти в сумі 1 205 151,60 грн та судовий збір у розмірі 14 461,82 грн. Відмовлено в частині позовних вимог про визнання банківської гарантії від 07.12.2022 №30133, виданої АТ "КБ "Глобус" Відповідачу, такою, що не підлягає виконанню.

4. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 заяву Позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 21 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

5. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 вказані рішення та додаткове рішення Господарського суду міста Києва залишені без змін.

6. Суди попередніх інстанцій виснували, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" виконало умови договору про закупівлю послуг № від 09.12.2022, який був укладений між Позивачем та Відповідачем.

7. У свою чергу, наявність нарахованих Відповідачем штрафних санкцій за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань не свідчить про невиконання Позивачем договору та не є підставою для утримання суми банківської гарантії.

8. Окрім того обов`язок Відповідача щодо повернення суми забезпечення виконання договору про закупівлю послуг після виконання учасником-переможцем умов договору передбачений пунктом 10.9.6 договору про закупівлю послуг № від 09.12.2022.

9. Враховуючи вищевикладені обставини суди попередніх інстанцій встановили наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі".

10. При цьому судами взято до уваги висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 25.09.2024 у справі №910/12114/23 та від 25.03.2025 у справі №910/11352/24, в яких вказано: "До того ж до правовідносин у даній справі підлягає застосуванню не лише Цивільний кодекс України та Господарський кодекс України, а і спеціальний закон - Закон України "Про публічні закупівлі", відповідно до частини другої статті 27 якого замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю, а також за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин. Тобто вказана норма Закону, яка безпосередньо регулює відносини суб`єктів господарювання у процедурі публічних закупівель, чітко передбачає момент повернення замовником забезпечення договору - після його виконання учасником-переможцем, у той час як можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору. При цьому, невиконання має місце лише у випадку відсутності дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання".

11. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача суми банківської гарантії у сумі 1 205 151,60 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

12. Щодо додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 у справі №910/2645/25 суди попередніх інстанцій виснували, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

13. З урахуванням предмету та підстав позовних вимог, а також складності справи, та заперечення Відповідача, оцінюючи фактичні витрати Позивача з урахуванням всіх аспектів цієї справи, з огляду на те, що заявлений Позивачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу відповідає критеріям співмірності, пропорційності та розумної необхідності, керуючись принципом розумності судових витрат та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що справедливим та співрозмірним є стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 21 000,00 грн, що становить 50% від суми таких витрат, вказаних в актах прийому-передачі наданих послуг.

14. Також додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 заяву Позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №910/2645/25 задоволено, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 18000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

15. Суд апеляційної інстанції, дослідивши надані Позивачем докази, оцінивши розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову; значенням справи для сторін, відсутність обґрунтованого клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18 000 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та стислий виклад позиції інших учасників справи

16. Скаржник (Відповідач), з використанням підсистеми "Електронний суд", звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025, у якій просить:

- скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 в частині стягнення з Відповідача коштів у розмірі 1 205 151,00 грн, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Норма Плюс» відмовити у повному обсязі;

- скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 в частині стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000, 00 грн, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/2645/25 щодо розподілу судових витрат у повному обсязі;

- судові витрати покласти на Позивача у повному обсязі.

17. На виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень Скаржник визначив пункти 1, 2 частини другої статті 287 ГПК України.

18. В обґрунтування пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України Скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій:

- неправильно застосовано положення статей 546, 560, 562, 564, 566, 568, 627, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі», а також в контексті наведених норм матеріального права неправильно розтлумачено пункт 10.9.6 Договору, який був предметом судового розгляду у справі № 910/11352/24;

- судами попередніх інстанцій не у повній мірі враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20 щодо застосування статей 546, 560, 562, 564, 566, 568, 627, 629 ЦК України.

19. Обґрунтовуючи пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України Скаржник вказує на необхідність відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 25.09.2024 у справі №910/12114/23:

"5.52. До того ж до правовідносин у даній справі підлягає застосуванню не лише Цивільний кодекс України та Господарський кодекс України, а і спеціальний закон - Закон України "Про публічні закупівлі", відповідно до частини другої статті 27 якого замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю, а також за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

5.53. Тобто вказана норма Закону, яка безпосередньо регулює відносини суб`єктів господарювання у процедурі публічних закупівель, чітко передбачає момент повернення замовником забезпечення договору - після його виконання учасником-переможцем, у той час як можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору.

5.54. При цьому, невиконання має місце лише у випадку відсутності дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання".

20. За твердженням Скаржника висновок апеляційного суду у цій справі, зроблений з посиланням на вказані висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.09.2024 у справі №910/12114/23, не враховує правовий механізм банківської гарантії та не враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20 щодо правової природи банківської гарантії та її ролі у трикутнику правовідносин «принципал» - «гарант» - «бенефіціар», а також помилково ототожнює поняття «забезпечення» та «сума». Скаржник стверджує, що оскільки банківська гарантія є одностороннім зобов`язанням, а також є заходом забезпечення зобов`язання, то в момент її реалізації вона припиняє своє існування і як односторонній правочин, і як забезпечення основного зобов`язання, тому доцільним є висновок про те, що з огляду на припинення існування забезпечення виконання договору про публічну закупівлю внаслідок його належного виконання, його повернення не є можливим. За доводами Скаржника буквальне прочитання статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі» також вказує на те, що по завершенню виконання договору про публічну закупівлю повертається саме забезпечення виконання договору, а не сума, яка є відповідальністю гаранта.

21. Обґрунтовуючи підставу оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 Скаржник зазначив, що застосувавши до спірних правовідносин приписи статей 2, 123, 126, 129 ГПК України, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви Позивача та стягнення із Відповідача коштів у розмірі 21000,00 грн. При цьому при ухваленні додаткового рішення місцевий господарський суд не врахував правові позиції Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, викладені у:

- додатковій ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20 (при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін);

- постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20, від 11.11.2021 у справі № 873/137/21 (під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу);

- постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 (суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг);

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність);

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21 (подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат);

- додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

22. Також у касаційній скарзі на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 Скаржник просить скасувати додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 у справі № 910/2645/25; ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/2645/25 щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції - у повному обсязі.

23. Підставами касаційного оскарження додаткової постанови Скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України та вказав, що суд апеляційної інстанції застосував норми статей 2, 123, 126, 129 ГПК України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у:

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20 (не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного між ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність);

- постановах Верховного Суду від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19 та від 23.12.2021 у справі № 755/7943/20-ц («Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України). Отже, Сторона зобов`язана документально підтвердити такі витрати. Документом, який підтверджує понесення витрат може бути саме розрахунковий документ, такий як квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження);

- постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 (під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 6, 7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 6, 7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи);

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19 (Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін);

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 (суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Крім того, в силу вимог положень ГПК України, зокрема ст. 126 вказаного Кодексу, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені надані послуги мають бути детально описані та зазначені в акті наданих послуг. Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним);

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

24. За твердженнями Скаржника суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неспівмірність та необґрунтованість заявлених позивачем витрат на послуги правничої допомоги із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також, що розмір таких витрат є необґрунтованим. Проте, незважаючи на вказані висновки, вимоги Позивача були задоволені повністю та стягнуто з Відповідача на користь Позивача 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

25. Позивач у межах встановленого Верховним Судом строку із використанням підсистеми "Електронний суд" подав відзив на касаційні скарги, в якому просить суд залишити їх без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

26. Доводи відзиву переважно відтворюють мотиви, яких дійшли суди першої та апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваних рішень.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

27. 09.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" (підрядник) укладено договір про закупівлю послуг № (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого підрядник за завданням замовника, відповідно до умов цього договору, зобов`язується на свій ризик надати послуги: Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пункту вимірювання витрати газу ГРС Калинівка), відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації (які, з урахуванням частини 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (зі змінами та доповненнями), норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України (далі - роботи), а замовник - прийняти та оплатити такі роботи, відповідно до умов цього договору.

28. Згідно з пунктом 1.2 договору склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені Технічними, якісними та кількісними характеристиками (додаток №1), Договірною ціною (додаток №2) та графіком виконання робіт (додаток №3), які є невід`ємною частиною договору.

29. Загальна вартість виконуваних робіт за цим договором, що є ціною договору згідно з договірною ціною (додаток №2), становить 24 103 032,00 грн, у тому числі ПДВ - 4 017 172,00 грн (пункт 3.1 договору).

30. У додатковій угоді №1 від 07.11.2023 сторони обумовили, що ціна договору становить 24 102 996,35 грн.

31. Оплата за цим договором проводиться в такому порядку: замовник протягом 30 календарних днів, але не пізніше ніж через 20 календарних днів з моменту прийняття робіт, що підтверджуються актами приймання виконаних робіт та довідками про вартість виконаних робіт, перераховує на розрахунковий рахунок підрядника суму вартості прийнятих робіт (пункт 3.3 договору).

32. Відповідно до пункту 4.1 договору підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 365 календарних днів з дати укладання договору з обов`язковим дотриманням погодженого з замовником графіку виконання робіт (додаток №3).

33. Датою закінчення виконаних робіт підрядником вважається дата їх прийняття замовником в порядку передбаченому розділом 5 цього Договору. Виконання робіт може бути закінчено підрядником достроково за умови письмової згоди замовника (пункт 4.3 договору).

34. За умовами пунктів 4.4, 4.5 договору місце виконання робіт (далі - об`єкт) - ГРС Калинівка, м. Калинівка, Хмільницький район, Вінницька область. Передбачені цим договором роботи підрядник виконує в умовах діючого виробництва, яке є об`єктом підвищеної небезпеки. При цьому, підрядник виконує роботи не порушуючи режимів транспорту газу та роботи газотранспортної системи, вимог промислової безпеки та охорони праці із залученням своїх висококваліфікованих фахівців з використанням сучасних технологій.

35. Згідно з пунктами 5.1, 5.2 договору передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін. Акт приймання виконаних робіт та довідку про вартість виконаних робіт готує підрядник і надає його замовнику не пізніше 25 числа звітного місяця. Разом з актом приймання виконаних робіт підрядник надає замовнику повний комплект виконавчої документації за звітний період, оформленої належним чином, відповідно до вимог чинних нормативних документів у галузі будівництва.

36. Роботи вважаються прийнятими замовником в повному обсязі шляхом підписання замовником та підрядником без зауважень останнього акта приймання виконаних робіт та за умови наявності підписаних всіх актів приймання виконаних робіт за цим договором (пункт 6.18 договору).

37. Пунктом 7.3.1 договору закріплено обов`язок підрядника виконати якісно та у встановлені Графіком виконання робіт (додаток №3) строки роботи, відповідно до Технічних, якісних та кількісних характеристик (додаток №1), ДБН та іншої нормативної документації.

38. У випадку несвоєчасного виконання робіт, передбачених Графіком виконання робіт (додаток №3), до підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1% від вартості робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання робіт, а при порушенні строку виконання робіт більш ніж на 30 календарних днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

39. Згідно з пунктом 10.12.1 договору замовник має право отримати суму нарахованих штрафних санкцій та збитків, заподіяних невиконанням та/або неналежним виконанням договору підрядником, з сум, які підлягають виплаті підряднику. Оперативно-господарська санкція застосовується до підрядника після того, як він не сплатив у визначений строк штрафні санкції та/або збитки, згідно з розрахунком штрафних санкцій та/або збитків, направленого на його адресу. Про застосування оперативно-господарської санкції замовник зобов`язаний письмово повідомити підрядника.

40. Відповідно до умов пункту 6 розділу VI тендерної документації процедури закупівлі по предмету закупівлі "Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пункту вимірювання витрати газу ГРС Калинівка)", згідно з оголошенням про проведення процедури закупівлі №ІІА-2022-11-09-010793-а, оприлюдненого на вебпорталі Уповноваженого органу 09.11.2022, підрядник зобов`язується надати замовнику не пізніше дати укладення цього договору в забезпечення виконання договору безвідкличну безумовну банківську гарантію (далі - Гарантія) на суму 1 205 151,60 грн, що становить 5% відсотків ціни цього договору (пункт 10.9.1 договору).

41. Термін дії Гарантії - до 14.02.2024 включно (пункт 10.9.3 договору).

42. За змістом пункту 10.9.6 договору забезпечення виконання договору повертається у випадках передбачених статтею 27 Закону України "Про публічні закупівлі" за умови настання граничної дати оплати (остаточному розрахунку), згідно з умовами договору, протягом 5 банківських днів з дня настання таких обставин. Повернення забезпечення виконання договору здійснюється шляхом направлення відповідного листа (повідомлення) підряднику або банку-гаранту, у разі надання підрядником забезпечення виконання договору у вигляді оригіналу банківської гарантії у паперовій формі. Повернення забезпечення виконання договору, наданого у вигляді електронної банківської гарантії здійснюється шляхом направлення відповідного SWIFT-повідомлення через банк бенефіціара на адресу банка-гаранта. Моментом належного виконання зобов`язання замовника щодо повернення оригіналу гарантії є дата зазначена на відповідному супровідному листі (повідомленні) замовника.

43. Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє 395 календарних днів. В частині гарантійних зобов`язань договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (підпункт 11.1 пункту 11 договору).

44. Графіком виконання робіт (додаток №3 до договору) сторони погодили, що з моменту укладення договору: обстеження, розробка, подання на експертизи, усунення зауважень та отримання результатів експертиз робочої документації (І етап) мають бути завершені протягом 120 днів; виготовлення/придбання основних блоків та вузлів, будівельно-монтажні роботи, електромонтажні роботи (II етап) мають бути завершені протягом 300 днів; пусконалагоджувальні роботи (III етап) мають бути завершені протягом 365 днів.

45. 07.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОГТС України" (принципал) та АТ "КБ "Глобус" (банк-гарант) укладено договір про надання гарантії №30133/ЮГ-22, відповідно до пункту 1.1 якого Гарант надає гарантії виконання договору з метою забезпечення належного виконання принципалом умов договору, що укладається за результатами процедури закупівлі: "Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пунктів вимірювання витрат газу ГРС Калинівка)", згідно з оголошенням про закупівлю №UA-2022-11-09-010793-а, що проводилася ТОВ "ОГТС України" (бенефіціар).

46. Сума і валюта гарантії 1 205 151,60 грн. Строк дії гарантії - з 07.12.2022 до 14.02.2024 включно (пункти 2.1, 2.2 договору про надання гарантії).

47. 07.12.2022 АТ "КБ "Глобус" (гарант) видано банківську гарантію №30133, якою гарант гарантував належне виконання принципалом (Позивачем) зобов`язань по виконанню договору та безумовно зобов`язався протягом п`яти банківських після отримання вимоги бенефіціара (Відповідача) сплатити йому повну суму банківської гарантії у розмірі 1 205 151,60 грн без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання інших умов, за умови, що в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачені у зв`язку з невиконанням/неналежним виконанням принципалом зобов`язань за договором.

48. Пунктом 10.9.5 договору встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) підрядником своїх зобов`язань за цим договором замовник має право одержати задоволення своїх вимог, передбачених умовами цього договору та чинним законодавством України, на умовах визначених гарантією.

49. Позивач зазначав, що 26.01.2024 він отримав лист Банку-гаранта від 26.01.2024 №1-400, яким останній повідомив, що до нього надійшла вимога SWIFT повідомлення O UGASUAUKXXX 798 DEM-25012024/1 (suffix 35) про оплату гарантійного платежу за банківською гарантією від 07.12.2022 №30133, що надана на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОГТС України" в розмірі 1 205 151,60 грн. Відповідно до зазначеної інформації у SWIFT повідомленні О UGASUAUKXXX 798 DEM-25012024/1 письмова вимога Відповідача на оплату банківської гарантії виставлена у зв`язку з неналежним виконанням позивачем зобов`язань за договором.

50. Платіжною інструкцією кредитового переказу від 02.02.2024 №11527 підтверджено перерахування банком на користь відповідача суми банківської гарантії у розмірі 1 205 151,60 грн.

51. 02.02.2024 Позивач сплатив на користь АТ "КБ "Глобус" грошові кошти у розмірі 1 205 151,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 02.02.2024 №2557.

52. Позивач стверджував, що роботи за договором виконані в повному обсязі. Однак, відповідачем, в силу приписів статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі", не повернуто грошові кошти, які ним отримані в якості забезпечення виконання договору, що стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.

53. Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказував про неналежне виконання підрядником зобов`язань за договором, що є підставою для задоволення замовником (бенефіціаром) своїх вимог на умовах, визначених гарантією.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

54. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевірив у межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, з урахуванням викладеного у відзиві, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, та дійшов таких висновків.

55. Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі наступних правочинів:

- договору про закупівлю послуг від 09.12.2022 №, укладеного між Позивачем (підрядник) та Відповідачам (замовник), та за правовою природою є договором будівельного підряду;

- договору про надання гарантії від 07.12.2022 №30133/ЮГ-22, укладеного між Позивачем (принципал) та АТ "КБ "Глобус" (банк-гарант);

- Банківської гарантії від 07.12.2022 №30133, наданої банком Відповідачу, яка є одностороннім правочином та одним з видів забезпечення виконання зобов`язань.

56. Положеннями статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що договір про закупівлю укладається, відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

57. Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

58. Відповідно до статті 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

59. Статтею 560 ЦК України встановлено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

60. За приписами статті 561 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

61. Зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання (стаття 562 ЦК України).

62. Згідно зі статтею 563 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму, відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

63. Таким чином, враховуючи наведені вище норми, підставою для пред`явлення вимог до гаранта є порушення зобов`язань з боку принципала, але не у відношенні гаранта, а щодо бенефіціара за основним зобов`язанням.

64. Тобто, підставою для виконання гарантом своїх зобов`язань є особливий стан сторін в основній угоді, в якій гарант не є суб`єктом. Іншими словами, гарант сплачує відповідну суму бенефіціару при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань.

65. Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 №639, відповідно до пункту 9 частини 3 розділу І якого гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку.

66. За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

67. Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

68. У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів.

69. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися.

70. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 01.04.2019 у справі №910/2693/18, від 27.01.2020 у справі №911/1867/18.

71. З огляду на наведене, під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання. Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

72. Отже, неналежне виконання зобов`язання - це порушення умов, визначених змістом зобов`язання (виконання зобов`язання з певними недоліками, дефектами). При неналежному виконані боржник виконує обов`язок, але з порушенням певних умов, які складають зміст договору або визначені законом.

73. За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

74. Статтею 875 ЦК України встановлено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

75. Згідно зі статтею 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

76. За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття. Замовник, який попередньо прийняв окремі етапи робіт, несе ризик їх знищення або пошкодження не з вини підрядника, у тому числі й у випадках, коли договором будівельного підряду передбачено виконання робіт на ризик підрядника. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї з сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

77. Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до пункту 1.2 договору від 09.12.2022 № сторонами визначено, що склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені Технічними вимогами і якісними характеристиками (додаток №1), Договірною ціною (додаток №2) та Графіком виконання робіт (додаток №3), які є невід`ємною частиною договору.

78. У пункті 4.1 договору сторонами узгоджено, що підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 365 календарних днів з дати укладання цього договору з обов`язковим дотриманням погодженого з замовником Графіку виконання робіт (додаток №3), що додається до цього договору та є невід`ємною його частиною.

79. Відповідно до пункту 4.2 договору строки виконання робіт можуть бути змінені з внесенням відповідних змін у цей договір у випадках, передбачених чинним законодавством України.

80. У пункті 4.3 договору узгоджено, що датою закінчення виконаних підрядником робіт вважається дата їх прийняття замовником в порядку, передбаченому розділом 5 цього договору.

81. Так, у додатку №3 до договору, яким сторонами затверджено Графік виконання робіт, де визначено наступні строки: обстеження, розробка, подання на експертизи, усунення зауважень за отримання результатів експертиз робочої документації - 120 календарних днів (до 08.04.2023); виготовлення/придбання основних блоків та вузлів, будівельно-монтажні роботи, електромонтажні роботи - 300 календарних днів (до 05.10.2023); пусконалагоджувальні роботи - 365 календарних днів (до 09.12.2023).

82. Згідно з пунктом 5.1 договору передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін.

83. Акт приймання виконаних робіт та довідку про вартість виконаних будівельних робіт готує підрядник і надає його замовнику не пізніше 25 числа звітного місяця. Разом з актом приймання виконаних робіт підрядник надає замовнику повний комплект виконавчої документації за звітний період, оформленої належним чином, відповідно до вимог чинних нормативних документів у галузі будівництва (пункт 5.2 договору).

84. У випадку ненадання або надання підрядником замовнику неповного комплекту виконавчої документації, замовник набуває право не приймати та не оплачувати акти приймання виконаних робіт, до моменту надання повного комплекту виконавчої документації (пункт 5.3 договору).

85. За умовами пункту 7.3.1 договору підрядник зобов`язаний виконати якісно та у встановлені Графіком виконання робіт (додаток №3) строки роботи, відповідно до Технічних вимог та якісних характеристик (додаток №1), ДБН та іншої нормативної документації.

86. Пунктом 6.18 договору встановлено, що роботи вважаються прийнятими замовником в повному обсязі шляхом підписання замовником та підрядником без зауважень останнього акта приймання виконаних робіт та за умови наявності підписаних всіх актів приймання виконаних робіт за цим договором.

87. У свою чергу, судами попередніх інстанцій встановлено, що Позивачем виконано умови договору, що підтверджується, зокрема: актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 01.05.2023 №53; актом вартості устаткування; актом приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2024 року №1; актом приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2024 року №1; актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2023 року №1; актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2023 року №1; актом вартості устаткування за грудень 2023 року. Наведені акти підписані без зауважень обома контрагентами.

88. Крім того, в матеріалах справи наявний акт про завершення робіт від 05.12.2024 по договору від 09.12.2022 №, яким підтверджено, що відповідно до цього договору підрядник виконав, а замовник прийняв визначені предметом договору послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (ремонт пункту вимірювання газу ГРС "Калинівка"). Вартість послуг склала 23 717 881,77 грн, економія вартості фактично виконаних робіт відбулась за рахунок уточнення обсягів робіт. Якість виконаних ТОВ "Норма Плюс" робіт відповідає вимогам державних будівельних норм та стандартів, інших нормативних документів, що регламентують проведення будівельних робіт, технічним характеристикам нормативно-технічної документації та документації заводів, фірм виробників. Акт підписаний обома контрагентами без зауважень.

89. Враховуючи вищевикладені обставини Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо того, що роботи за договором виконанні Позивачем у повному обсязі, а Відповідачем вказані роботи прийняті без будь-яких зауважень 05.12.2024.

90. В пункті 10.9.6 договору сторонами передбачено, що забезпечення виконання договору повертається у випадках, передбачених статтею 27 Закону України "Про публічні закупівлі" за умови настання граничної дати оплати (остаточному розрахунку), згідно з умовами договору, протягом 5 банківських днів з дня настання таких обставин.

91. За приписами частини другої статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю, а також за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

92. Тобто, за змістом вказаної норми Закону, яка безпосередньо регулює відносини суб`єктів господарювання у процедурі публічних закупівель, чітко передбачений момент повернення замовником забезпечення договору - після його виконання учасником-переможцем, в той час як можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору.

93. При цьому, невиконання має місце лише у випадку відсутності дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/4460/19, від 14.01.2019 у справі №910/3777/18.

94. Тобто, з моменту повного виконання Позивачем зобов`язань за договором та проведення остаточних розрахунків, у Відповідача виникло зобов`язання щодо повернення забезпечення виконання договору, що не виконано відповідачем в порушення вимог статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі" та пункту 10.9.6 договору.

95. Враховуючи вищевказане, Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для повернення замовником (Відповідачем) забезпечення виконання договору про закупівлю послуг після виконання учасником-переможцем договору, не залежно від доводів Скаржника про неналежне виконання позивачем умов договору в частині строків виконання робіт.

96. При цьому, судами обґрунтовано взято до уваги висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 25.09.2024 у справі №910/12114/23 та від 25.03.2025 №910/11352/24, в яких Верховний Суд виснував: "До того ж до правовідносин у даній справі підлягає застосуванню не лише Цивільний кодекс України та Господарський кодекс України, а і спеціальний закон - Закон України "Про публічні закупівлі", відповідно до частини другої статті 27 якого замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю, а також за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин. Тобто вказана норма Закону, яка безпосередньо регулює відносини суб`єктів господарювання у процедурі публічних закупівель, чітко передбачає момент повернення замовником забезпечення договору - після його виконання учасником-переможцем, у той час як можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору. При цьому, невиконання має місце лише у випадку відсутності дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання".

97. Отже, враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що Позивач здійснив повне виконання зобов`язання за договором, укладеним між сторонами, та про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі" та пункту 10.9.6 договору у вигляді повернення замовником (відповідачем) суми забезпечення виконання договору про закупівлю послуг після виконання учасником-переможцем договору.

98. Доводи Скаржника щодо необхідності відступу від висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 25.09.2024 у справі №910/12114/23, відхиляються судом з огляду на їх необґрунтованість.

99. Верховний Суд звертає увагу, що з огляду на зміст вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити належне обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частину статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

100. Необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, Суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування.

101. Проте Скаржник у касаційній скарзі, у контексті положень пункту 2 частини другої статті 287 ГПК, не навів вагомих і достатніх аргументів, які би дійсно свідчили про обґрунтованість необхідності відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у пунктах 5.52-5.54 постанови від 25.09.2024 у справі №910/12114/23 щодо застосування статті 27 Закону "Про публічні закупівлі", а саме не довів наявності причин для такого відступу (неефективність, помилковість, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість судового рішення; зміна суспільного контексту). Аргументи Скаржника у відповідній частині фактично ґрунтуються на власному тлумаченні норм права, що регулюють спірні правовідносини, та на незгоді з правовою позицією, викладеною у вказаній постанові; у свою чергу вони не містять фундаментальних обґрунтувань щодо підстав для відступу від правової позиції, вміщеної у вказаній постанові.

102. Водночас Суд вважає, що сформований Верховним Судом узагальнений висновок про те, що підставою для утримання банківської гарантії є саме невиконання договору, а не певне порушення строків його виконання, відповідає змісту такого забезпечувального заходу виконання зобов`язань як гарантія, статті 27 Закону "Про публічні закупівлі", а також загальним засадам цивільного законодавства, таким як справедливість, добросовісність і розумність, та не вбачає підстав для відступу від вказаної правової позиції за наведених Скаржником підстав.

103. Посилання Скаржника на те, що наведені висновки Верховного Суду зроблені без урахування правової позиції, викладеної об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 17.05.2024 у справі №910/17772/20, Суд вважає безпідставними, оскільки у наведених Скаржником постановах не міститься протилежних висновків щодо правової природи банківської гарантії та її значення у правовідносинах між принципалом, гарантом та бенефіціаром. Окрім того, під час вирішення спору у справі №910/17772/20 перед Судом постало питання, чи вправі гарант робити власні висновки щодо наявності чи відсутності обов`язку принципала, чи гарант зобов`язаний платити, якщо вимога та додані документи (якщо вони передбачені умовами гарантії) за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії. При цьому спір у справі №910/17772/20 виник між гарантом та бенефіціаром. Водночас касаційний перегляд у постанові Верховного Суду, про відступ від висновків в якій зазначає Скаржник, здійснювався щодо інших сторін спірних правовідносин (боржника і кредитора) та щодо інших питань, які входили у предмет доказування у спорі, а саме щодо наявності/відсутності виконання договору, забезпеченого гарантією, підстав для повернення гарантії тощо. Відтак, порівнювані справи не є подібними за змістовним та суб`єктним критеріями.

104. З огляду на викладене Суд вважає, що підстави для відступу від наведених Скаржником висновків Верховного Суду відсутні.

105. Щодо касаційного оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 у справі №910/2645/25 Суд зазначає таке.

106. Відповідно до частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

107. Частиною 3 статті 244 ГПК України унормовано, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі та в тому самому порядку, що й судове рішення.

108. Згідно з частинами 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

109. Статтею 16 ГПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

110. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

111. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

112. Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

113. На підтвердження розміру витрат на правову допомогу Позивач надав договір про надання правової допомоги від 23.12.2023 №13/23, укладений між Адвокатським об`єднанням "Міжнародна правова безпека" (адвокатське об`єднання) та ТОВ "Норма Плюс" (клієнт), відповідно до пункту 1.1 якого цей договір регулює правовідносини сторін, за якою адвокатське об`єднання зобов`язується надавати правову допомогу клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

114. За умовами пункту 3.1 договору за правову допомогу, передбачену цим договором, клієнт сплачує адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі, встановленому за домовленістю сторін у додатку до договору.

115. Сторонами підписано додаткову угоду від 27.01.2025 №4, в якій визначено, що 1 година надання послуг коштує 3 000,00 грн.

116. Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що надані Позивачем документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, розумної необхідності таких витрат.

117. У той же час, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

118. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

119. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Однак, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

120. Так, згідно з приписами частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

121. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії/ бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

122. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7 та 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

123. Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 ГПК України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

124. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

125. У постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, у додаткових постановах Верховного Суду від 29.02.2024 у справі № 917/272/23, від 05.03.2024 у справі № 916/2266/22, від 17.04.2024 у справі № 910/19865/21 зазначено, що суд при зменшенні витрат на правову допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

126. Суд не виявив порушень судами попередніх інстанцій норм процесуального права при ухвалені оскаржуваних рішень в частині стягнення з Відповідача 50% від вартості витрат Позивача на правову допомогу. Висновки судів попередніх інстанцій щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 21 000,00 грн, що становить 50% від суми таких витрат, вказаних в актах прийому-передачі наданих послуг, є справедливим та співрозмірним стягненням.

127. Враховуючи викладене, у зв`язку з недоведеністю порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваних рішень, відсутні підстави для їх зміни чи скасування.

128. З огляду на вказане вище Суд також відхиляє доводи Скаржника щодо касаційного оскарження додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025.

129. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній додатковій постанові у справі, що розглядається, вважав справедливим та розумним задовольнити подане клопотання Позивача, стягнувши з Відповідача 18 000,00 грн за супровід справи в суді апеляційної інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції дослідив та оцінив обґрунтованість заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

130. Доводи Скаржника не спростовують зазначених висновків суду, а є переоцінкою мотивів, якими керувався суд апеляційної інстанції.

131. Суд зауважує, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Сама лише незгода Скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин в контексті критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваної додаткової постанови.

132. Таким чином, Суд вважає, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваної додаткової постанови врахував ключові обставини, які необхідні під час розгляду заяви про розподіл витрат на правничу допомогу, оцінив витрати у контексті принципів розумності, співмірності, обґрунтованості і дійшов висновку про її задоволення.

133. Зважаючи на викладене, оскільки під час касаційного провадження доводи Скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в цьому випадку не знайшли свого підтвердження, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

134. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

135. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

136. Верховний Суд, переглянувши рішення, додаткове рішення суду першої інстанції, постанову та додаткову постанову суду апеляційної інстанції в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що вони ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Судові витрати

137. Понесені Скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на Скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2025, постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 у справі №910/2645/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2025, постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 у справі № 910/2645/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

І. Кондратова