ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 927/842/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий, Волковицька Н.О., Мачульський Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Амірханяна Р.К.

та представників

ОГП: Гудименко Ю.В.,

позивача: не з`явились,

відповідача: Прохоренко М.М. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025

та рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.11.2024

у справі № 927/842/24

за позовом Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Олишівської селищної ради Чернігівської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів"

про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення 34 921,47 грн,

В С Т А Н О В И В:

Козелецька окружна прокуратура в інтересах держави в особі Олишівської селищної ради Чернігівської області (далі - Селищна рада) звернулась до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" (далі - ТОВ "Енера Чернігів"), в якому просила визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 12.09.2023 щодо внесення змін та доповнень до договору про постачання електричної енергії споживачу № 3133819 від 05.01.2023, укладену між Селищною радою та ТОВ "Енера Чернігів", та стягнути з відповідача 34 921,47 грн безпідставно збережених коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внесення спірною додатковою угодою змін до договору зроблено з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", а отже така угода підлягає визнанню недійсною, а надмірно сплачені кошти підлягають поверненню до бюджету.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 18.11.2024 (суддя Кузьменко Т.О.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 (колегія суддів у складі: Станік С.Р. - головуючий, Гончаров С.А., Михальська Ю.Б.), позов задоволено повністю. Визнано недійсною додаткову угоду № 6 від 12.09.2023 про внесення змін та доповнень до договору № 3133819 про постачання електричної енергії споживачу від 05.01.2023, укладену між Селищною радою та ТОВ "Енера Чернігів". Стягнуто з ТОВ "Енера Чернігів" до бюджету територіальної громади Селищної ради кошти в сумі 34 921,47 грн.

Судами обох інстанцій встановлено, що Селищною радою 29.11.2022 на веб-порталі публічних закупівель "Prozorro" розміщено оголошення UA-2022-11-29-006271-а про проведення відкритих торгів із закупівлі електричної енергії обсягом 197500 кВт за бюджетні кошти на суму 1 185 000 грн.

За результатами закупівлі між Селищною радою та ТОВ "Енера Чернігів" 05.01.2023 укладено договір про закупівлю № 3133819 про постачання електричної енергії споживачу.

Умови договору розроблені відповідно до Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про ринок електричної енергії", Закону України "Про публічні закупівлі", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" (далі - Постанова № 1178).

Відповідно до п. 2.2 договору очікуваний обсяг постачання електричної енергії у 2023 році згідно з додатком 1 до договору становить 197 500 кВт/год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу електричної енергії у оператора.

Пунктом 3.1 договору визначено, що початок постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору, тобто з 01.01.2023.

Відповідно до п. 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до Механізму визначення ціни електричної енергії, що є додатком 3 до цього договору та з урахуванням п. 19 Постанови № 1178. Додатковою угодою № 1 від 25.01.2023 внесені зміни до договору 33133819 від 05.01.2023 та змінено назву додатку № 3 замість "Механізм визначення вартості електричної енергії" на "Перелік об`єктів, на які буде здійснюватися постачання електричної енергії".

Пунктом 5.2 договору визначено, що наявність факту коливання ціни товару на ринку підтверджується довідками уповноважених на те органів щодо розміру цін на товар за розрахунковий період. Відповідно до ч. 6 ст. 67 Закону України "Про ринок електричної енергії" з урахуванням листа Мінекономрозвитку від 14.08.2029 №3304-04/33869-06 "щодо зміни ціни у договорах постачання електричної енергії, сторони також можуть використовувати інформацію з веб-сайту ДП "Оператор ринку" для підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.6 договору).

Відповідно до п. 5.15 договору комерційна пропозиція, яка є додатком 2 до цього договору, має містити інформацію в тому числі і про ціну на електричну енергію.

Згідно з комерційною пропозицією ціна (тариф) електричної енергії, тому числі диференційовані ціни (тарифи) становить 4,439994937 грн за 1 кВт/год з ПДВ.

Згідно з п. 13.4 договору істотні умови, в тому числі ціна за одиницю товару, можуть змінюватися, шляхом укладення відповідної додаткової угоди до даного договору у наступних випадках:

2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку, (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна привести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення. У цьому випадку сторони погоджуються, що зміна ціни здійснюється у такому порядку:

- підставою для зміни ціни є письмове звернення сторони договору та коливання ціни на ринку;

- сторони погоджуються, що збільшення ціни за одиницю товару відбувається пропорційно коливанню цін на ринку, але не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку;

- сторони погоджуються, що документальне підтвердження ціни на ринку має містити інформацію про період коливання ціни, а саме: з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару та до моменту виникнення необхідності у внесенні відповідних змін;

- сторони погоджуються, що жоден документ, який підтверджує коливання ціни на ринку не може містити один і той самий період;

- сторони погоджуються та допускають, що документальним підтвердженням коливання ціни на ринку можуть бути надані документи, які видані уповноваженими на це органами (ДП Зовнішінформ, Торгово-промисловою палатою тощо) та які підтверджують коливання ціни на ринку такого товару, або інші факти, на які посилається сторона або інші документи органу, установи чи організації, які мають повноваження здійснювати моніторинг цін на товари, визначати зміни ціни такого товару на ринку, та з урахуванням листа Мінекономрозвитку від 14.08.2019 № 3304-04/33869-06 "Щодо зміни ціни у договорах постачання електричної енергії", Сторони також можуть використовувати інформацію з веб-сайту ДП "Оператор ринку".

Документальне підтвердження ціни на ринку має містити:

- інформацію про стан цін щонайменше на дві дати, що визначають початок (моменту укладання договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару) та кінець часового інтервалу, у якому здійснювалось погодження цін;

- результат порівняння цін у відсотковому вираженні.

У подальшому між сторонами укладено ряд додаткових угод до договору, що стосуються зміни ціни за одиницю товару, а саме:

- додаткова угода № 2 від 30.01.2023, якою збільшено ціну за одиницю товару до 4,481563 грн за 1 кВт/год з ПДВ;

- додаткова угода № 3 від 02.05.2023, якою збільшено ціну за одиницю товару до 4,5415272 грн за 1 кВт/год з ПДВ;

- додаткова угода № 4 від 19.07.2023, якою збільшено ціну за одиницю товару до 4,6073472 грн за 1 кВт/год з ПДВ;

- додаткова угода № 5 від 10.08.2023, якою збільшено ціну за одиницю товару до 4,7900928 грн за кВт/год з ПДВ.

Підставою для внесення змін до договору визначено Постанову НКРЕКП № 1788 від 21.12.2022 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК "Укренерго" на 2023 рік", відповідно до якої встановлено тариф на послуги з передачі електричної енергії на період з 01.01.2023 по 31.03.2023 на рівні 0,38028 грн/кВт*год (без ПДВ); на період з 01.04.2023 по 30.06.2023 на рівні 0,43025 грн/кВт*год (без ПДВ); на період з 01.07.2023 по 31.12.2023 (включно) на рівні 0,48510 грн/кВт*год (без ПДВ).

12.09.2023 укладена спірна додаткова угода № 6, відповідно до якої сторони домовились збільшити ціну за 1 кВт/год на 13,42% та викласти п.1 додатку №2 "Комерційна пропозиція" договору про постачання електричної енергії споживачу №3133819 від 05.01.2023 в наступній редакції: "Ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) та становить 5,3546832 грн за 1 кВт*год з ПДВ".

Документальним обґрунтуванням для укладання додаткової угоди № 6 став Експертний висновок Харківської торгово-промислової палати № 880/23 від 01.09.2023, де визначено: Середньозважена ціна електричної енергії на РДН в ОЕС України за липень (01.07-31.07) 2023 року, грн/МВт.год - 3 669,87 (без ПДВ). Середньозважена ціна електричної енергії на РДН в ОЕС України за серпень (01.08-31.08) 2023 року, грн/МВт*год - 4 162,23 (без ПДВ). Відсоток коливання ціни +13,42%.

У матеріалах справи також наявні відомості середньозважених цін РДН в ОЕС України, розміщені на веб-сайті АТ "Оператор ринку" (https://www.oree.com.ua).

Відповідно до актів прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії за жовтень-грудень 2023 року постачальником передано, а споживачем прийнято електроенергію в кількості 61851 кВт/год на суму 331 193, 50 грн:

1. Акт № 3-1 від 07.11.2023 приймання-передачі товарної продукції -активної електричної енергії ТОВ "Енера Чернігів" передало Селищній раді електричної енергії за жовтень 2023 року в об`ємі 12372 кВт/год на загальну суму 66 248,14 грн з ПДВ, за ціною 5,грн/ кВт/год. Селищною радою на рахунок ТОВ "Енера Чернігів" перераховано кошти згідно платіжних інструкцій №№ 272-278 від 07.11.2023;

2. Акт № 3-1 від 06.12.2023 приймання-передачі товарної продукції -активної електричної енергії ТОВ "Енера Чернігів" передало Селищній раді електричної енергії за листопад 2023 року в об`ємі 23051 кВт/год на загальну суму 123 430,80 грн з ПДВ, за ціною 5,354683094грн/ кВт/год. Селищною радою на рахунок ТОВ "Енера Чернігів" перераховано кошти згідно платіжних інструкцій №№ 434-440 від 06.12.2023;

3. Акт № 3-1 від 25.12.2023 приймання-передачі товарної продукції -активної електричної енергії ТОВ "Енера Чернігів" передало Селищній раді електричної енергії за грудень 2023 року в об`ємі 26428 кВт/год на загальну суму 141 513, 56 грн з ПДВ, за ціною 5, грн/ кВт/год. Селищною радою на рахунок ТОВ "Енера Чернігів" перераховано кошти згідно платіжних інструкцій №№ 655, 659, 660, 662, 664, 666, 667 від 25.12.2023.

Як зазначає прокурор у позовній заяві в обґрунтування вимог про стягнення коштів, з огляду на те, що спірна додаткова угода підлягає визнанню недійсною, грошові кошти в сумі 34 921, 47 грн (різниця між сумою коштів, які фактично перераховано позивачем за електроенергію, визначеній з урахуванням додаткової угоди, та сумою за електроенергію по ціні відповідно до договору без урахування спірної додатковою угоди) є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний повернути їх позивачу.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при збільшенні ціни за додатковою угодою № 6 від 12.09.2023 перевищено максимально допустиме збільшення згідно п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (до 10%), а саме: первісна ціна за додатковими угодами № 2-5 становила 4,7900928 грн з ПДВ, збільшена ціна згідно з додатковою угодою № 6 від 12.09.2023 склала 5,3546832 грн з ПДВ, різниця + 13,42 %, і така поведінка сторін призвела до повного нівелювання результатів відкритих торгів. Додаткова угода № 6 від 12.09.2023 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 3133819 від 05.01.2023 суперечить нормам ЦК України, Закону України "Про публічні закупівлі" (п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону), п.п. 2 п. 19 Постанови КМУ № 1178, а тому підлягає визнанню недійсною з урахуванням вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України. Різниця між сумою коштів, які фактично перераховано позивачем за електроенергію, визначеній з урахуванням додаткової угоди, та сумою за електроенергії по ціні відповідно до договору без урахування спірної додаткової угоди, становить 34 921, 47 грн, у зв`язку з чим грошові кошти в сумі 34 921, 47 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний повернути їх позивачу, що відповідає приписам ст.ст. 216, 1212 ЦК України.

Не погоджуючись з постановою апеляційного та рішенням місцевого господарських судів, відповідач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що під час дії правового режиму воєнного стану публічні закупівлі товарів, робіт та послуг здійснюються відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених Постановою 1178. Підпунктами 1, 2 та 7 пункту 19 Особливостей передбачено, що істотні умови договору про закупівлю можуть змінюватися у разі, зокрема, погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення. Отже, під час дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, відсоток, на який можливо підняти ціну за одиницю товару, необмежений, а замовник може підняти ціну пропорційно тому, як вона змінилася на відповідному ринку, за умови, що таке підвищення має бути пропорційним коливанню цін на ринку, тобто не можна збільшувати ціну на товар більше, ніж підвищилися ціни на ринку за певний період; інформацію щодо коливання ціни товару на ринку можуть надавати уповноважені на те згідно із законодавством органи, установи, організації. Відтак, Постановою № 1178 2 на час дії правового режиму воєнного стану та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, зняв обмеження на допустимий відсоток підвищення ціни та на періодичність такого підвищення. Крім цього, відповідачем було надано обґрунтований розрахунок підвищення ціни (тарифу) електричної енергії з урахуванням Особливостей, з якого прослідковується тенденція пропорційності підвищення ціни укладеного між сторонами Договору та росту цін на електричну енергію на РДН в ЕС України. Також системний аналіз положень ст.ст. 11, 177, 202, 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей), а тому підстави для стягнення спірних коштів - відсутні.

Скаржником умотивовано подання касаційної скарги на підставі п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме:

- наявні підстави для відступу від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, щодо застосування п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" в частині неможливості підняття ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від тієї, що встановлена у договорі. Вказаний висновок є застарілим, враховуючи зміни в чинному законодавстві, спричинені встановленням в Україні правового режиму воєнного стану та законодавчо врегулюваним питанням правовідносин, які склалися між сторонами правочину укладеного відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» та «Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», затверджених Постановою №1178. В цьому контексті скаржник також звертає увагу на ухвалу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2025 у справі № 920/19/24, якою останню передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з необхідністю відступити від висновку, викладеного у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 щодо застосування п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону «Про публічні закупівлі» (передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, зокрема, зазначив, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану згідно з Указом Президента України № 61/2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 12.10.2022 № 1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування»; з урахуванням змісту положень наведеної постанови наразі надано право сторонам договору збільшувати ціну за одиницю товару на відсоток коливання такої ціни у бік збільшення (без прив`язки до обмеження у 10 %);

- відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування судами при розгляді справ щодо визнання недійсними додаткових угод до договорів про постачання електричної енергії (укладених після прийняття Постанови № 1178) та стягнення грошових коштів, норм статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" у поєднанні з «Особливостями здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», затвердженими Постановою №1178.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.04.2025 відкрито провадження за касаційною скаргою з підстав, визначених п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначено останню до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.05.2025 та надано строк на подання відзивів на касаційну скаргу до 02.05.2025.

До Верховного Суду 24.04.2025 від Козелецької окружної прокуратура надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому прокурор просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на помилковість доводів скаржника та правильність висновків судів. При цьому звертає увагу на постанову Верховного Суду від 28.08.2024 у справі № 918/694/23, у якій зазначено, що "...посилання скаржника на підпункт 2, підпункт 7 пункту 19 особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 не свідчить про зміну законодавства у відповідній категорії спору, оскільки: 1) постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом; 2) їх зміст лише деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого даною нормою".

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.05.2025 зупинено касаційне провадження у справі № 927/842/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.

Великою Палатою Верховного Суду 21.11.2025 прийнято постанову у справі № 920/19/24, яку було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 15.12.2025.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.01.2026 поновлено касаційне провадження у справі № 927/842/24 та призначено касаційну скаргу ТОВ "Енера Чернігів" до розгляду на 10.02.2026.

Переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного та рішення місцевого господарських судів, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла таких висновків.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої п. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Питання допустимості збільшення сторонами договору ціни товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни згідно з п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/2321/22, за наслідками розгляду якої ухвалено постанову від 24.01.2024, правові висновки якої правомірно враховано судами попередніх інстанцій при розгляді даної справи.

Відповідаючи на це питання Велика Палата Верховного Суду виснувала, що норми п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" не дозволяють збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю з огляду на таке:

"43. Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

44. Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

45. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

46 За частиною другою статті 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору.

47. Згідно з частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

48. Відповідно до частини першої статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

49. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

50. Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

51. Згідно із частинами першою, другою статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

52. Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

53. Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

54. Із системного тлумачення наведених норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

55. Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 Цивільного кодексу України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

56. У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

57. В іншому випадку не досягається мета Закону України "Про публічні закупівлі", яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

58. Наведене підтверджується також історичним тлумаченням норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі". У цьому Законі в редакції до 19.04.2020 норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 була викладена в статті 36 та мала такий зміст: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі".

59. Отже, вказана норма Закону України "Про публічні закупівлі" в редакції до 19.04.2020 не дозволяла зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю, проте не обмежувала сторони в можливості багато разів змінювати (не було обмежень щодо строків зміни ціни) таку ціну протягом дії договору в межах встановлених 10 % у разі коливання ціни такого товару на ринку.

60. Зазначена норма була змінена Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель" № 114-IX від 18.09.2019 (надалі - Закон № 114- ІХ), яким Закон України "Про публічні закупівлі" було викладено в новій редакції. При цьому зазначена норма була викладена в пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та доповнена умовою, що така зміна ціни в бік збільшення не може відбуватись частіше ніж один раз на 90 днів, крім закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії.

61. Отже, в новій редакції норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" не змінила свого змісту щодо розміру зміни ціни за одиницю товару (не більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю), проте була доповнена умовою, яка обмежила строки зміни такої ціни, а саме не частіше ніж один раз на 90 днів.

62. Як убачається з пояснювальної записки до проєкту Закону № 114-ІХ, метою його прийняття було удосконалення системи публічних закупівель, спрямованої на розвиток конкурентного середовища та добросовісної конкуренції у сфері закупівель, а також забезпечення виконання міжнародних зобов`язань України у сфері публічних закупівель, у тому числі протидії "ціновому демпінгу", коли учасник процедури закупівлі пропонує значно занижену ціну товару, щоб перемогти, а потім через додаткові угоди суттєво збільшує ціну товару та відповідно зменшує обсяг закупівлі, чим нівелює результати публічної закупівлі.

63. За такої мети очевидно, що зміни, внесені законодавцем Законом № 114-ІХ у вказану норму пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель використовувати "ціновий демпінг" з подальшим збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю".

Вищевикладене підсумовано Великою Палатою Верховного Суду у такий правовий висновок (пункти 88-90 постанови від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22):

«Ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 Цивільного кодексу України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі».

За позицією скаржника, вбачається необхідність відступлення від застосованого судами правового висновку Великої палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 щодо застосування п. 2 ч. 5 ст. Закону України "Про публічні закупівлі".

Скаржник звертає увагу, що з 19.10.2022 на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, замовники, що зобов`язані здійснювати публічні закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до Закону, проводять закупівлі відповідно до Закону з урахуванням особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 (із змінами), яка прийнята Урядом на виконання вимог Закону. Підпунктом 7 пункту 19 вказаних особливостей передбачено випадок внесення змін до істотних умов у разі зміни зокрема середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед", що застосовується в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни. Підпунктом 2 пункту 19 особливостей передбачено внесення змін у разі погодження зміни ціни такого товару на ринку, що відбулась з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню цині такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна привести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.

На думку скаржника, відповідні норми свідчать, що зміна ціни у разі коливання ціни товару на ринку могла у період дії відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі" відбуватися не обмежуючись періодичністю та відсотковою межею, пропорційно до такого коливання, яке фактично відбувається і є документально підтвердженим.

Згідно з абз. 3 п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України у разі подання касаційної скарги на підставі п. 2 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

З огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої п. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити належне обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) і стабільності. Єдність однакового застосування закону забезпечує правову визначеність та втілюється шляхом однакового застосування судом того самого закону в подібних справах.

У пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v.United Kingdom) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

Верховний Суд звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення Європейським судом з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

Задля гарантування юридичної визначеності Верховний Суд має відступати від попередніх висновків лише за наявності для цього належної підстави. Так, суд може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 05.12.2018 у справі № 757/1660/17-ц, від 15.05.2019 у справі № 227/1506/18, від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц, від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц, від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17, від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18, від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, від 08.06.2022 у справі № 362/643/21.

Отже, підставами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту. Водночас з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

Такий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16.

Зважаючи на викладене, у касаційній скарзі скаржник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин справи.

Однак скаржником у касаційній скарзі не наведено вагомих та достатніх аргументів, які б свідчили про помилковість правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, на підставі якої вже сформована усталена практика, а також в чому полягає необхідність відступлення від такого висновку стосовно застосування норм права у подібних правовідносинах у цій справі.

Крім цього, питання відступу від вказаної позиції розглянуто Великою Палатою Верховного Суду у справі № 920/19/24, у якій викладено такі висновки:

« 205. Зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, в тому числі і у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

206. Зміни та доповнення до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанту визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару та не скасовують встановлену первісною редакцією цього Закону заборону збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

207. Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.».

Отже, доводи скаржника фактично зводяться до власного суб`єктивного тлумачення норм права та власних заперечень висновку Верховного Суду, який викладений у наведеній скаржником постанові. У той же час такі доводи не містять фундаментальних обґрунтувань щодо підстав для відступу від правової позиції, яка міститься у зазначеній постанові.

Відтак, судова колегія не вбачає підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, а застосування судами при розгляді спору відповідного правового висновку є правильним.

В свою чергу у справі № 927/842/24 судами обох інстанцій встановлено, що п.п. 2 п. 19 "Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування", затверджених Постановою №1178, встановлено, що зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.

Зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку, що обґрунтоване і документально підтверджене постачальником; ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2022р. у справі 924/674/21, від 19.07.2022р. у справі № 927/568/21).

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища після підписання договору та до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі.

Тобто, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди.

При цьому, існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинні бути доведені належними та допустимими доказами, та такі коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

12.09.2023 між сторонами укладена додаткова угода № 6, відповідно до якої сторони домовились збільшити ціну за 1 кВт/год на 13,42% та викласти п.1 додатку №2 "Комерційна пропозиція" договору про постачання електричної енергії споживачу №3133819 від 05.01.2023 в наступній редакції: "Ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) та становить 5,3546832 грн за 1 кВт*год з ПДВ".

На підтвердження коливання ціни товару на ринку на добу наперед (РДН) та наявності підстав для укладення додаткової угоди № 6 від 12.09.2023 відповідач посилається на Експертний висновок Харківської торгово-промислової палати № 880/23 від 01.09.2023.

Вказаний доказ містить інформацію про середньоринкові ціни на РДН на електричну енергію у певні періоди: за липень (01.07-31.07) 2023 року, за серпень (01.08-31.08) 2023 року, за 23.12.2022, за 02.01.2023.

При цьому зазначені у ньому дати середньозваженої ціни не відповідають періодам, які обумовлені безпосередньо сторонами у договорі, а саме датам, що визначають початок (момент укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару) та кінець часового інтервалу, у якому здійснювалося дослідження цін, чим порушено п. 13.4. логовору та пп. 2 п. 19 Особливостей.

Будь-яких інших доказів на підтвердження коливання цін матеріали справи - не містять, і таких доказів відповідачем в розумінні ст. ст. 76-79 ГПК України не надано ні суду першої інстанції під час розгляду справи, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи.

Крім того, відповідно до аналізу середньозважених цін РДН в ОЕС України розміщеного на веб-сайті АТ "Оператор ринку" (https://www.oree.com.ua), середньозважена ціна на електроенергію РДН в об`єднаній енергетичній системі України становила на дату укладання додаткової угоди № 5 від 10.08.2023 - 4452,53грн МВт/год.; за період з 10.08.2023 по 31.08.2023 - 4201,12 грн/МВт/год. (без ПДВ); за період з 01.09.2023 по 12.09.2023 - 3907,93 грн/МВт/год. (без ПДВ); за вересень 2023 року- 3906,93 грн/МВт/год. (без ПДВ).

Відповідні періоди та дати відповідають умовам, викладеним у п. 13.4. договору.

Таким чином, оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем в розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України не підтверджено наявності підстав для укладення оспорюваної угоди. При зверненні до замовника з пропозицією підвищити ціну, він не обґрунтував, чому таке підвищення ціни на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику у договорі про закупівлю, не навів причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним.

Отже, як встановлено судом апеляційної інстанції, при збільшені ціни згідно з додатковою угодою № 6 від 12.09.2023 перевищено максимально допустиме збільшення відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (до 10%), а саме: первісна ціна згідно з додатковими угодами № 2-5 становила 4,7900928 грн з ПДВ, збільшена ціна згідно додатковою угодою № 6 від 12.09.2023 склала 5,3546832 грн з ПДВ, різниця + 13,42 %. Така поведінка сторін призвела до повного нівелювання результатів відкритих торгів.

Верховний Суд зазначає, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо. Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне за собою підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.

При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.

Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринкового ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що додаткова угода № 6 від 12.09.2023 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 3133819 від 05.01.2023 суперечить наведеним вище нормам ЦК України та Закону України "Про публічні закупівлі", тому підлягає визнанню недійсною з урахуванням вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України.

За таких обставин, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена п. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.

Що ж до підстави касаційного оскарження, передбаченої п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, то Верховний Суд звертає увагу на те, що згідно з п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 1 та 2 ст. 300 ГПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц вказала, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.10.2020 у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів. Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за ст. 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 вказано, що положеннями постанови КМУ № 1178 (в редакції постанови КМУ від 01.09.2025 № 1067), на відміну від норм п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, чітко визначені як можливість застосування 10-відсоткового обмеження щодо збільшення ціни щодо кожного окремого випадку збільшення (без обмеження кількості змін), а не в цілому до усіх внесених змін, так і граничне значення на рівні 50 %, на яке може бути змінена передбачена в початковому договорі про закупівлю ціна за одиницю товару, що вкотре додатково підтверджує, що приписи частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не передбачають можливість збільшення ціни за одиницю товару на 10 % під час кожного внесення змін до договору про закупівлю.

Відтак, підстав для надання правового висновку щодо застосування вказаних скаржником норм матеріального права у подібних правовідносинах немає, оскільки попередніми судовими інстанціями достеменно встановлені у цій справі обставини, а доводи скаржника фактично зводяться до спонукання Верховного Суду для встановлення обставин справи та надання іншої оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, на підставі яких суди першої та апеляційної інстанцій встановили фактичні обставини справи, що з огляду на визначені у ст. 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції не належить до повноважень Верховного Суду. Крім цього, висновок щодо застосування Постанови КМУ № 1178 викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, які зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до положень ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст. 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки в ході касаційного розгляду не було виявлено неправильного застосування судами норм матеріального права чи порушень норм процесуального права в межах підстав касаційного оскарження, то і підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень у касаційному провадженні також не має, у зв`язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржені постанова апеляційного та рішення місцевого господарських судів підлягають залишенню без змін.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржені судові рішення, судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" залишити без задоволення.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.11.2024 у справі № 927/842/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Мачульський Г.М.