ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2026 р. Справа № 910/4479/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - Ніронов А.Г.;

відповідача - Дмитренко О.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 (повне рішення складене 19.11.2025)

у справі №910/4479/25 (суддя - Підченко Ю.О.)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи України»

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи України», в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання позивачу як засновнику товариства, інформації, засвідчених копій господарської та фінансової документації відповідно до запитів та вимог №1 від 17.12.2021, №2 від 20.01.2022, №3 від 03.02.2022, №1 від 13.09.2022, №2 від 13.09.2022, б/н від 25.04.2024 та б/н від 15.10.2024;

- зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 копії документів від моменту створення товариства по 03.04.2025, перелік яких викладений в прохальній частині позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що реалізуючи права засновника, позивач, керуючись ст. 5 та ч. 5 ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальність», а також положеннями п. 5 ч. 1 ст. 116 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у період з 17.12.2021 по 15.10.2024 неодноразово звертався до керівництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи України» з вимогами та запитами з метою отримання інформації та документів щодо господарської діяльності товариства. Проте, станом на дату подання позову ОСОБА_1 не було надано жодної інформації, а також не було надано жодного запитуваного документа, у зв`язку з чим має місце порушення прав та інтересів позивача як засновника товариства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2025 відкрито провадження у справі №910/4479/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 (повне рішення складене 19.11.2025) у справі №910/4479/25 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Аргументи позивача зводяться до того, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам на підтвердження обставин направлення на адресу товариства вимог та запитів, а також вручення одного з поштових відправлень. Також позивач вказує, що неправильне тлумачення судом положень ст. ст. 5 та 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальність» і п. 5 ч. 1 ст. 116 ЦК України призвело до хибного висновку про не доведення порушення корпоративних прав ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 апеляційну скаргу у справі №910/4479/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, залишено її без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

До суду 31.12.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 відкрито апеляційне провадження у справі №910/4479/25, призначено її до розгляду на 10.02.2026, а також встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи України» строк на подання відзиву.

Водночас, Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи України» у встановлений процесуальний строк не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У призначене судове засідання 10.02.2026 з`явився позивач та представник відповідача.

При цьому, представником відповідача заявлено усне клопотання про ознайомлення з апеляційною скаргою, оскільки товариство її не отримувало, та, у зв`язку з цим, відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 10.02.2026, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні заявленого клопотання з тієї підстави, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи України» з моменту вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження (12.01.2026) мало більш ніж достатньо часу для ознайомлення з апеляційною скаргою, однак з відповідним клопотанням до суду не зверталося. Окрім цього, відскановані матеріали апеляційної скарги було додано судом до підсистеми «Електронний суд» і такі матеріали доставлені до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи України» ще 09.12.2025.

Надалі судом розпочато розгляд апеляційної скарги по суті, досліджено докази та заслухано виступи позивача і представника відповідача в судових дебатах.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи України» було створене 13.06.2012, а засновниками товариства були ОСОБА_1 з часткою у статутному капіталі 95% та ОСОБА_2 з часткою в статутному капіталі 5%.

На підставі договору купівлі-продажу від 28.08.2014 ОСОБА_1 придбав 5% частки статутного капіталу, яка належала ОСОБА_2

28.08.2014 частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи України» у розмірі 95% передано на користь Компанії «Шипшина Форвардінг ЛТД».

Як вбачається з доводів, на які посилається ОСОБА_1 , він є засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи України» з моменту створення товариства (з 13.06.2012). Станом на дату подання позову його частка в статутному капіталі товариства становить 5%.

Реалізуючи права засновника, позивач, керуючись ст. 5 та ч. 5 ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальність», а також положеннями п. 5 ч. 1 ст. 116 ЦК України, у період з 17.12.2021 по 15.10.2024 неодноразово звертався до керівництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи України» з вимогами та запитами з метою отримання інформації та документів щодо господарської діяльності товариства.

Водночас, як стверджує позивач, станом на дату подання позову йому не було надано жодної інформації, а також не було надано жодного запитуваного документа, у зв`язку з чим має місце порушення належних ОСОБА_1 прав та інтересів як засновника товариства.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з даним позовом до суду про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання інформації та засвідчених копій господарської і фінансової документації, а також зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 копії документів від моменту створення товариства по 03.04.2025, перелік яких викладений в прохальній частині позовної заяви.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказав на наступне:

- даний судовий спір є черговим свідченням недобросовісних дій ОСОБА_1 , а запитувані ним документи витребовуються в недобросовісних цілях і надалі можуть бути використані для реалізації протиправних намірів на шкоду відповідачу та Компанії «Шипшина Форвардінг ЛТД»;

- передумовою для надання запитуваних документів про діяльність товариства є дія учасника у вигляді направлення письмової вимоги про надання таких документів;

- відповідач не отримував від ОСОБА_1 жодних вимог і запитів про надання відомостей про діяльність товариства, а додані до позовної заяви копії доказів жодним чином не підтверджують направлення відповідних листів на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи України».

Місцевий господарський суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, дійшов наступних висновків:

- з огляду на відсутність у матеріалах справи копій описів вкладень у цінні листи та повідомлень про вручення рекомендованих листів, розрахункові документи та роздруківка трекінгу поштового відправлення не є належними доказами надсилання на адресу відповідача вимог та запитів, вказаних у позовній заяві, а також отримання відповідних листів Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи України»;

- отже, ОСОБА_1 не доведено факту надіслання вимог про отримання інформації на адресу товариства в порядку ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», а тому й не доведено порушення відповідачем його охоронюваних прав та інтересів.

З наведеними висновками Господарського суду міста Києва погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасники товариства мають, зокрема, право отримувати інформацію про господарську діяльність товариства.

Частиною 1 ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що товариство зобов`язано зберігати такі документи: 1) протокол зборів засновників товариства (рішення одноосібного засновника); 2) статут товариства та зміни до статуту; 3) протоколи загальних зборів учасників; 4) документи товариства, що регулюють діяльність органів товариства, та зміни до них; 5) положення про філії (представництва) товариства у разі їх створення (відкриття); 6) протоколи засідань наглядової ради товариства та колегіального виконавчого органу товариства, накази і розпорядження виконавчого органу товариства; 7) аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг; 8) річну фінансову звітність; 9) документи звітності, що подаються відповідним державним органам; 10) документи, пов`язані з випуском емісійних цінних паперів; 11) інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства; 12) документи, що підтверджують права товариства на майно; 13) документи бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» товариство забезпечує кожному учаснику (його представнику) доступ до документів, визначених частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 5 ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» протягом 10 днів з дня надходження письмової вимоги учасника товариства виконавчий орган товариства зобов`язаний надати такому учаснику копії відповідних документів, визначених частиною першою цієї статті. За підготовку копій документів товариство може встановлювати плату, розмір якої не може перевищувати розмір витрат на виготовлення копій документів та витрат, пов`язаних з пересиланням документів поштою.

Одержання учасником господарського товариства інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, є необхідним для реалізації таким учасником своїх корпоративних прав, зокрема, правомочностей на участь в управлінні господарською організацію. Відтак, внаслідок невиконання господарським товариством свого обов`язку з надання учаснику господарського товариства на його вимогу інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, можуть бути визнані порушеними як право учасника товариства на інформацію, так і його корпоративні права. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 21.01.2020 у справі №906/157/19 та 24.12.2020 у справі №911/73/20.

На доведення свого порушеного права ОСОБА_1 долучив до позовної заяви копії наступних доказів:

- вимоги №1 від 17.12.2021 про надання інформації;

- вимоги №2 від 20.01.2022 про надання інформації;

- вимоги №3 від 03.02.2022 про надання інформації;

- запиту №1 про надання інформації №13/09-1 від 13.09.2022;

- запиту №2 про надання інформації №13/09-2 від 13.09.2022;

- запиту про надання інформації від 25.04.2024;

- запиту про надання інформації (повторно) від 15.10.2024.

На підтвердження надсилання зазначених вимог та запитів Товариству з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи України» позивачем надано копії:

- накладної про відправлення листа з оголошеною цінністю з повідомленням про вручення (трек-номер 053) від 17.12.2021 та фіскального чеку про оплату пересилання;

- накладної про відправлення листа з оголошеною цінністю з повідомленням про вручення (трек-номер 953) від 21.01.2022 та фіскального чеку про оплату пересилання;

- розрахункового документу про оплату пересилання пріоритетного рекомендованого листа з повідомленням про вручення (трек-номер 556) від 25.04.2024;

- розрахункового документу про оплату пересилання пріоритетного рекомендованого листа з повідомленням про вручення (трек-номер 564) від 25.04.2024;

- розрахункового документу про оплату пересилання пріоритетного рекомендованого листа з повідомленням про вручення (трек-номер 195) від 15.10.2024.

Водночас, як вірно встановлено місцевим господарським судом, надані ОСОБА_1 копії поштових документів жодним чином не підтверджують направлення відповідних листів (запитів) на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи України», а зі змісту розрахункових документів не можливо встановити вміст поштових відправлень, а також отримання їх товариством. Відповідач, у свою чергу, наголошував, що жодних запитів та вимог від позивача не одержував.

Так, з матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення №№053 та 953 було відправлено листами з оголошеною цінністю разом з повідомленням про вручення.

Відповідно до абз. 1-2 п. 17 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 (далі - Правила №270), внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою, згідно з тарифами оператора поштового зв`язку. Послуга опису вкладення до поштового відправлення полягає в підтвердженні у визначеному оператором поштового зв`язку порядку відповідно до технологічного процесу здійснення такої операції вмісту вкладення до поштового відправлення із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення (конкретний вид, кількість тощо), що відрізняє його від інших речей.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 17.08.2022 у справі №910/12126/21, опис вкладення до цінного листа, який містить необхідну інформацію для встановлення факту існування певних обставин, є належним доказом вмісту поштового відправлення.

Крім того, поштові відправлення №№053 та 953 було надіслано разом з повідомленнями про вручення.

У разі доставки відправлення на адресу відправника повертається повідомлення про вручення. У разі повернення повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення з відміткою про доставку (вручення) відповідному адресату за належною адресою, презюмується, що воно отримано уповноваженою особою (постанова Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №640/16786/20).

Викладене свідчить про те, що обов`язковою умовою для підтвердження отримання рекомендованого відправлення є інформація у повідомленні про вручення поштового відправлення про дату вручення та одержувача (прізвище та його підпис).

З огляду на відсутність у додатках до позовної заяви описів вкладень та повідомлень про вручення відправлень з трек-номерами 053 та 953, не може вважатися доведеною як обставина направлення у цих листах будь-яких вимог чи запитів на адресу відповідача, так і факт одержання представниками товариства відповідних листів.

Також вбачається, що поштові відправлення №№556 та 564 було відправлено пріоритетними рекомендованими листами з повідомленнями про вручення.

На підтвердження пересилання вищезазначених поштових відправлень позивачем надано фіскальні чеки, які є доказом виключно оплати послуг поштового зв`язку, що вбачається з п. 62 Правил №270. Однак, такі фіскальні чеки не дають можливості перевірити вміст поштового відправлення.

Крім того, хоча 25.04.2024 позивачем було складено лише один запит від 25.04.2024 на адресу товариства, проте надіслано два листи, відсутність описів вкладення в які унеможливлює встановлення судом їх вмісту.

Більше того, додані чеки не містять жодних відомостей про відправника, його адресу та контактні дані. Про одержувача, у свою чергу, відомо лише найменування та номер відділення, на який надіслано листи. Однак, ані контактні дані, ані повну адресу одержувача з фіскальних чеків встановити неможливо.

Також, позивачем до позовної заяви не додано копії повідомлень про вручення згаданих відправлень, що унеможливлює встановити факт отримання рекомендованих листів відповідачем. За умови отримання відповідачем рекомендованих листів, у позивача в розпорядженні повинні бути відповідні повідомлення про вручення, де вказується дата, прізвище та ім`я особи, яка отримала відправлення від імені товариства.

Отже, відсутні будь-які підстави стверджувати, що позивачем у поштових відправленнях з трек-номерами 556 та 564 було надіслано саме вимоги (запити) про надання інформації, а також що згадані відправлення було одержано відповідачем.

Поштове відправлення №195 було надіслано рекомендованим листом від 15.10.2024, що, знову ж таки, підтверджується лише фіскальним чеком про оплату послуг поштового зв`язку.

З фіскального чеку неможливо встановити прізвище та ім`я відправника, його адресу та контактні дані, а також повну адресу та контактний номер телефону одержувача. Також відсутні будь-які докази, що засвідчують факт відправлення у даному листі вимоги (запиту) до відповідача про надання відомостей про діяльність товариства.

Разом з тим, на підтвердження отримання відповідачем даного листа позивач надав роздруківку з веб-сайту AT «Укрпошта» про відстеження поштового відправлення №195 (роздруківка трекінгу), з якого вбачається, що лист було вручено за довіреністю 22.10.2024.

Проте, роздруківка трекінгу не може бути належним доказом, що підтверджує отримання товариством письмової вимоги від ОСОБА_1 .

Так, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 29.07.2021 у справі №925/418/20, присвоєння поштовому відправленню штрихового кодового ідентифікатора надає споживачу поштових послуг можливість відслідковувати в системі АСРК поштове відправлення та отримувати інформацію через інтернет на офіційному сайті AT «Укрпошта».

Однак, як вбачається з положень Правил №270, роздруківка трекінгу з веб-сайту AT «Укрпошти» є не офіційним документом, а виключно інформаційною довідкою, яка документує (протоколює) внутрішню діяльність оператора поштового зв`язку щодо прийняття відповідного поштового відправлення (лист, посилка тощо) до пересилання та рух його в процесі доставки особі, якій таке відправлення адресоване, підтверджуючи лише факти прийняття поштою відправлення та його рух між структурними операційними підрозділами підприємства зв`язку.

Таким чином, роздруківка трекінгу не є належним доказом вручення поштового відправлення №195 Товариству з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи України».

Крім того, враховуючи вимоги п. п. 106-109, 113 Правил №270, інформація в автоматизованій системі відстеження AT «Укрпошти» зберігається протягом шести місяців та протягом шести місяців Укрпошта здійснює перевірку та надає інформацію/копії документів щодо пересилання поштових відправлень.

Поштове відправлення з трек-номером 195 було зареєстроване 15.10.2024, а тому строк зберігання інформації про відправлення в автоматизованій системі AT «Укрпошта» сплинув 15.04.2025.

Як вбачається з роздруківки відстеження відправлення №195: «Час перевірки статусу відстеження: 2025-04-03 14:36».

Беззаперечно, за певних обставин роздруківка трекінгу може визнаватися належним доказом вручення листа. До прикладу, у постанові Верховного Суду від 17.08.2022 у справі №910/12126/21 встановлено, що за умови наявності описів вкладення, накладних та фіскальних чеків, роздруківка трекінгу може підтверджувати отримання адресатом вказаних в описах документів.

Отже, з огляду на відсутність у матеріалах справи копій описів вкладень у цінні листи та повідомлень про вручення рекомендованих листів, розрахункові документи і роздруківка трекінгу не є належними доказами надсилання на адресу відповідачу вимог (запитів), наведених у позовній заяві, а також отримання відповідних листів представниками відповідача.

Як наслідок, оскільки ОСОБА_1 не доведено факту надіслання вимог про отримання інформації на адресу товариства в порядку, визначеному ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», відповідно, і не доведено порушення відповідачем його охоронюваних прав та інтересів, правомірними є висновки суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та про відмову в задоволенні заявленого позову.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача спростовуються встановленими вище обставинами справи, а тому колегією суддів відхиляються.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 у справі №910/4479/25 ухвалене з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 у справі №910/4479/25 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 18.02.2026.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко