ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2026 р. Справа№ 910/14813/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Король Д.А.

учасники справи:

від позивача: Бонтлаб В.В. ; Яцкевич І.І.;

від відповідача: Деркач Д.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хеміше Гутер АГ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 (повний текст рішення суду складено 01.04.2025)

у справі № 910/14813/24 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хеміше Гутер АГ»

про встановлення ринкової вартості частки учасника товариства та стягнення 9 917 081,73 грн.

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хеміше Гутер АГ" про встановлення ринкової вартості частки учасника товариства та стягнення 9 917 081,73 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою із розміром, визначеної та виплаченої відповідачем позивачу, вартості частки позивача, як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Хеміше Гутер АГ", при виході зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Хеміше Гутер АГ".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі № 910/14813/24 позов задоволено частково. Встановлено ринкову вартість частки ОСОБА_2 , що складає 26% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хеміше Гутер АГ", станом на 23.07.2023 у розмірі 7 198 672,00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хеміше Гутер АГ" на користь ОСОБА_2 6 684 652,00 грн вартості частки статутного капіталу; 263 840,67 грн інфляційних втрат; 63 011,06 грн трьох процентів річних та 208 382,17 грн судових витрат. У задоволенні вимоги про стягнення дивідендів - відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеними рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Хеміше Гутер АГ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 по справі № 910/14813/24 в частині встановлення ринкової вартості частки ОСОБА_2 , що складає 26% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хеміше Гутер АГ", станом на 23.07.2023 у розмірі 7 198 672,00 грн та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хеміше Гутер АГ" на користь ОСОБА_2 6 684 652,00 грн вартості частки статутного капіталу; 263 840,67 грн інфляційних втрат; 63 011,06 грн трьох процентів річних та 208 382,17 грн судових витрат та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про встановлення ринкової вартості частки у розмірі 7 198 672,00 грн та стягнення 6 684 652,00 грн вартості частки статутного капіталу; 263 840,67 грн інфляційних втрат; 63 011,06 грн трьох процентів річних та 208 382,17 грн судових витрат.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що на думку апелянта, місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги. Зокрема апелянт стверджує про те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не було враховано, що після отримання повідомлення пощивача про вихід зі скаду учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Хеміше Гутер АГ", відповідачем було здійснено ряд заходів, спрямованих на реалізацію обов`язку із виплати належної частки у статутному капіталі колишньому учаснику.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2025 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хеміше Гутер АГ" у судовій справі № 910/14813/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя ОСОБА_4, судді: Барсук М.А., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Хеміше Гутер АГ" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі № 910/14813/24.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з відстороненням судді ОСОБА_4 .

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2025 справу № 910/14813/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Андрієнка В.В., суддів Шапрана В.В., Буравльова С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 прийнято до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хеміше Гутер АГ" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі № 910/14813/24 та призначено розгляд на 10.12.2025.

Протокольною ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 14.01.2026, 14.01.2026 - до 21.01.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 оголошено перерву у судовому засіданні до 04.02.2026.

ТОВ "ХЕМІШЕ ГУТРЕ АГ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з Клопотанням про призначення судової економічної експертизи у справі № 910/14813/24 з метою встановлення ринкової вартості 26% частки статутного капіталу, що належала ОСОБА_2 , станом на 23.07.2023 року.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів відзначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Частиною 1 ст.99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

В обґрунтування поданого клопотання про призначення судової експертизи заявник вказує, що він не розраховував, що суд першої інстанції врахує наданий позивачем Звіт про оцінку № 3279/24 від 29.10.2024 про оцінку вартості частки Товариства. Натомість заявник (відповідач) розраховував, що суд самостійно прийме рішення про призначення судової експертизи відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України. Проте питання призначення судової експертизи розглядалося судом першої інстанції за клопотанням ОСОБА_2 від 22.03.2025 (дата доставки до електронного суду 24.03.2025 12:22), проти якого відповідач ТОВ «Хеміше Гутер Аг» заперечував. Зокрема, згідно з протоколом судового засідання підсистеми ВКЗ по справі № 910/14813/24 від 02.12.2024 у судовому засіданні по справі 25.03.2025 у часовому проміжку між 10:08:57 та 10:19:04 представник відповідача Василенко А.А. «заперечує проти задоволення клопотання представника позивача від 22.03.2025, просить відмовити у задоволенні» та підтверджує подання ним письмових заперечень на клопотання від 24.03.2025.

Проте, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, з огляду на обставини, що входять до предмету доказування у справі, суд дійшов висновку про недоцільність призначення у справі запропонованої відповідачем судової експертизи, а отже, і про відмову в задоволенні такого клопотання відповідача. При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу сторін на те, що у матеріалах справи наявний один Звіт про оцінку майна № 3279/24, а тому посилання апелянта на розбіжність у звітах про оцінку вартості частки, як на підставу призначення судової експертизи - безпідставні та необґрунтовані.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів встановила, що 24.07.2023 позивач на підставі частини першої статті 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" вийшов зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Хеміше Гутер АГ" (відповідач), що підтверджується копією нотаріально посвідченої заяви та відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Листом №1-27 від 27.07.2023 позивач повідомив відповідача про вихід зі складу учасників та проведення відповідної державної реєстрації зміни відомостей про юридичну особу.

Підтвердженою належними доказами (копії опису вкладення поштового відправлення, фіскального чеку, поштової накладної, повідомлення про вручення та роздруківкою з офіційного сайту Укрпошти про обіг поштового відправлення) датою отримання відповідачем інформації про вихід позивача зі складу його засновників є 01.08.2023.

Відповідачем листом №828 від 28.08.2023 доведено до позивача про здійснення оцінки вартості часток учасників суб`єктом оціночної діяльності та повідомлення його у майбутньому про результати цієї оцінки.

Матеріали справи не містять звіту про оцінку часток учасників, виконаного суб`єктом оціночної діяльності на замовлення відповідача.

Відповідно до частини шостої статті 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не пізніше 30 днів з дня, коли товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, воно зобов`язане повідомити такому колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку. Вартість частки учасника визначається станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви у порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Таким чином, відповідач на пізніше 31 серпня 2003 року був зобов`язаний повідомити позивача вартість його частки на момент виходу.

Повідомлення відповідачем про проведення оцінки листом від 28.08.2023 без чіткого зазначення вартості частки не є належним виконанням встановленого Законом обов`язку товариства перед його учасником.

Фактично, направленням листа №1108 від 08.11.2023 відповідачем допущено прострочення більш як на три місяці виконання встановленого Законом зобов`язання.

За висновком листа відповідача №1108 від 08.11.2023 вартість частки позивача станом на 23.07.2023 складала 514 020, 00 грн.

Підставою для визначення вартості частки позивача (26% статутного капіталу) відповідачем вказано розрахунок частки засновника від аудиторської фірми "Енергопромексперт", копію якого додано до листа відповідача.

Відповідно до доданої до листа відповідача №1108 від 08.11.2023 копії підписаного директором ТОВ "АФ "Енергопромексперт" розрахунку частки засновника від 30.09.2023 висновок має рекомендаційний характер, не є аудиторським звітом або індивідуальною податковою консультацією, та не може сприйматись як вичерпна думка стосовно будь-якого питання (абзац четвертий першої сторінки).

При цьому, розрахунок ТОВ "АФ "Енергопромексперт" повною мірою не відповідає правовому регулюванню Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", у тому числі вимогам щодо суб`єктного складу оціночної діяльності.

Крім того, під терміном аудит зазвичай розуміється перевірка і підтвердження незалежним професіоналом (аудитором) фінансової (бухгалтерської) звітності щодо її достовірності, повноти та законності.

За визначенням статті 1 Закону України "Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність" аудиторська фірма - юридична особа, яка провадить аудиторську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом та міжнародними стандартами аудиту, а також може надавати неаудиторські послуги.

В свою чергу, за визначенням статті 1 цього ж Закону: аудиторські послуги - аудит, огляд фінансової звітності, консолідованої фінансової звітності, виконання завдань з іншого надання впевненості та інші професійні послуги, що надаються суб`єктами аудиторської діяльності відповідно до міжнародних стандартів аудиту, стандартів аудиту Великої Британії або Сполучених Штатів Америки, та з урахуванням вимог цього Закону.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів регулюються у перш за все Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", який не визначає такого суб`єкта оціночної діяльності як аудиторська фірма.

Отже, підписаний директором ТОВ "АФ "Енергопромексперт" розрахунок частки засновника від 30.09.2023 не є належним доказом у справі, а тому необґрунтованим є твердження відповідача про дійсну вартість частки позивача у статутному капіталі у сумі 514 020,00 грн.

В якості підтвердження розміру позовних вимог, позивачем до суду першої інстанції було подано копію звіту про оцінку майна №3279/24 від 29.10.2024, виконану оцінювачем Косенко Ю.О.

Відповідно до відомостей Державного реєстру оцінювачів (https://www.spfu.gov.ua/ua/content/reestr-ocin.html) інформацію про оцінювача Косенко Ю.О. внесено 31.03.2005 за спеціалізаціями, у тому числі, оцінка об`єктів у матеріальній формі та оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів, у тому числі прав на об`єкти інтелектуальної власності. Отже, кваліфікація особи, що склала звіт №3279/24 від 29.10.2024 не викликає у суду розумного сумніву.

Судом прийнято до уваги копію

При цьому суд відзначає, що з наданої відповідачем рецензії №VR241226-R1 від 09.01.2025 на звіт оцінювача Косенко Ю.О. №3279/24 від 29.10.2024, виконаної оцінювачем Жарковим Р.М., вбачається, що надана відповідачем рецензія на звіт №3279/24 від 29.10.2024 не спростовує розрахункову вартість частки позивача, а лише наголошує на певних порушеннях (на переконання рецензента) методики проведення оцінки, у тому числі відсутність доказів особистого огляду складових 11 автомобілів відповідача та врахування активів за їх балансовою вартістю.

При цьому виконана на замовлення відповідача рецензія не доводить, що допущені на переконання рецензента відхилення від вимог Національного стандарту №3 прямо вплинули на розрахунок вартості частки позивача у бік її необґрунтованого збільшення. Крім того, рецензією взагалі залишено поза увагою питання дійсної вартості частки позивача з огляду на наявність у рецензента фактичної можливості отримати від відповідача (рецензія виконана за замовленням відповідача, який має на відміну від позивача прямий доступ як до документів, так і до всього майна товариства) необхідні документи та здійснити необхідний особистий огляд складових об`єкту оцінки.

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" якщо письмовим запитом про необхідність проведення рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) встановлюється вимога щодо надання висновку про вартість майна, така вимога задовольняється шляхом проведення оцінки майна. У цьому випадку рецензент здійснює або забезпечує здійснення оцінки майна в порядку, встановленому нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Відсутність у матеріалах справи доказів надання відповідачем письмового запиту до рецензента про встановлення дійсної вартості частки позивача під час проведення рецензування та відповідних висновків рецензента поза розумним сумнівом свідчить про відсутність наміру відповідача здійснити повторний її розрахунок особою, що має необхідну кваліфікацію.

Частиною шостою статті 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" саме на відповідача покладено прямий юридичний обов`язок повідомити позивачу вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку протягом 30 днів (у даному випадку - не пізніше 31 серпня 2003 року).

За позитивно-правовими приписами частини 11 статті 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариство зобов`язане надавати учаснику, який вийшов з товариства, доступ до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості його частки.

Як зазначалось раніше, відповідачем порушено встановлений Законом обов`язок в частині строків його виконання.

Під час розгляду даного спору судом також встановлено і порушення відповідачем обов`язку надати позивачу обґрунтований розрахунок, оскільки підписаний директором ТОВ "АФ "Енергопромексперт" розрахунок від 30.09.2023 не відповідає законодавчому визначенню обґрунтований.

Крім того, матеріали іншої господарської справи № 910/17493/23 поза розумним сумнівом доводять факт ухилення відповідачем від виконання свого обов`язку в частині надання копій документів, необхідних для проведення розрахунку вартості частки позивача.

Таким чином, факт порушення відповідачем корпоративних прав позивача доведено суду поза розумним сумнівом належними доказами.

Відповідно до наданих сторонами у справі заяв по суті має місце дві оцінки вартості частки позивача на момент його виходу зі складу учасників:

- за твердженням відповідача - 514 020, 00 грн.;

- за твердженням позивача - 7 198 672,00 грн.

Як зазначалось раніше, судом встановлено, що вартість частки у розмірі 514 020,00 грн. не має належного доказового обґрунтування, натомість вартість у розмірі 7 198 672,00 грн. підтверджено звітом компетентного оцінювача, висновки якого фактично не спростовано рецензентом відповідача.

Протоколом №14 загальних зборів відповідача від 20.04.2023 та балансом товариства станом на 31.12.2022 підтверджується факт отримання відповідачем прибутку у розмірі 12 486 500,00 грн. у 2022 році.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії балансу та звіту про фінансові результати відповідача станом на 30.06.2023 (за 24 дні до виходу позивача зі складу засновників) баланс відповідача складав 126 162 900,00 грн. (за прямим розрахунком частка позивача 126 162 900,00 х 26% = 32 802 354,00 грн.), а чистий прибуток товариства за 1 півріччя 2023 року склав 11 175 300,00 грн. (формально-юридична частка позивача тільки у прибутку товариства за шість місяців 2023 року: 11 175 300,00 грн. х 26% = 2 905 578,00 грн.).

У той же час, за твердженням відповідача дійсна вартість частки позивача (26%) складає 514 020, 00 грн., що за прямою логікою визначає загальну вартість товариства у розмірі 1 977 000,00 грн.

Відповідно, доводи відповідача, що за 24 дня липня 2023 року (з 30.06.2023 до моменту виходу позивача зі складу засновників) вартість товариства знизилась у 63 рази є необґрунтованими.

За наданими відповідачем копіями його внутрішньо-облікових документів розпорядженням-наказом №23 від 26.07.2023 сформовано інвентаризаційну комісію у складі трьох осіб ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7).

За протоколом №1 від 27.07.2023 інвентаризаційна комісія у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за результатом роботи вирішила відобразити у бухгалтерському обліку нестачу та уцінку товарів.

Таким чином, фактично протягом однієї доби трьома працівниками відповідача відповідно до наявних документів здійснено інвентаризацію складських запасів товариства.

При цьому, відповідно до наданих відповідачем копій 18 інвентаризаційних описів за підписами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 протягом цієї доби було проведено інвентаризацію на складах у місті Фастів, у місті Вінниця, у місті Ізмаїл, у місті Кагарлик, у смт Маяки Одеської області, у місті Черкаси, у місті Прилуки тощо. Проте, проведення інвентаризації складських запасів протягом однієї доби у різних містах України трьома фізичними особами фізично є неможливим.

Отже, вказані документи не є належними доказами у даній справі та є такими, що виготовлені працівниками відповідача з метою зниження вартості товариства.

Виходячи з даних обов`язкової фінансової звітності відповідача за перше півріччя 2023 року очевидно більш вірогідним є розрахунок вартості частки, наданий позивачем.

Крім того судом береться до уваги також і те, що наявні на балансі відповідача тільки 11 легкових автомобілів, п`ять з яких 2022 року випуску (за відсутності доказів їх повного знищення) не можуть мати загальну вартість станом на липень 2023 року нижчу за 1 977 000,00 грн. (вартість всіх часток товариства за оцінкою відповідача).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовної вимоги про встановлення ринкової вартості частки позивача у розмірі 7 198 672,00 грн. та вимогу про стягнення 6 684 658,00 грн. різниці між виплаченою відповідачем частиною вартості у розмірі 514 020, 00 грн. та розрахованою позивачем вартістю цієї частки.

Частиною сьомою статті 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" встановлено, що товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки. Статутом товариства, що діє на момент виходу учасника, може встановлюватися інший строк для здійснення такої виплати.

Пунктом 8.2.3 чинної на час виходу позивача з товариства редакції статуту встановлено, що товариство зобов`язане виплатити вартість частки учаснику, що вийшов з товариства, протягом одного року з дня, коли товариство дізналось або мало дізнатись про його вихід.

Відповідно, у даному випадку відповідач був зобов`язаним не пізніше 01.08.2024 провести повний розрахунок з позивачем.

Судом встановлено, що відповідач мав юридичне зобов`язання зі сплати 7 198 672,00 грн. вартості частки позивача. Фактично відповідачем це зобов`язання виконано частково у розмірі 514 020, 00 грн.

На момент звернення до суду з даним позовом розмір невиконаного грошового зобов`язання відповідача складав 6 684 658,00 грн.

Прострочення виконання у даному випадку обчислюється з 02.08.2024.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або Законом.

Отже, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача 263 840,67 грн. інфляційних втрат та 63 011,06 грн. трьох процентів річних.

За приписами частини першої статті 26 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виплата дивідендів здійснюється за рахунок чистого прибутку товариства особам, які були учасниками товариства на день прийняття рішення про виплату дивідендів, пропорційно до розміру їхніх часток.

Таким чином, за наведеним законодавчим правилом передумовою виплати дивідендів є факт прийняття відповідного рішення загальними зборами учасників.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 2 905 578,00 грн. дивідендів зі підсумками першого півріччя 2023 року, оскільки це право могло виникнути у позивача виключно з моменту прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів.

Доказів прийняття загальними зборами відповідного рішення до моменту виходу позивача зі складу учасників матеріали не містять.

Позивачем додано до позовної заяви копію протоколу №15 загальних зборів від 25.05.2023, якими прийнято рішення про нарахування та виплату дивідендів у майбутньому за підсумками календарного року.

Твердження апелянта про наявність збитків за підсумками 2023 календарного року та прийняття загальними зборами рішень у квітні 2024 року є безпідставним, оскільки на час проведення відповідних зборів позивач не був учасником товариства і не міг набути право на отримання дивідендів відповідно до правового регулювання частини першої статті 26 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю": право на отримання дивідендів виникає виключно у осіб, які були учасниками на час прийняття відповідного рішення.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі № 910/14813/24 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хеміше Гутер АГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі № 910/14813/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі № 910/14813/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Хеміше Гутер АГ».

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.02.2026

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов