РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.02.2026Справа № 910/13285/25
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський машинобудівельний завод"

до 1) Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрогобицька машинобудівна компанія"

про визнання недійсним рішення та договору

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Шокало О.В.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання

У судовому засіданні 12.02.2026 в порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України було проголошено скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський машинобудівельний завод" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі-відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрогобицька машинобудівна компанія" (далі-відповідач-2) про

1. визнання недійсним та скасування рішення замовника АТ "Укргазвидобування" (код за ), оформленого Протоколом №700 від 24.07.2025 щодо закупівлі № UA-2025-06-11-007791-a.;

2. визнання недійсним договору про надання послуг з ремонту автокранової техніки №УБГ-2148-ПС-25 від 18.08.2025, укладеного в межах процедури закупівлі № UA-2025- 06-11-007791-a між Акціонерним товариством "Укргазвидобування" (код за ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дрогобицька машинобудівна компанія" (Код за ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що замовником у складі тендерної документації було встановлено умови, які не забезпечують рівних можливостей для всіх учасників процедури закупівлі, а саме - технічне завдання (Додаток №3 до тендерної документації) не містило повної, чіткої та однозначної інформації про предмет закупівлі, що унеможливило належну підготовку та подання обґрунтованої конкурентної пропозиції. Відповідно до статей 3, 5, 22 Закону України «Про публічні закупівлі», замовник зобов`язаний формувати тендерну документацію з дотриманням принципів відкритості, недискримінації та рівного доступу учасників. Порушення цих вимог тягне недійсність рішень, прийнятих за результатами такої процедури. Також відповідачем 2 до своєї тендерної пропозиції додані документи, що не відповідають вимогам Тендерної документації, що було підставою для відхилення такої тендерної пропозиції учасника. Оскільки спірний договір укладено за результатами процедури, проведеної з істотним порушенням зазначених норм закону, що вплинуло на її результати та призвело до порушення прав позивача як учасника, він не відповідає вимогам статей 203, 215 Цивільного кодексу України щодо дійсності правочинів. Таким чином, оскаржуваний договір не може породжувати юридичних наслідків, на які він був спрямований, та підлягає визнанню недійсним у судовому порядку.

Крім того, позивач просив суд витребувати у відповідача 1 Акціонерного товариства "Украгазвидобування" завіреної належним чином копії Регламенту взаємодії структурних та відокремлених підрозділів Акціонерного товариства "Украгазвидобування" під час здійснення закупівель товарів, робіт та послуг, або інший внутрішній документ, яким керувалось Акціонерне товариство "Украгазвидобування" при публікації торгів за правилами організатора щодо закупівлі надання послуг з ремонту автокранової техніки в межах процедури закупівлі № UA-2025-06-11-007791- a.; у відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрогобицька машинобудівна компанія" належного обґрунтування та документального підтвердження щодо ціни та вартості відповідних товарів, робіт та послуг, що запропоновані Товариством з обмеженою відповідальністю "Дрогобицька машинобудівна компанія" та в загальному складають 32854822,00 грн. під час здійснення відкритих торгів з особливостями за ідентифікатором № UA-2025-06-11-007791-a, якими передбачено закупівлю наступних послуг: 50110000-9 Послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання.

Ухвалою суду від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, зобов`язано сторін подати до суду письмові пояснення щодо клопотання позивача про витребування доказів, яке долучено до позовної заяви, призначено підготовче засідання у справі на 27.11.2025.

19.11.2025 до суду від відповідача - 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує, оскільки, позивачем не доведено порушення його прав, крім того, обрано не ефективний спосіб захисту. Спірний договір не суперечить чинному законодавству, не порушує прав позивача, а тому відсутні підстави для його недійсності.

25.11.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позовні вимоги.

26.11.2025 до суду від відповідача - 1 надійшли письмові пояснення.

В підготовчому засіданні 27.11.2025 суд протокольною ухвалою відмовив позивачу у задоволенні його клопотання про витребування доказів, в зв`язку з його необгрунтованістю.

В підготовчому засіданні 27.11.2025 оголошено перерву до 08.12.2025.

01.12.2025 до суду від відповідача-1 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

05.12.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому останній просив суд поновити процесуальний строк на його подання.

В підготовчому засіданні 08.12.2025 суд протокольно відмовив позивачу у задоволенні його клопотання про витребування доказів, в зв`язку з його необгрунтованістю та невідповідністю приписам ст 81 ГПК України.

Ухвалою суду від 08.12.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 22.01.2026.

В судовому засіданні 22.01.2026 оголошено перерву до 12.02.2026.

В судове засідання 12.02.2026 представник відповідача-2 не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Неявка представника відповідача-2 не перешкоджає розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 12.02.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача-1 просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.06.2025 Акціонерне товариство "Укргазвидобування" як Замовник через систему «Prozzoro» опублікувало оголошення за посиланням https://prozorro.gov.ua/uk/tender/UA-2025-06- 11-007791-a про проведення відкритих торгів з особливостями за ідентифікатором № UA-2025-06-11-007791-a, якими передбачено закупівлю наступних послуг: 50110000-9 Послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання. Вказана вище публічна закупівля була розділена на 3 лоти.

Предметом оскарження в цьому позові є Лот №3 - 50110000-9 Послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання (Послуги з ремонту автомобільних кранів КС-55727-F, КС-55727-Y-11, КТА-25, КТА-32 на шасі автомобілів МАЗ, КрАЗ для західного регіону) відкритих торгів з особливостями за ідентифікатором № UA-2025-06-11-007791-a за посиланням https://smarttender.biz/government/lot/details/27942205/. Очікувана вартість предмета закупівлі: 38172507,32 грн з ПДВ. Умови оплати договору - післяплата впродовж 30-ти календарних днів з дати підписання Сторонами кожного акту приймання-передачі наданих послуг та отримання рахунку на оплату від Виконавця. Критерієм вибору переможця є ціна 100%. Кінцевий строк подання тендерних пропозицій: 26 червня 2025 15:00. Дата та час розкриття тендерних пропозицій: 26 червня 2025 15:00. Строк поставки товару - згідно оголошення про проведення відкритих торгів та тендерної документації: до 31 березня 2026 року.

26.06.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський машинобудівельний завод" надало Замовникові свою Тендерну пропозицію UA-2025-06-11-007791-a. Запропонована остаточна вартість послуг щодо Лоту № 3 склала 33216000,00 грн.

26.06.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дрогобицька машинобудівна компанія" надало Замовникові свою Тендерну пропозицію UA-2025-06-11-007791-a. Запропонована остаточна вартість послуг щодо Лоту № 3 склала 32854822,00 грн.

Протоколом розкриття тендерних пропозицій/пропозицій UA-2025-06-11-007791-a Замовником визначено переможцем Товариство з обмеженою відповідальністю "Дрогобицька машинобудівна компанія".

Згідно звіту про результати проведення процедури закупівлі UA-2025-06-11-007791-a від 19.08.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дрогобицька машинобудівна компанія" відповідає кваліфікаційним критеріям, встановленим в тендерній документації. Відсутні підстави для відмови, установлені ст. 17 Закону України "Про публічні закупівлі". Ціна пропозицій учасника після закінчення аукціону 32854822,00 грн.

Згідно рішення Уповноваженої особи АТ "Укргазвидобування" (код за ), оформленого Протоколом №700 від 24.07.2025 вирішено: 1. Визначити учасника по Лоту №3 ТОВ "Дрогобицька машинобудівна компанія" () з ціною тендерної пропозиції 32854822,00 грн з ПДВ переможцем процедури відкритих торгів проведених у порядку, визначеному Особливостями щодо закупівлі 50110000-9 Послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання (Послуги з ремонту автокранової техніки): Лот №1 - 50110000-9 Послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання (Послуги з ремонту автомобільних кранів КС-55727-F на шасі автомобіля МАЗ); Лот №2 - 50110000-9 Послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання (Послуги з ремонту автомобільних кранів КТА-32 на шасі автомобіля КрАЗ); Лот №3 - 50110000-9 Послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання (Послуги з ремонту автомобільних кранів КС-55727-F, КС-55727-Y-11, КТА-25, КТА-32 на шасі автомобілів МАЗ, КрАЗ для західного регіону), №25П-216, ідентифікатор закупівлі №UA-2025-06-11-007791-a. 2. Прийняти рішення про намір укласти договір з учасником по Лоту №3 ТОВ "Дрогобицька машинобудівна компанія" ()з ціною тендерної пропозиції 32854822,00 грн з ПДВ процедури відкритих торгів проведених у порядку, визначеному Особливостями щодо закупівлі 50110000-9 Послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання (Послуги з ремонту автокранової техніки). 3. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про публічні закупівлі» (далі - Закон) оприлюднити в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір про закупівлю. 4. Підрозділу, відповідальному за укладення договору, перевірити документи, що вимагаються Замовником для завантаження переможцем процедури закупівлі відповідно до вимог пункту 47 Особливостей (в тому числі дотримання чотириденного строку на їх завантаження згідно з Особливостями), та інші документи відповідно до вимог тендерної документації даної процедури закупівлі. 5. Згідно з п. 49 Особливостей підрозділу, відповідальному за укладення договору, у строк з 30.07.2025 по 08.08.2025 укласти договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем процедури закупівлі. 6. В день підписання договору про закупівлю, підрозділу, відповідальному за укладення договору про закупівлю, обов`язково надати Уповноваженій особі та відділу адміністрування тендерів та методологічної роботи Департаменту закупівель договір про закупівлю та всі додатки до нього в електронному вигляді для подальшого його оприлюднення в електронній системі закупівель відповідно до ст. 10 Закону. 7. Не пізніше 10 робочих днів з дня виконання сторонами договору про закупівлю або закінчення строку дії договору про закупівлю, за умови його виконання сторонами, або його розірвання, підрозділу, відповідальному за укладання договору про закупівлю, надати Уповноваженій особі та відділу адміністрування тендерів та методологічної роботи Департаменту закупівель інформацію, яка вимагається ч. 1 ст. 42 Закону для подальшого оприлюднення в електронній системі закупівель звіту про виконання договору про закупівлю відповідно до ст. 10 Закону.

18.08.2025 між Акціонерним товариством "Укргазвидобування" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дрогобицька машинобудівна компанія" укладено договір про надання послуг з ремонту автокранової техніки № УБГ-2148-ПС-25.

Предметом позову у цій справі є вимоги позивача: - про визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи АТ «Укргазвидобування» (код за ), оформленого Протоколом №700 від 24.07.2025; - про визнання недійсним договору про надання послуг з ремонту автокранової техніки № УБГ-2148-ПС-25 від 18.08.2025, укладеного в межах процедури закупівлі № UA-2025-06-11-007791-a.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту.

Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки від порушення його прав. Таким чином, з огляду на положення процесуального закону, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладених в позові вимог.

Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (інтересу), а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи є відповідні позовні вимоги у справі. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19).

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 11.02.2020 у справі № 923/364/19 та від 16.06.2020 у справі № 904/1221/19).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19.

Щодо оспорення рішень замовника за результатами закупівель в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.08.2023 року у справі № 924/1288/21 та постановах Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 904/180/22 та від 18.01.2023 у справі № 904/115/22 зроблено наступні правові висновки. Якщо публічна закупівля завершується оформленням відповідного господарського договору, то оскаржити можна такий договір, а вимога про визнання недійсною закупівлі не є ефективним способом захисту. При цьому, оскільки процедура закупівлі завершується укладенням договору, рішення уповноваженої особи замовника, оформлене відповідним протоколом, є таким, що вичерпало дію фактом його виконання (укладенням договору).

Оскільки процедура закупівлі завершилася укладенням відповідного договору, вимога позивача про визнання недійсним рішення замовника не є ефективним способом захисту, адже воно вичерпало свою дію фактом його виконання (укладенням Договору) та не призведе до поновлення майнових прав позивача, що свідчить про неефективність обраного позивачем способу захисту.

В постанові Верховного Суду від 11.02.2026 № 916/3920/24 викладено наступну правову позицію щодо позовів з вимогою про визнання недійсними договорів: реалізуючи визначене право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до частин першої - третьої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин).

Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин Цивільний кодекс України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку на вимогу однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину в порядку, передбаченому процесуальним законом.

При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 Цивільного кодексу України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Свобода договору, яка передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, і свобода підприємницької діяльності, яка полягає у самостійному здійсненні без обмежень будь-якої підприємницької діяльність, не забороненої законом, є ключовими засадами цивільного права та господарського права, закріпленими у статтях 3, 627 Цивільного кодексу України, статтях 6, 43 Господарського кодексу України. Визнання договору недійсним за позовом третьої особи, не сторони договору, є суттєвим втручанням держави у зазначені принципи і порушений інтерес особи має бути таким, що вимагає такого втручання і таке втручання має бути єдиним можливим способом виправлення правової ситуації.

Такі висновки міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20.

Отже, крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 міститься висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Таким чином, виходячи з наведених норм, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.

Крім того особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

Поряд з цим Верховним Судом неодноразово зроблено висновок, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.

Також суд відзначає, що у випадку порушення вимог законодавства при укладенні договору про закупівлю, за винятком тих, що передбачені статтею 43 «Нікчемність договору про закупівлю» Закону України «Про публічні закупівлі», такий договір може бути визнаний недійсним в судовому порядку на підставі статей 203, 215 ЦК України, тобто є оспорюваним.

Судом встановлено, що зміст Договору №УБГ-2148-ПС-25 від 18.08.2025: - не суперечить актам законодавства України, інтересам держави і суспільства; - волевиявлення учасників правочину було вільним, що підтверджується підписанням Договору та подальшим його виконанням; - правочин вчинено у письмовій формі; - господарські операції за Договором спричинили реальні зміни майнового стану Сторін.

В момент вчинення Договору №УБГ-2148-ПС-25 від 18.08.2025, сторонами було дотримано вимог, що передбачені нормами ст. 203 Цивільного кодексу України та досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. Враховуючи викладене, наявність укладеного договору свідчить про те, що обидві сторони бажали укласти договір, і що їхній зовнішній вираз волі (волевиявлення) відповідає внутрішній волі.

Виходячи з положень статті 215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Визнання правочину недійсним (або його частини) господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням законом, а не заходом відповідальності сторін; для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні бути усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону.

Однак, позивач у позовній заяві не навів жодних підстав, передбачених ст. 215 ЦК України, з якими закон пов`язує недійсність правочину та не надав належних доказів порушення прав та інтересів позивача укладанням Договору. Отже, доводи позивача про те, що Договір №УБГ-2148-ПС-25 від 18.08.2025 підлягає визнанню недійсним не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать положенням ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Отже, з аналізу поданого до суду позову вбачається, що позивач не обґрунтував та не довів, яким чином визнання недійсними та скасування рішення уповноваженої особи про визначення переможця, оформленого протоколом № 700 від 24.07.2025, та визнання недійсним договору №УБГ-2148-ПС-25 від 18.08.2025, укладеного за результатами проведеної закупівлі, сприятиме ефективному захисту або поновленню порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду та в чому полягає порушення його прав при проведенні таких закупівель.

Суд відзначає, що задоволення позовних вимог не матиме правовим наслідком визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський машинобудівельний завод" переможцем торгів по лоту № 3. Крім того у разі задоволення позову в Акціонерного товариства "Укргазвидобування" не виникне зобов`язання укласти з Позивачем договори за результатами проведення таких договорів. За таких обставин, спосіб захисту права у цій справі, жодним чином не пов`язаний з ефективним захистом, або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких умов, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, задоволення позову у даній справі ніяким чином не відновить будь-які права позивача та не матиме наслідком укладення з позивачем відповідного договору, а отже обраний позивачем спосіб захисту є не ефективним, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника або відмовити в участі у переговорній процедурі закупівлі (крім випадків, зазначених у пунктах 2, 4, 5 частини другої статті 40 цього Закону) в разі, якщо: 1) замовник має незаперечні докази того, що учасник процедури закупівлі пропонує, дає або погоджується дати прямо чи опосередковано будь-якій службовій (посадовій) особі замовника, іншого державного органу винагороду в будь-якій формі (пропозиція щодо найму на роботу, цінна річ, послуга тощо) з метою вплинути на прийняття рішення щодо визначення переможця процедури закупівлі або застосування замовником певної процедури закупівлі; 2) відомості про юридичну особу, яка є учасником процедури закупівлі, внесено до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення; 3) службову (посадову) особу учасника процедури закупівлі, яку уповноважено учасником представляти його інтереси під час проведення процедури закупівлі, фізичну особу, яка є учасником, було притягнуто згідно із законом до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією; 4) суб`єкт господарювання (учасник) протягом останніх трьох років притягувався до відповідальності за порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів; 5) фізична особа, яка є учасником процедури закупівлі, була засуджена за кримінальне правопорушення, вчинене з корисливих мотивів (зокрема, пов`язане з хабарництвом та відмиванням коштів), судимість з якої не знято або не погашено у встановленому законом порядку; 6) службова (посадова) особа учасника процедури закупівлі, яка підписала тендерну пропозицію (або уповноважена на підписання договору в разі переговорної процедури закупівлі), була засуджена за кримінальне правопорушення, вчинене з корисливих мотивів (зокрема, пов`язане з хабарництвом, шахрайством та відмиванням коштів), судимість з якої не знято або не погашено у встановленому законом порядку; 7) тендерна пропозиція подана учасником конкурентної процедури закупівлі або участь у переговорній процедурі бере учасник, який є пов`язаною особою з іншими учасниками процедури закупівлі та/або з уповноваженою особою (особами), та/або з керівником замовника; 8) учасник процедури закупівлі визнаний у встановленому законом порядку банкрутом та стосовно нього відкрита ліквідаційна процедура; 9) у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутня інформація, передбачена пунктом 9 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (крім нерезидентів); 10) юридична особа, яка є учасником процедури закупівлі (крім нерезидентів), не має антикорупційної програми чи уповноваженого з реалізації антикорупційної програми, якщо вартість закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) або робіт дорівнює чи перевищує 20 мільйонів гривень (у тому числі за лотом); 11) учасник процедури закупівлі є особою, до якої застосовано санкцію у виді заборони на здійснення у неї публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно із Законом України "Про санкції"; 12) службова (посадова) особа учасника процедури закупівлі, яку уповноважено учасником представляти його інтереси під час проведення процедури закупівлі, фізичну особу, яка є учасником, було притягнуто згідно із законом до відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з використанням дитячої праці чи будь-якими формами торгівлі людьми; 13) учасник процедури закупівлі має заборгованість із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім випадку, якщо такий учасник здійснив заходи щодо розстрочення і відстрочення такої заборгованості у порядку та на умовах, визначених законодавством країни реєстрації такого учасника. Замовник може прийняти рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та може відхилити тендерну пропозицію учасника в разі, якщо учасник процедури закупівлі не виконав свої зобов`язання за раніше укладеним договором про закупівлю з цим самим замовником, що призвело до його дострокового розірвання, і було застосовано санкції у вигляді штрафів та/або відшкодування збитків - протягом трьох років з дати дострокового розірвання такого договору. Учасник процедури закупівлі, що перебуває в обставинах, зазначених у частині другій цієї статті, може надати підтвердження вжиття заходів для доведення своєї надійності, незважаючи на наявність відповідної підстави для відмови в участі у процедурі закупівлі. Для цього учасник (суб`єкт господарювання) повинен довести, що він сплатив або зобов`язався сплатити відповідні зобов`язання та відшкодування завданих збитків. Якщо замовник вважає таке підтвердження достатнім, учаснику не може бути відмовлено в участі в процедурі закупівлі. Учасник процедури закупівлі в електронній системі закупівель під час подання тендерної пропозиції підтверджує відсутність підстав, передбачених пунктами 5, 6, 12 і 13 частини першої та частиною другою цієї статті. Спосіб документального підтвердження згідно із законодавством щодо відсутності підстав, передбачених пунктами 5, 6, 12 і 13 частини першої та частиною другою цієї статті, визначається замовником для надання таких документів лише переможцем процедури закупівлі через електронну систему закупівель. Замовник не вимагає від учасників документів, що підтверджують відсутність підстав, визначених пунктами 1 і 7 частини першої цієї статті. Замовник не вимагає документального підтвердження публічної інформації, що оприлюднена у формі відкритих даних згідно із Законом України "Про доступ до публічної інформації" та/або міститься у відкритих єдиних державних реєстрах, доступ до яких є вільним, або публічної інформації, що є доступною в електронній системі закупівель. Переможець процедури закупівлі у строк, що не перевищує десяти днів з дати оприлюднення в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір про закупівлю, повинен надати замовнику документи шляхом оприлюднення їх в електронній системі закупівель, що підтверджують відсутність підстав, визначених пунктами 2, 3, 5, 6, 8, 12 і 13 частини першої та частиною другою цієї статті. У разі якщо учасник процедури закупівлі має намір залучити спроможності інших суб`єктів господарювання як субпідрядників/співвиконавців в обсязі не менше ніж 20 відсотків від вартості договору про закупівлю у випадку закупівлі робіт або послуг для підтвердження його відповідності кваліфікаційним критеріям відповідно до частини третьої статті 16 цього Закону, замовник перевіряє таких суб`єктів господарювання на відсутність підстав, визначених у частині першій цієї статті.

Пунктом 1 розділу IV Тендерної документації зазначено, що Єдиним критерієм оцінки згідно цієї процедури закупівлі є ціна. Питома вага цінового критерію - 100%.

Відповідачем-2 було запропоновано цінову пропозицію у розмірі 32854822,00 грн, в свою чергу позивачем запропоновано цінову пропозицію у розмірі 33216000,00 грн. Тобто пропозиція відповідача-2 була нижчою від пропозиції позивача і була єдиним критерієм згідно тендерної документації для визначення переможця закупівлі.

Тобто відповідач-2 запропонував найнижчу ціну за надання послуг, відповідачем-1 було встановлено відсутність підстав, передбачених ст 17 Закону України "Про публічні закупівлі", для відмови відповідачу-2 у участі в процедурі закупівлі, як і встановлено відповідність пропозиції відповідача-2 тендерній документації, в зв`язку з чим були відсутні підстави для визначення іншого переможця, ніж відповідач-2, який подав найнижчу цінову пропозицію.

Позивачем не надано суду доказів наявності підстав для відмови відповідачу-2 у участі в процедурі закупівлі чи подання іншим учасником нижчої цінової пропозиції чи доказів невідповідності поданих в заявці документів тендерній документації чи не відповідності відповідача-2 іншим кваліфікаційним критеріям.

Щодо тверджень позивача про встановлення замовником умов у складі тендерної документації, які не забезпечують рівних можливостей для всіх учасників процедури закупівлі, а саме - технічне завдання (Додаток №3 до тендерної документації) не містило повної, чіткої та однозначної інформації про предмет закупівлі, що унеможливило належну підготовку та подання обґрунтованої конкурентної пропозиції, то вони не підтверджені матеріалами справи та не впливають на результат вирішення спору, з урахуванням встановлених судом обставин.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 236 ГПК України).

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Згідно із статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський машинобудівний завод" задоволенню не підлягають. Належних доказів, які б у своїй сукупності дали підстави суду дійти протилежного висновку, позивачем не представлено.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський машинобудівельний завод" (04119, м. Київ, вул. Білоруська, 38-Б, ідентифікаційний код 43827450) до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ідентифікаційний код 30019775), Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрогобицька машинобудівна компанія" (82100, Львівська область, м. Дрогобич (з), вул. Тураша Мирослава, 20, ідентифікаційний код 43925983) про визнання недійсним та скасування рішення замовника АТ «Укргазвидобування», оформленого Протоколом №700 від 24.07.2025 щодо закупівлі № UA-2025-06-11-007791-a; визнання недійсним договору про надання послуг з ремонту автокранової техніки №УБГ-2148-ПС-25 від 18.08.2025, укладеного в межах процедури закупівлі № UA-2025- 06-11-007791-a між Акціонерним товариством «Укргазвидобування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дрогобицька машинобудівна компанія» - відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 19.02.2026

Суддя І.В.Усатенко