ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" лютого 2026 р. Cправа № 902/49/25

Суддя Господарського суду Вінницької області Яремчук Ю.О., розглянувши заяву (вх. № канц. 01-36/1301/25 від 15.10.2025) Головного управління ДПС у Вінницькій області про покладення субсидіарної відповідальності на засновників або керівника боржника у справі

за заявою: Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, код ЄДРПУ 44069150)

до: Приватного підприємства "Зернотік плюс" (вул. Київська,16, оф. 614, м. Вінниця, 21100)

про відкриття провадження у справі про банкрутств

Секретар судового засідання Соболєв В.

за участю представників:

арбітражний керуючий: Гонта О.А.

заявника: Панасюк В.В

В С Т А Н О В И В :

16.01.2025 до Господарського суду Вінницької області надійшла заява Головного управління ДПС у Вінницькій області б/н від 16.01.2025 про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства "Зернотік плюс".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2025, вказану заяву розподілено судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 21.01.2025 заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання на 04.02.2025.

Ухвалою суду від 04.02.2025 відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства "Зернотік Плюс" (, адреса: вул. Київська, 16, офіс 614,м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл.,21009). Визнано вимоги кредитора - Головного управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ ВН 44069150) в сумі 13 827 798,45 грн основного платежу. Задоволено клопотання кредитора та заяву арбітражного керуючого Гонти О.А. про участь у справі про банкрутство Приватного підприємства "Зерносвіт плюс". Введено процедуру розпорядження майном боржника на 170 календарних днів. Призначено розпорядником майна арбітражного керуючого: Гонта Оксана Анатоліївна (Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 4 від 01.02.2013 (адреса: вул. Київська, буд. 16, офіс 614, м. Вінниця, 21100, ідент. код НОМЕР_1 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

06.02.2025 здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства "Зернотік Плюс" на офіційному веб-порталі судової влади України.

20.02.2025 до суду від Головного управління ДПС у Вінницькій області надійшла заява б/н від 19.02.2025 (вх. № 01-36/211/25) про визнання додаткових конкурсних кредиторських вимог до боржника в розмірі 13 295 344,90 грн у справі № 902/49/25.

Ухвалою суду від 03.03.2025 призначено заяву Головного управління ДПС у Вінницькій області б/н від 19.02.2025 (вх. № канц. 01-36/211/25) про визнання додаткових конкурсних кредиторських вимог до боржника у справі № 902/49/25, до розгляду в судовому засіданні на 13.03.2025.

Ухвалою суду від 13.03.2025 заяву Головного управління ДПС у Вінницькій області б/н від 19.02.2025 (вх. № 01-36/211/25) про визнання додаткових конкурсних кредиторських вимог до боржника в розмірі 13 295 344,90 грн у справі № 902/49/25 - задоволено та призначено справу до розгляду в підсумковому судовому засіданні на 15.05.2025.

Постановою від 15.05.2025 суд зокрема: задовольнив клопотання арбітражного керуючого (розпорядника майна) Гонти О.А. (№ 02-42/412 від 12.05.2025) про припинення процедури розпорядження майном, визнання ПП "Зернотік Плюс" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури та призначення ліквідатором арбітражного керуючого Гонту О.А. Припинено процедуру розпорядження майном Приватного підприємства "Зернотік Плюс" (, адреса: вул. Київська, 16, офіс 614,м. Вінниця,Вінницький р-н, Вінницька обл.,21009) та повноваження розпорядника майна, арбітражного керуючого Гонти О.А. у справі № 902/49/25. Визнано боржника Приватне підприємство "Зернотік Плюс" (, адреса: вул. Київська, 16, офіс 614,м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл.,21009) банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру. Строк ліквідаційної процедури - 12 місяців. Задоволено заяву арбітражного керуючого Гонти О.А. про згоду на участь у справі № 902/49/25. Призначено ліквідатором Приватного підприємства "Зернотік Плюс" (, адреса: вул. Київська, 16, офіс 614,м. Вінниця,Вінницький р-н, Вінницька обл.,21009) арбітражного керуючого Гонту Оксану Анатоліївну (Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 4 від 01.02.2013 (адреса: вул. Київська, буд. 16, офіс 614, м. Вінниця, 21100, ідент. код НОМЕР_1 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Протягом 15 днів з дня призначення ліквідатора відповідні посадові особи банкрута зобов`язані передати бухгалтерську та іншу документацію, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків відповідні посадові особи банкрута несуть зобов`язання щодо відшкодування збитків, завданих таким ухиленням.

15.10.2025 до суду від Головного управління ДПС у Вінницькій області надійшла заява (вх. № канц. 01-36/1301/25 від 15.10.2025) про покладення субсидіарної відповідальності на засновників або керівника боржника у даній справі.

Ухвалою суду від 20.10.2025 призначено до розгляду в судовому засіданні на 18.11.2025 заяву Головного управління ДПС у Вінницькій області про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ПП "Зернотік плюс" в розмірі 27 231 479, 35 грн на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За результатами проведеного судового засідання 18.11.2025 суд дійшов висновку про відкладення розгляду заяви Головного управління ДПС у Вінницькій області про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ПП "Зернотік плюс" в розмірі 27 231 479, 35 грн на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 15.01.2026, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

На визначену дату судом 15.01.2026 в судове засідання з`явились представник ГУ ДПС у Вінницькій області та арбітражний керуючий Гонта О.А.

За результатами проведеного судового засідання 15.01.2025 суд дійшов висновку про відкладення розгляду заяви Головного управління ДПС у Вінницькій області про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ПП "Зернотік плюс" в розмірі 27 231 479, 35 грн на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 12.02.2026, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 15.01.2026 призначено судове засідання з розгляду заяви Головного управління ДПС у Вінницькій області про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ПП "Зернотік плюс" в розмірі 27 231 479, 35 грн на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі № 902/49/25 на 12.02.2026. Розміщено оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України - повідомлення ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) про призначене судове засідання в справі № 902/49/25.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились арбітражний керуючий та представник заявника.

В судовому засіданні представник заявника подану заяву підтримав в повному обсязі.

Арбітражний керуючий Гонта О.А. заяву ГУ ДПС у Вінницькій області підтримала в повному обсязі.

Заява мотивована тим, що в результаті незаконних дій посадових осіб ПП «Зернотік Плюс» виникла кредиторська заборгованість в сумі 27 123 143,35 грн, яка залишається непогашеною через відсутність активів у ПП «Зернотік Плюс», що призвело до його стійкої неплатоспроможності та банкрутства.

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (наразі - КУзПБ), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство (наразі - КУзПБ).

Частиною першою статті 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Відповідно до преамбули КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Отже одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.

Тому створення для кредиторів в межах справи про банкрутство додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів забезпечує недопущення використання юридичної особи як інструменту безпідставного збагачення за чужий рахунок.

Одним із юридичних механізмів досягнення таких гарантій захисту прав кредиторів та унеможливлення застосовування процедури банкрутства як інструменту виключно списання боргів є, зокрема, застосування доктрини "пронизування корпоративної вуалі" (piercing the veil of incorporation) згідно якої суд може покласти відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи на органи управління юридичної особи.

У чинному КУзПБ доктрина "пронизування корпоративної вуалі" знайшла своє втілення в інститутах солідарної відповідальності керівника боржника (частина шоста статті 34 КУзПБ) та субсидіарної відповідальності керівників, засновників (учасників, акціонерів) боржника, інших осіб (частина друга статті 61 КУзПБ від 21.10.2019 (частини п`ятої статті 41 Закону про банкрутство (до 21.10.2019), які можливо реалізувати в межах справ про банкрутство юридичних осіб.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 61 КУзПБ під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом (абзаци другий, третій частини другої статті 61 КУзПБ).

Отже, субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який за заявою покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника при наявності підтвердження вини вказаних осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності.

Метою субсидіарної відповідальності як інституту є створення для кредиторів в межах справи про банкрутство додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів та недопущення використання юридичної особи як інструменту безпідставного збагачення за чужий рахунок, відтак забезпечення стабільності функціонування ринку та фінансової дисципліни.

Юридичним механізмом досягнення такої мети та недопущення використання юридичної особи як інструменту безпідставного збагачення за чужий рахунок є притягнення винних осіб у доведенні боржника до банкрутства, які використовували таку особу як прикриття ("вуаль") для досягнення своїх цілей (отримання доходів, матеріальної вигоди, зокрема через зловживання правом тощо), до додаткової (субсидіарної) відповідальності і стягнення на користь кредиторів непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог.

Визначене частиною другою статті 61 КУзПБ господарське правопорушення, за вчинення якого засновники (учасники, акціонери), керівник боржника та інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності поряд з боржником у процедурі банкрутства у разі відсутності майна боржника, має обґрунтовуватися судами шляхом встановлення складу такого правопорушення (об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони).

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у певній сфері, у даному випадку - права кредитора (-ів) на задоволення його (їх) вимог до боржника у справі про банкрутство за рахунок активів боржника, що не можуть бути задоволені внаслідок відсутності майна у боржника; об`єктивну сторону такого правопорушення складають дії або бездіяльність певних фізичних осіб та/або юридичних осіб, пов`язаних з боржником, що призвели до відсутності у нього майнових активів для задоволення вимог кредиторів; суб`єктами правопорушення є особи визначені частиною другою статті 61 КУзПБ; суб`єктивною стороною правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності є ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (мотиву, мети, умислу чи необережності суб`єкта правопорушення).

Тлумачення положень частини другої статті 61 КУзПБ із застосуванням філологічного, системного та телеологічного (цільового) способів її інтерпретації свідчить, що у ній закріплено припис згідно з яким суб`єктами субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства є: 1) засновники (учасники, акціонери); 2) керівники боржника; 3) інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії.

До третіх осіб, які несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника, у зв`язку з доведенням його до банкрутства частини другої статті 61 КУзПБ відносяться будь-які особи, наслідком дій або бездіяльності яких стало банкрутство юридичної особи (див. висновки, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16).

Законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність складають об`єктивну сторону такого правопорушення. Тому при вирішенні питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, мають прийматися до уваги також положення частини першої статті 215 ГК України та підстави для порушення справи про банкрутство, з огляду на які такими діями можуть бути, зокрема:

1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення;

2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення при виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях;

3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника тощо.

Аналогічні за змістом висновки щодо кола обставин (перелік яких не є вичерпним), які мають братися до уваги під час розгляду питання застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство сформовано у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/21232/16, від 30.01.2018 у справі № 923/862/15, від 05.02.2019 у справі № 923/1432/15 та від 10.03.2020 у справі № 902/318/16, від 01.10.2020 у справі № 914/3120/15, від 12.11.2020 у справі № 916/1105/16, від 10.12.2020 у справі 922/1067/17.

Згідно з цими правилами суб`єктом субсидіарної відповідальності може бути особа, яка отримала істотну (відносно масштабу діяльності боржника) вигоду у вигляді збільшення активів, яка не могла б утворитися у випадку відповідності дій засновників та керівника боржника закону, в т.ч. принципу добросовісності. Тобто до суб`єктів субсидіарної відповідальності слід віднести осіб, які отримали істотний актив боржника на підставі актів, рішень, правочинів тощо прийнятих засновниками чи керівником боржника на шкоду інтересам останнього та його кредиторів, які можуть виражатися, зокрема у:

- прийнятті ключових ділових рішень з порушенням принципів добросовісності та розумності, в тому числі узгодження, укладення або схвалення правочинів на завідомо невигідних умовах або з особами завідомо нездатними виконати свої зобов`язання ("фірмами одноденками" тощо);

- наданні вказівок з приводу вчинення явно збиткових операцій;

- призначенні на керівні посади осіб, результат діяльності яких явно не відповідає інтересам юридичної особи;

- створенні і підтриманні такої системи управління боржником, яка націлена на систематичне отримання вигоди третьою особою на шкоду боржнику і його кредиторам;

- використанні документообігу, який не відображає реальних господарських операцій;

- отриманні такими особами істотних переваг з такої системи організації підприємницької діяльності, яка спрямована на перерозподіл (в тому числі за допомогою недостовірного документообігу), сукупного доходу, отримуваного від здійснення даної діяльності особами, об`єднаними спільним інтересом (наприклад, єдиним виробничим циклом), на користь ряду цих осіб з одночасним акумулюванням на стороні боржника основного боргового навантаження; - використанні і розпорядженні майном боржника, як своїм особистим, нехтуючи інтересами кредиторів;

- вчинення інших юридичних дій, що не відповідають принципу добросовісності в комерційній (діловій) практиці тощо.

Наведений перелік прикладів не є вичерпним.

Тлумачення частини п`ятої статті 41 Закону про банкрутство (до 21.10.2019), частини другої статті 61 КУзПБ (від 21.10.2019) свідчить про відсутність заборони для покладення субсидіарної відповідальності на суб`єктів відповідальності, якщо на час порушення/здійснення провадження у справі про банкрутство їх повноваження припинились. Час, що минув з дати припинення повноважень суб`єктів відповідальності до дати порушення справи про банкрутство боржника, не є вирішальним чинником, що впливає на встановлення складу об`єктивної сторони правопорушення, однак має враховуватися судами поряд з іншими обставинами справи при встановленні причинно-наслідкового зв`язку між винними діями суб`єкта відповідальності та настанням негативних наслідків у боржника, які є підставою субсидіарної відповідальності (зокрема, встановлення обставин щодо можливості усунення таких негативних наслідків іншими посадовими особами боржника, які були наділені управлінськими функціями щодо боржника після припинення повноважень суб`єкта відповідальності, однак не вчинили належних дій з усунення негативних наслідків).

Для визначення статусу особи як відповідача по субсидіарній відповідальності за зобов`язаннями боржника ліквідатор має проаналізувати, а суд під час розгляду заяви про притягнення до субсидіарної відповідальності та з`ясуванні наявності підстав для покладення на цих осіб субсидіарної відповідальності дослідити сукупність правочинів та інших юридичних дій, здійснених під впливом осіб, а також їх бездіяльність, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства боржника.

Визначальним для застосування субсидіарної відповідальності є доведення відповідно до частини п`ятої статті 41 Закону про банкрутство (до 21.10.2019), частини другої статті 61 КУзПБ (від 21.10.2019) та з урахуванням положень статті 74, 76, 77 ГПКУкраїни причинно-наслідкового зв`язку між винними діями/бездіяльністю суб`єкта відповідальності та настанням негативних для боржника наслідків (неплатоспроможності боржника та відсутності у боржника активів для задоволення вимог, визнаних у процедурі банкрутства вимог кредиторів) обов`язок чого покладається на ліквідатора. Встановлення такого причинно-наслідкового зв`язку також належить до об`єктивної сторони цього правопорушення (див. висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/21232/16, від 14.07.2020 у справі № 904/6379/16, від 10.12.2020 у справі № 922/1067/17).

Статтею 61 КУзПБ закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, складовими якої є недостатність майна ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів та наявність ознак доведення боржника до банкрутства.

Однак зазначена презумпція є спростовною, оскільки передбачає можливість цих осіб довести відсутність своєї вини у банкрутства боржника та уникнути відповідальності. Спростовуючи названу презумпцію, особа, яка притягується до відповідальності має право довести свою добросовісність, підтвердивши, зокрема, оплатне придбання активу боржника на умовах, на яких за порівняних обставин зазвичай укладаються аналогічні правочини та довівши, що вчинені за її участі (впливу) операції приносять дохід, відображені у відповідності з їх дійсним економічним змістом, а отримана боржником вигода обумовлена розумними економічними чинниками.

У цьому разі відсутність в осіб, які притягуються до субсидіарної відповідальності зацікавленості в наданні документів, що відображають реальний стан справ і дійсний господарський оборот, не повинна знижувати правову захищеність кредиторів під час необґрунтованого порушення їх прав.

Тому, якщо ліквідатор із посиланням на ті чи інші докази належно обґрунтував наявність підстав для притягнення особи до субсидіарної відповідальності та неможливість погашення вимог кредиторів внаслідок її дій (бездіяльності), на неї переходить тягар спростування цих тверджень ліквідатора, з урахуванням чого вона має довести, чому письмові документи та інші докази ліквідатора не можуть бути прийняті на підтвердження його доводів, надавши свої докази і пояснення щодо того, як насправді здійснювалася господарська діяльність.

Отже, якщо дії особи, які мали вплив на економічну (юридичну) долю боржника викликають об`єктивні сумніви в тому, що вона керувалася інтересами боржника, на неї переходить тягар доведення того, що результати зазначених дій стали наслідком звичайного господарського обороту, а не викликані використанням нею своїх можливостей, що стосуються визначення дій боржника, як таких, що вчиненні на шкоду інтересам боржника та його кредиторів. У такому разі небажання особи, яка притягується до субсидіарної відповідальності, надати суду докази має кваліфікуватися згідно із частиною другою статті 74 ГПК України виключно як відмова від спростування фактів, на наявність яких аргументовано з посиланням на конкретні документи вказує процесуальний опонент. В силу статті 13 ГПК України особа, що бере участь у справі, яка не вчинила відповідних процесуальних дій, несе ризик настання наслідків такої поведінки (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суд у складі Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16).

Щодо ефективності обраного способу захисту інтересів боржника, кредиторів та відсутності необхідності для реалізації такого права визнання недійсним правочинів боржника вчинених за участі осіб, винних у доведенні боржника до банкрутства суд зазначає.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Частиною першою статті 2 ГПК завданням господарського судочинства визначено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. mutatis mutandis висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).

Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними (рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" (Doran v. Ireland)).

Таким чим чином як ефективний засіб (спосіб) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення ЄСПЛ від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland)).

Тож визначення та обрання ефективного способу є запорукою поновлення порушеного права особи, а у разі такої неможливості - отримання нею відповідного відшкодування.

У рішенні від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" ЄСПЛ зазначав, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Інакше кажучи застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Саме в такому значені має розумітися ефективний захист порушених прав особи.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України) визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів.

Тож розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості відмінні від позовного провадження.

Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

До таких засобів віднесено інститут субсидіарної відповідальності осіб винних у доведенні до банкрутства боржника закріплений у частині другій статті 61 КУзПБ від 21.10.2019 (частині п`ятій статті 41 Закону про банкрутство до 21.10.2019), який є додатковою гарантією захисту прав та законних інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, так як наслідок інструментом погашення цих вимог.

Звичайно, що зверненню ліквідатора до суду з заявою про покладення на винних осіб субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства передує наявність та виникнення ряду юридичних фактів (укладення правочинів, прийняття рішень, актів тощо), а суб`єкти субсидіарної відповідальності при здійсненні своїх прав досить часто використовують останні всупереч їх призначенню.

Тому очевидно, що у цьому разі захист та відновлення порушених прав має здійснюватися із застосуванням такого способу, який гарантує та забезпечує із дотриманням процесуальної економії ефективне відновлення порушених прав.

У зв`язку з цим на вирішення суду постає питання можливості покладення субсидіарної відповідальності на винних осіб без попереднього визнання недійсними (скасування) в судовому порядку таких рішень, правочинів, актів з урахуванням чого колегія суддів дійшла таких висновків.

Передбачений у частині другій статті 61 КУзПБ від 21.10.2019 (частині п`ятій статті 41 Закону про банкрутство до 21.10.2019) спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту прав та інтересів кредиторів за своєю суттю враховує як мету та особливості процедури банкрутства так і завдання господарського судочинства, відтак за наслідком застосування забезпечує поновлення порушених прав кредиторів без необхідності повторного звернення до суду.

За цих умов застосування попередньо до звернення ліквідатора до суду із заявою про покладення субсидіарної відповідальності, інструментаріїв захисту, які характерні для справ позовного провадження (спростування презумпції правомірності правочину, оскарження ухвалених юридичною особою рішень тощо) є таким, що не сприяє відновленню та захисту порушених прав кредиторів, позаяк має результатом збільшення тривалості розгляду справи про банкрутство боржника та витрат як власне на саму процедуру, так і на оплату послуг ліквідатора, а також матеріальних витрат пов`язаних з розгляду таких вимог, знецінення визнаних грошових вимог кредиторів внаслідок інфляції, зміни засобів доведення вимог, спливу позовної давності до вимог про покладення субсидіарної відповідальності тощо.

Тому покладення на третіх осіб субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства за наведених обставин є тим способом захисту, який дозволяє з максимальною ефективністю відновити порушені права кредиторів внаслідок зловживання третіми особами своїми суб`єктивними правами та вчинення ними дій із використанням права на шкоду.

Отже, аналіз змісту та призначення інституту субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство свідчить, що не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про покладення субсидіарної відповідальності неналежність обраного ним способу захисту інтересів боржника та кредиторів з огляду на відсутність спростування (оскарження) відповідних дій (спростування презумпції правомірності правочину, оскарження ухвалених юридичною особою рішень тощо), оскільки визначальним у застосуванні цієї відповідальності із урахуванням правової конструкції частини п`ятої статті 41 Закону про банкрутство, частини другої статті 61 КУзПБ є використання особою належних їй суб`єктивних прав на шкоду інтересам боржника та кредиторів, що призвело до неплатоспроможності боржника, а не спростування правомірності прийнятих нею рішень, вчинених дій та правочинів тощо (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суд у складі Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16).

Суд дослідивши матеріали справи та заява ГУ ДПС у Вінницькій області про покладення на керівників ПП «Зернотік Плюс» субсидіарної відповідальності встановив наступне:

так ухвалою Господарського суду Вінницької області від 13.03.2025 за результатами попереднього судового засідання у справі № 902/49/25 (з врахуванням виправлення ухвали про виправлення описки (за ініціативою суду) від 01.04.2025), серед іншого, встановлено перелік та розмір визнаних судом вимог кредиторів, що підлягають внесенню розпорядником майна Гонтою О.А. до реєстру вимог кредиторів Приватного підприємства «Зернотік Плюс» - ГУ ДПС у Вінницькій області з грошовими вимогами у розмірі: 13 827 798,45 грн - основного платежу (третя черга задоволення); 6 798 251,00 грн - основного платежу (третя черга задоволення); 1 128 296,06 грн - штрафні санкції (шоста черга задоволення); 5 368 797,84 грн - пеня (шоста черга задоволення); 6 056,00 грн - судовий збір (перша черга задоволення); 30 280,00 грн - витрати на сплату судового збору за подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (перша черга задоволення); 72 000,00 грн - авансування грошової винагороди арбітражного керуючого (перша черга задоволення).

Тобто ГУ ДПС у Вінницькій області єдиним кредитором у справі про банкрутство ПП «Зернотік Плюс» з вимогами, що складаються із заборгованості зі сплати: податку на додану вартість в загальному розмірі 15 697 319,45 грн; податку на прибуток в загальному розмірі 4 928 730,00 грн; штрафних санкцій в загальному розмірі 1 128 296,06 грн; пені в загальному розмірі 5 368 797,84 грн, із загальною сума заборгованості ПП «Зернотік Плюс» перед державним бюджетом становить 27 123 143,35 грн.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що вказана заборгованість підтверджується, в тому числі: відповідними картками особового рахунку платника податків; рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.11.2023 року по справі № 120/9695/23 (в межах вказаної справи розглядався адміністративний позов ГУ ДПС у Вінницькій області до ПП «Зернотік Плюс» про стягнення податкового боргу який виник внаслідок самостійно задекларованих позивачем сум грошового зобов`язання та не сплати донарахованих ГУ ДПС у Вінницькій області сум грошового зобов`язання та підтверджується податковим повідомленням-рішенням № від 01.09.2020, самостійно поданою податковою декларацією з податку на додану вартість від 17.02.2022); постановою сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2022 по справі №120/4999/20-а (в межах вказаної справи розглядався адміністративний позов ПП "Зернотік Плюс» до ГУ ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними скасування податкових повідомлень-рішень № та від 01.09.2020).

Судом встановлено, що під час виконання повноважень у справі № 902/49/25, арбітражним керуючим було встановлено наступне:

рішенням №15 власника ПП «Зернотік Плюс» від 13.06.2018, серед іншого, було вирішено: змінити власника Підприємства на ОСОБА_2 , у зв`язку з набуттям ним майнових (корпоративних) прав та обов`язків власника ПП «Зернотік Плюс», що відповідає в статутному капіталі (фонді) 1 500 000,00 грн або 100%, на підставі Договору купівлі-продажу майнових (корпоративних) прав ПП «Зернотік Плюс» від 13.06.2018; привести Статут до вимог чинного законодавства та затвердити нову редакцію Статуту ПП «Зернотік Плюс», в зв`язку зі змінами, та провести його державну реєстрацію; звільнено з посади директора ОСОБА_4 та виключено його з числа підписантів з 13.08.2018; призначено на посаду директора з 14.06.2018 ОСОБА_3 , яка проживає: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 18.11.2002, РНОКПП НОМЕР_2 ;

рішенням № 20 одноособового власника ПП «Зернотік Плюс» від 23.11.2020, зокрема, було вирішено: звільнити ОСОБА_3 з посади директора Підприємства з 23.11.2020; призначити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_5 , виданий Вінницьким РВ УМВС України у Вінницькій області 15.04.2005, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 24.11.2020. Таким чином, з 13.06.2018 ОСОБА_2 є одноособовим власником ПП «Зернотік Плюс». В свою чергу, керівниками ПП «Зернотік Плюс» були: ОСОБА_3 з 14.06.2018 по 23.11.2020; ОСОБА_2 з 24.11.2020 по 15.05.2025.

Відповідно до п. 4.1 Статуту ПП «Зернотік Плюс», вся повнота влади на Підприємстві належить Власнику. Власник здійснює свої права щодо управління Підприємством безпосередньо або шляхом делегування частини своїх повноважень Директору Підприємства.

Пунктом 4.3. Статуту ПП "Зернотік Плюс" визначено, що директор Підприємства, серед іншого: без доручення діє від імені Підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, закордонними партнерами; розпоряджається майном Підприємства, включаючи його грошові засоби; відкриває рахунки в банківських установах, розпоряджається коштами на рахунках; виконує інші функції і несе відповідальність за діяльність Підприємства.

За доводами заявника відповідальними за фінансово-господарську діяльність ПП «Зернотік Плюс» були його керівники: у період з 14.06.2018 по 23.11.2020 - ОСОБА_3 ; у період з 24.11.2020 по 15.05.2025 - ОСОБА_2 , тобто, саме зазначені особи у відповідний період виконання ними повноважень керівника банкрута є відповідальними за виникнення вказаної вище заборгованості ПП «Зернотік Плюс» перед державним бюджетом, що підтверджується наступним.

Судом встановлено, що податковим органом на підставі Наказу № 4298к від 09.12.2021 проведено планову виїзну документальну перевірку ПП «Зернотік Плюс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2018 по 30.09.2021, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2018 по 30.09.2021 та надано копію Акту від 02.02.2022 № 1144/02-32-07-01/37836765 Про результати документальної планової виїзної перевірки ПП «Зернотік Плюс», , копії податкових повідомлень-рішень та копії розрахунків штрафних (фінансових) санкцій, складені на підставі вказаного акту.

Зі змісту Акту від 02.02.2022 № 1144/02-32-07-01/37836765 вбачається, що під час проведення вказаної перевірки, контролюючим органом, серед іншого, було встановлено нереальність проведення господарських операцій по отриманню відповідного товару ПП «Зернотік Плюс» від ТОВ «САЛАБРІУС ГРАНД» (), ТОВ «ІНФРА ЛАЙТ» (), ТОВ «ВІНАГРОХІМ ПЛЮС» (), ТОВ «АГРО МАРКЕТ ГРУП» (), ТОВ «ТРАССІР УА» () з огляду на те, що:

- в бухгалтерському обліку ПП «Зернотік Плюс» відображено операції по придбанню товару, фактична поставка якого від цих контрагентів не підтверджена документально;

- розрахунки між ПП «Зернотік Плюс» та переліченими контрагентами не проводились або проводились частково;

у вказаних контрагентів встановлено відсутність виробничо-складських приміщень або іншого майна, які необхідні для здійснення діяльності, трудових ресурсів, основних засобів;

не підтверджено фактичну поставку товару за відповідною номенклатурою від кожного з контрагентів, в результаті не встановлення джерела походження товару по ланцюгу постачання або відсутність відповідності між номенклатурою придбання та продажу, що вказує на те, що ці контрагенти є учасниками тіньового сектору економіки та на нереальність задекларованих операцій, спрямованих на отримання податкової вигоди кінцевим отримувачем.

Заявник вказує, що висновки ГУ ДПС у Вінницькій області, викладені у вказаному вище Акті від 02.02.2022 № 1144/02-32-07-01/37836765 Про результати документальної планової виїзної перевірки ПП «Зернотік Плюс», , не спростовані в судовому порядку.

Поряд з цим, у вищевказаному Акті від 02.02.2022 № 1144/02-32-07-01/37836765 також міститься інформація про те, що ГУ ДПС у Вінницькій області була проведена позапланова виїзна документальна перевірка ПП «Зернотік Плюс» з метою достовірності та правомірності формування від`ємного значення з податку на додану вартість за період з 01.05.2020 по 31.05.2020, за результатами якої складено Акт від 11.08.2020 №1151/0501/37836765 та встановлено нереальність проведення задекларованих операцій з контрагентами ТОВ «ТРАССІР УА» (), ТОВ «МОГОЛ-АГРО» (), ФГ «УКРАГРОТЕХ» (), ФОП Запетрук Юрій Леонтійович (РНОКПП НОМЕР_6 ) та ФОП Запетрук Олександр Юрійович (РНОКПП НОМЕР_7 ).

Так, судом встановлено, що за результатами виявлених порушень на підставі зазначеного Акту перевірки від 11.08.2020 № 1151/0501/37836765, ГУ ДПС у Вінницькій області було винесено податкові повідомлення-рішення: №є від 01.09.2020, яким збільшено суму грошових зобов`язань за платежем податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт та послуг) в сумі 2 642 544,00 грн та нараховані штрафні фінансові) санкції в розмірі 660 636,00 грн; № від 01.09.2020, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 1 313 608,00 грн.

ПП «Зернотік Плюс» зверталось в судовому порядку визнати неправомірними висновки податкового органу.

Постановою сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2022 по справі Nє120/4999/20-а у задоволенні позовних вимог ПП «Зернотік Плюс» було відмовлено.

Поряд з цим, заявником вказується, що про недобросовісність попереднього керівництва боржника також свідчить наступне: так, з кабінету платника податків ПП «Зернотік Плюс» ліквідатором було встановлено, що 21.02.2022 боржником було подано Податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2022 року, в якій відображено три операції, покупцем по яким є ТОВ "Вінницький комбінат хлібопродуктів № 2» (ІПН 30): Податкова накладна №1 від 23.01.2022 на суму 52 927 362,00 грн, ПДВ по основній ставці в сумі 10 585 472,40 грн; Податкова накладна №2 від 28.01.2022 на суму 2 701 511,48 грн, ПДВ за ставкою 14% в сумі 378 212,00 грн; Податкова накладна № 3 від 28.01.2022 на суму 1 150 036,52 грн, ПДВ по основній ставці в сумі 230 007,30 грн.

З огляду на що, арбітражний керуючий Гонта О.А. зверталась до ТОВ "Вінницький комбінат хлібопродуктів № 2» з Запитом арбітражного керуючого № 02-42/693 від 16.07.2025, яким просила надати всі наявні у ТОВ "ВКХП № 2" документи по вищевказаних операціях, зокрема, договори, накладні, рахунки, податкові накладні тощо.

У своїй відповіді від 24.07.2025 на вказаний Запит ТОВ «ВКХП № 2» повідомило, що за наявними в його обліку даними співпраця з ПП «Зернотік Плюс» здійснювалась виключно в період з 2017 року по червень 2020 року. Після зазначеного періоду жодних господарських операцій з ПП «Зернотік Плюс», у тому числі постачання товарів чи послуг, що могли б бути підставою для складання податкових накладних № 1 від 23.01.2022, №2 та №3 від 28.01.2022, не здійснювалось. Таким чином, ТОВ «ВКХП №2» повідомило, що не має у своєму розпорядженні жодних документів (договорів, накладних, рахунків, податкових накладних тощо), що стосуються задекларованих ПП «Зернотік Плюс» операцій за січень 2022 року.

Таким чином, за доводами заявника викладене свідчить, що саме недобросовісні та незаконні дії попереднього керівництва ПП «Зернотік Плюс» ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ), вчинені кожним з них у відповідний період виконання своїх повноважень, призвели до виникнення мільйонної заборгованості Підприємства перед державним бюджетом, яка, в свою чергу, призвела до неплатоспроможного стану боржника та стала підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство № 902/49/25.

Суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Тож дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, а й добросовісно і розумно. Між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором) у процесі діяльності складаються відносини довірчого характеру, у зв`язку з чим протиправна поведінка зазначеної особи може виражатися не лише у невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному чи недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень.

Будь-яка господарська операція, дія (бездіяльність) суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети та мотивів її здійснення, які мають відповідати інтересам цієї юридичної особи.

Недодержання принципу добросовісності перетворюється на винну поведінку, оскільки протиправне порушення суб`єктивних цивільних прав особи є прямим наслідком дій зобов`язаної особи, яка, зважаючи на конкретні обставини, могла усвідомлювати характер своїх дій як таких, що можуть завдати шкоди.

Банкрутство (неплатоспроможність) не є одномоментним процесом, а суд лише констатує цей стан, до якого призводять дії (бездіяльність) у широкому часовому проміжку (див. висновки, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.12.2022 у справі № 908/802/20).

Тому під час розгляду заяви про притягнення до субсидіарної відповідальності та з`ясуванні наявності підстав для покладення на цих осіб субсидіарної відповідальності суд має дослідити сукупність правочинів та інших юридичних дій, здійснених під впливом осіб, а також їх бездіяльність, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства боржника (див. постанову Касаційного господарського суд у складі Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16).

Суд вкотре акцентує увагу, що статтею 61 КУзПБ закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, яка є спростовною, оскільки передбачає можливість цих осіб уникнути відповідальності, довівши відсутність своєї вини у доведенні боржника до банкрутства.

Проте, як свідчать установлені обставини справи в порушення статті 61 КУзПБ не спростували відсутності своєї вини у доведенні боржника до банкрутства. Іншого встановлені обставини справи не містять.

Втім, вочевидь, що на особу, яка отримала вигоду з протиправної, в т.ч. недобросовісної поведінки керівника чи засновників боржника поширюються правила субсидіарної відповідальності.

Згідно з цими правилами суб`єктом субсидіарної відповідальності може бути особа, яка отримала істотну (відносно масштабу діяльності боржника) вигоду у вигляді збільшення активів, яка не могла б утворитися у випадку відповідності дій засновників та керівника боржника закону, в т.ч. принципу добросовісності (див. постанову Касаційного господарського суд у складі Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16).

Натомість встановлені судом обставини справи підтверджують, що дії осіб керівників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , були направлені на виведення наявного майнового активу боржника, що об`єктивно зменшило платоспроможність або стало причиною неплатоспроможності боржника. До того ж, такі перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із обставинами доведення боржника та неможливістю задовольнити кредиторські вимоги у межах справи про банкрутство за рахунок майна боржника.

З урахуванням наведеного, суд вважає правомірними вимоги ГУ ДПС у Вінницькій області в частині покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) під час розгляду справ неодноразово звертав увагу, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 22.06.2006 у справі "Miholapa v. Latvia" (Михолапа проти Латвії), від 31.05.2007 у справі "Andrejeva v. Latvia" (Андрєєва проти Латвії), від 21.10.2011 у справі "Дія-97" проти України").

Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити її, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування, це процесуальний обов`язок суду (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 757/28231/13-ц, постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 910/6210/20, від 30.03.2023 у справі № 905/2307/21 (905/496/22)).

За частиною другою статті 61 КУзПБ покладенню субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства передує встановлення обставин наявності вини таких осіб у банкрутстві боржника.

Вирішуючи питання щодо вини (форми вини) суб`єкта субсидіарної відповідальності, слід виходити з обов`язків та повноважень суб`єктів відповідальності щодо боржника, покладених на них законом та/або статутом, враховуючи при цьому положення частин першої, третьої статті 4 КУзПБ.

Відповідно до ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку, що заява про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, підтверджена достатніми та допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 12, 58, 60, 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 2, 3, 13, 18, 74-77, 86, 232, 234, ч.1 ст. 235, 255, 256, 236, 326 Господарського процесуального кодексу України суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Заяву (вх. № канц. 01-36/1301/25 від 15.10.2025) Головного управління ДПС у Вінницькій області про покладення субсидіарної відповідальності на засновників або керівника боржника у справі № 902/49/25 - задовольнити.

2. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ) субсидіарну відповідальність за зобов"язаннями боржника у справі № 902/49/25 в загальній сумі 27 231 479,35 грн (двадцять сім мільйонів двісті тридцять одна тисяча чотириста сімдесят дев`ять гривень 35 копійок) на ліквідаційний рахунок Приватного підприємства "Зернотік Плюс" (ідентифікаційний код юридичної особи 37836765, адреса: вул. Київська, 16. офіс 614, м. Вінниця, 21009, л/р IBAN НОМЕР_8 в АТ КБ "ПриватБанк".

3. Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь Головного управління ДПС у Вінницькій області () витрати на сплату судового збору в сумі 3028,00 грн.

4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь Головного управління ДПС у Вінницькій області () витрати на сплату судового збору в сумі 3028,00 грн.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

6. Згідно із приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи доЕлектронних кабінетів ЄСІТС.

Повне рішення складено 17 лютого 2026 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи