ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026 Справа № 917/1815/25

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., при секретарі судового засідання Сілаєвій О.Ф., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «РУССО ХЕМІ ДНІПРО» (, адреса: вул. Каунаська, 13, м. Київ, 02160)

до відповідача: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

про стягнення 1 495 901, 00 грн

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання.

Суть справи: Товариство з обмеженою відповідальністю «РУССО ХЕМІ ДНІПРО» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 1 495 901, 00 грн безпідставно набутих коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ним були перераховані кошти відповідачу в загальному розмірі 1 495 901,00 грн в кілька етапів з призначенням платежу: «оплата за товар за рахунком», проте, за посиланням позивача, між сторонами ніколи не існувало господарських чи цивільно-правових відносин та будь-які товари не передавались і не отримувались, а послуги не надавались.

Позивачем 16.09.2025 направлено вимогу про повернення безпідставно набутих грошових коштів, яка відповідачем проігнорована. Станом на момент звернення з позовною заявою до суду залишається не повернутою сума в розмірі 1 495 901, 00 грн, про стягнення якої з посиланням на норми ст. 1212 Цивільного кодексу України позивач звернувся з позовом до суду.

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позов не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Процесуальні дії суду.

Оскільки позов поданий до відповідача фізичної особи, що не є підприємцем, суд звертався ухвалою від 24.09.2025 до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації з запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_1 у відповідності до ч. 6 ст. 176 ГПК України.

10.10.2025 суд отримав інформацію про місцезнаходження фізичної особи.

Ухвалою від 15.10.2025 позовна заява була залишена без руху відповідно до ч. 1 ст. 174 ГПК України. Позивачеві надано строк для усунення недоліків позовної заяви - 3 дні з моменту вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

20.10.2025 суд отримав від позивача заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 24.10.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі; призначив підготовче засідання у справі на 18.11.2025; встановив сторонам процесуальні строки на подання заяв по суті справи, а саме: відповідачу для подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали, та для подання заперечень до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

Ухвалою від 28.10.2025 суд за власною ініціативою виправив описку, допущену в ухвалах суду від 24.09.2025 про доступ до персональних даних, від 15.10.2025 про залишення позовної заяви без руху, від 24.10.2025 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі правильно вказавши найменування відповідача: « ОСОБА_1 ».

28.10.2025 суд отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «РУССО ХЕМІ ДНІПРО» заяву про участь у судовому засіданні у справі № 917/1815/25, призначеному на 18.11.2025 о 10:30 в режимі відео конференції, в задоволенні якої суд відмовив в зв`язку з відсутністю вільних майданчиків для проведення відеоконференції на зазначені час та дату, про що постановлена відповідна ухвала від 28.10.2025.

Позивач надіслав заяву (вх. № 13969 від 03.11.2025) про розгляд справи за відсутності його представника та за наявними у суду матеріалами; позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Ухвалою від 18.11.2025 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання у справі відклав на 22.01.2026 об 11:30 год.

10.07.2025 до суду надійшла заява представника позивача про участь в судовому засіданні, призначеному на 25.09.2025, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. № 9201), яке задоволено судом згідно з ухвалою від 11.07.2025.

15.12.2025 від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні, призначеному на 22.01.2026 об 11-30 год, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яка задоволена судом згідно з ухвалою від 16.12.2025.

Ухвалою від 12.01.2026 суд за власною ініціативою виправив описки, допущені в ухвалі від 16.12.2025, зазначивши 22.01.2026 дату заброньованого майданчику для проведення судового засідання в режимі відеоконференції та зазначити дату та час проведення судового засідання в п. 2 резолютивної частини ухвали як - 22.01.2026 року об 11:30 год.

Ухвалою від 22.01.2026 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив її до судового розгляду по суті на 19.02.2026.

03.02.2026 (вх. № 1287) від позивача надійшло клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу та долучення до матеріалів справи доказів їх понесення позивачем.

09.02.2026 від позивача надійшла заява (вх. № 1579) в якій він повідомив суд, що ним подані всі докази, якими обґрунтовуються позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 1495901,00 грн, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 17950,81 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50000,00 грн, а також просить суд про проведення засідання за відсутності представника позивача.

Щодо повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Суд належним чином виконав обов`язок щодо повідомлення сторін про розгляд справи шляхом надіслання ухвал про прийняття позовної заяви до розгляду та подальші ухвали про процесуальні дії суду в електронній формі до Електронного кабінету позивача. засобами поштового зв`язку на юридичну адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвали суду, зокрема, від 24.10.2025 про прийняття позовної заяви до розгляду, відкладення підготовчого засідання від 18.11.2025, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду від 22.01.2026, які направлялась відповідачу поштою на зареєстровану адресу, були повернута органом зв`язку як неотримана адресатом з відміткою «адресат відсутній».

Відповідно до ч.7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Верховний Суд звертав увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19 та від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-6).

Отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Крім того, у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 № 906/587/17 зроблено висновок, що сам факт не отримання адресатом кореспонденції яка надсилалась на належну адресу та повернулась у зв`язку з нетриманням її адресатом не зумовлено об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Всі ухвали суду у справі № 917/1815/25, в яких відображався хід розгляду справи були оприлюднена в Державному реєстрі судових рішень.

На офіційному сайті Господарського суду Полтавської області суд неодноразово (13.11.2025, 18.11.2025, 22.01.2026) розміщував відповідні оголошення про розгляд цієї справи.

Отже, сторони про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Щодо розгляду справи в порядку господарського судочинства суд враховує наступне.

Судом встановлено, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця Крестянінова Богдана Михайловича припинена 15.05.2025.

Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

При цьому, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.06.2018 № 14-144цс18 у справі № 338/180/17, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Враховуючи те, що кошти які, позивач просить стягнути з відповідача як безпідставно отримані, були перераховані на рахунок відповідача 27.03.2025 саме як фізичній особі підприємцю, оплата була здійснена на рахунок "2600", що є рахунком для ведення господарської діяльності, тобто спір пов`язаний безпосередньо з підприємницькою діяльністю останнього, тому позовна заява підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Обставин, які б перешкоджали розглянути спір у даному судовому засіданні, судом не виявлено, суд надавав можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, тому приймає рішення по суті позовних вимог в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

27.03.2025 з банківського рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", який належить ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РУССО ХЕМІ ДНІПРО» здійснено переведення на банківський рахунок № НОМЕР_3 відкритий в АТ "КБ "ГЛОБУС", який належав ФІЗИЧНІЙ ОСОБІ - ПІДПРИЄМЦЮ КРЕСТЯНІНОВУ БОГДАНУ МИХАЙЛОВИЧУ грошові кошти у загальному розмірі 1 495 901,00 грн, згідно з такими платіжними інструкціями:

- платіжна інструкція № 1143 від 27.03.2025 на суму 498 509,00 грн. з призначенням платежу: "Оплата за товар, за рахунком №48 від: 27.03.2025, Без ПДВ";

- платіжна інструкція № 1144 від 27.03.2025 на суму 497 503,00 грн. з призначенням платежу: "Оплата за товар, за рахунком №49 від: 27.03.2025, Без ПДВ";

- платіжна інструкція № 1145 від 27.03.2025 на суму 499 889,00 грн. з призначенням платежу: "Оплата за товар, за рахунком №45 від: 27.03.2025, Без ПДВ".

Зі змісту позовної заяви вбачається, що будь-які господарські чи цивільно-правові відносини між позивачем та відповідачем на час перерахування коштів були відсутні, будь-які товари не передавались і не отримувались, а послуги не надавались.

Відповідач проти зазначених доводів позивача не заперечує.

В зв`язку з наведеним позивач вважає, що сума грошових коштів, перерахована на рахунок відповідача без достатньої правової підстави, тобто без укладення сторонами договору та підлягає поверненню згідно вимог ст. 1212 ЦК України.

Позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення безпідставно перерахованих коштів в сумі 1 495 901,00 грн в добровільному порядку. Підтвердженням надіслання та отримання вказаної вимоги відповідачем є опис вкладення до листа, поштова накладна.

Додана позивачем до позовної заяви вимоги про повернення грошових коштів до подання позову від 15.09.2025 не береться судом до уваги, оскільки направлена на адресу, яка не відповідає адресі місцезнаходження відповідача.

Відповідач на вимогу позивача належним чином не відреагував.

В матеріалах справи відсутні заперечення відповідача щодо факту отримання вказаних коштів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що грошові кошти в сумі 1 495 901,00 грн були отримані відповідачем без належних правових підстав.

При розгляді справи по суті суд враховує наступне.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За ч. 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала) зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому. Означене недоговірне зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала (п.п. 59, 60).

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20.09.2024 у справі № 628/1203/19 відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 201/2956/19, від 27.07.2022 у справі № 644/3932/18-ц, від 29.03.2023 у справі №643/8385/21, від 18.10.2023 у справі № 639/6422/21.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1 ст. 79 ГПК України).

Враховуючи вимоги ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України позивачем повинно бути доведено наявність обставин щодо: набуття/збереження майна певною особою-набувачем; відсутності правової підстави, передбаченої законом, іншими правовими актами чи правочином, або відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом; збагачення набувача за рахунок потерпілої особи.

Судом встановлено, що з рахунку позивача було перераховано на рахунок відповідача кошти в сумі 1 495 901,00 грн., однак, будь-яких договірних відносин між сторонами не існувало, як і будь-яких зобов`язальних відносин. Доказів протилежного станом на момент вирішення спору суду надано не було.

Позивачем доведено наявності обставин щодо набуття позивачем майна (коштів), а також доведеного виникнення правовідносин щодо набуття/збереження майна (коштів) без достатньої правової підстави за участі відповідача.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів в сумі 1 495 901,00 грн є законною та обґрунтованою, доведеною належним доказами і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

У прохальній частині позовної заяви позивач просив покласти на відповідача судовий збір у розмірі 17 950,81 грн та 50 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

На підставі ст. 129 ГПК України, у зв`язку із задоволенням позову, витрати щодо сплати судового збору у розмірі 17950,81 грн покладаються на відповідача з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в зв`язку з поданням позову в електронній формі.

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України визначено, що втрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових втрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач у своїй заяві вказує, що ним були понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00грн, які він просить покласти на відповідача.

На підтвердження своєї вимоги позивач надав суду копії наступних документів: Договору про надання правничої допомоги від 15.09.2025, укладеного між Адвокатським бюро «Артема Федосіна» та ТОВ «РУССО ХЕМІ ДНІПРО», Додаткової угоди від 15.09.2025, Ордеру на надання правничої допомоги серії АА № 1624865 від 17.09.2025; Акту приймання-передачі правничої допомоги від 30.01.2026 за Додатковою угодою; рахунком на оплату №3 від 22.01.2026; платіжною інструкцією від 25.01.2026 № 1233 на суму 50 000,00 грн.

Відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд встановив, що 15.09.2025 між Адвокатським бюро «Артема Федосіна» і ТОВ "РУССО ХЕМІ ДНІПРО" укладено договір про надання правничої допомоги № 25/09/15.

15.09.2025 на виконання зазначеного Договору між Адвокатським бюро «Артема Федосіна» і ТОВ «РУССО ХЕМІ ДНІПРО» укладено додаткову угоду - доручення № 2, відповідно до якої Адвокатське бюро зобов`язується надати Клієнту правничу допомогу в Господарському суді Полтавської області, пов`язану зі стягненням з ОСОБА_1 безпідставно набутих грошових коштів на суму 1495901,00 грн.

Відповідно до п. 2.1. зазначеної Додаткової угоди - Доручення № 2, за виконання цього Доручення Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокатському бюро гонорар у фіксованому розмірі 50 000,00 грн, незалежно від кількості вчинених процесуальних дій чи підготовлених процесуальних документів.

Відповідно до п. 2.2. зазначеної Додаткової угоди - Доручення № 2, гонорар, визначений у п. 2.1., сплачується Клієнтом протягом 10 календарних днів з дати отримання рахунку.

22.01.2026 р. Адвокатським бюро «Артема Федосіна» виписано рахунок на оплату № 3 за надання правничої допомоги за додатковою угодою - дорученням № 2, який було сплачено у повному обсязі 25.01.2026 р., що підтверджується платіжною інструкцією № 1233.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Клопотання про зменшення суми витрат на оплату правничої допомоги, що підлягають стягненню з відповідача від ОСОБА_1 не надходило.

Разом з тим, суд звертає увагу на позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, в якій сформований правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначено, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Суд, оцінивши укладений сторонами договір про надання правової професійної допомоги, додаткової угоди, акту приймання-передачі щодо наданих послуг та інші документи, які підтверджують надання адвокатом послуг правової допомоги, зазначає, що надані заявником докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі, адже їх розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Дана справа не є унікальною чи складною з огляду на наявність значної кількості аналогічних справ, що перебувають і перебували на розгляді у судах всіх інстанцій, а також позицій Верховного Суду в аналогічних справах, обсяг виконаної адвокатом роботи під час розгляду справи не вимагав значних витрат часу та вмінь для формування правової позиції для кваліфікованого юриста.

Щодо зазначеної в Акті приймання-передачі послуги «аналізу» кожної ухвали суду, що відображали хід процесу, то вони, окрім ухвал про залишення позовної заяви без руху та прийняття позовної заяви до розгляду, не потребували від позивача реагування на них у вигляді подання заяв по суті спору, і така послуга не потребувала значних часових затрат для кваліфікованого адвоката.

Що стосується виконання такого виду робіт як «прийнято участь у підготовчому засіданні 22 січня 2026», то суд зазначає, що засідання тривало 15 хвилини в режимі відеоконференцзв`язку поза приміщенням суду, що вбачається із наявного в матеріалах справи протоколу судового засідання від 22.01.2026, тобто не потребувало від адвоката значних затрат часу.

Зважаючи на встановлене, суд прийшов до висновку, що з наявних в матеріалах справи документів не вбачається доведеності та обґрунтованості понесення адвокатських витрат саме у заявленій сумі 50 000 грн. Зазначена сума адвокатських витрат є неспівмірною, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, обсяг та доцільність наданих адвокатських послуг, враховуючи, що ця справа не відноситься до категорії складних.

Водночас, суд зазначає, що фіксований у договорі гонорар адвоката не обмежує господарський суд у можливості зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, оскільки останній при вирішенні цього питання повинен виходити з критеріїв реальності, пропорційності, обґрунтованості та співмірності витрат на професійну правничу допомогу, розумності їх розміру, а також право суду не присуджувати стороні, на користь якої ухвалене рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.01.2026 у справі № 917/434/25.

За таких обставин, суд покладає на відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю РУССО ХЕМІ ДНІПРО (, адреса: вул. Каунаська, 13, м. Київ, 02160) 1 495901,00 грн безпідставно набутих коштів; 17950,81 грн судового збору; 20 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Пушко