РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2026Справа № 910/14293/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Петрук Б.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний союз Запоріжжя»

до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

1. ОСОБА_1 ,

2. ОСОБА_2

про визнання незаконним та скасування рішення та застосування мораторію,

Представники сторін:

від позивача: Бондар Ю.М.,

від відповідача: Маркова В.Є.,

від третьої особи-1: не з`явились,

від третьої особи-2: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний союз Запоріжжя» до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» із такими вимогами:

1) визнати незаконним та скасувати рішення Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», викладене у листі вих. № КНО-61.1.3.2/173 від 04.11.2025, про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю «Аграрний союз Запоріжжя» в застосуванні мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання за Генеральним договором про надання банківських послуг № МБ-ZАР-ГЛ-8050 від 08.04.2020 зі змінами та доповненнями;

2) застосувати мораторій на нарахування та сплату грошового зобов`язання за Генеральним договором про надання банківських послуг № МБ-ZАР-ГЛ-8050 від 08.04.2020 зі змінами та доповненнями до нього, а також за укладеними в межах Генерального договору про надання банківських послуг № МБ-ZАР-ГЛ-8050 від 08.04.2020 договорами про надання банківської послуги - кредитної лінії № МБ-ZАР-ГЛ-8050/КЛ3 від 19.02.2021, та № МБ-ZАР-ГЛ-8050/КЛ4 від 08.07.2021 зі змінами та доповненнями до них, на період дії воєнного стану та протягом одного року з дня його припинення або скасування, починаючи з 10.10.2025, застосувавши наслідки, передбачені п.п. 26, 27 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відмова відповідача, викладена у листі вих. № КНО-61.1.3.2/173 від 04.11.2025, у застосуванні мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовими зобов`язаннями є незаконною та безпідставною.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14293/25, підготовче засідання призначено на 22.12.2025. Встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

08.12.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 відзив Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» повернуто без розгляду.

11.12.2025 до суду від відповідача повторно надійшов відзив на позовну заяву, який містив також вимогу про поновлення пропущеного строку на подання відзиву.

18.12.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, що містила також вимогу про поновлення пропущеного строку на подання відповіді на відзив.

22.12.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів у Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області.

22.12.2025 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

В підготовче засідання 22.12.2025 з`явилися представники сторін.

Судом в підготовчому засіданні 22.12.2025 розглянуто викладене у відзиві на позовну заяву (який надійшов до суду 11.12.2025) клопотання відповідача про поновлення пропущеного строку на подання відзиву та відмовлено у його задоволенні, оскільки відповідний процесуальний строк відповідачем не пропущено. Так, суд на місці постановив долучити відзив Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до матеріалів справи.

Крім того, в підготовчому засіданні 22.12.2025 судом розглянуто викладене у відповіді на відзив клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відповіді на відзив та постановлено протокольно ухвалу про задоволення даного клопотання, поновлення пропущеного процесуального строку для подання відповіді на відзив, долучення відповіді на відзив до матеріалів справи.

Також у підготовчому засіданні 22.12.2025 представник позивача підтримав клопотання про витребування доказів, яке надійшло до суду 22.12.2025, просив суд дане клопотання задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення вказаного клопотання.

Крім того, представником позивача у підготовчому засіданні 22.12.2025 надано суду усні пояснення щодо необхідності залучення вказаних у позові фізичних осіб: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Представник відповідача щодо залучення вказаних осіб до участі у справі не заперечував.

За результатами підготовчого засідання 22.12.2025 суд постановив ухвалу, якою клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний союз Запоріжжя» про витребування доказів від 21.12.2025 задовольнив, витребував від Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області (; адреса місцезнаходження: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166) докази, а саме: 1) річні податкові декларації про доходи ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за 2021 рік та за 2024 рік; відомості про сукупний річний дохід зазначеної особи за вказані періоди; 2) фінансову звітність (баланс, звіт про фінансові результати) та податкові декларації з податку на прибуток підприємства ТОВ «МПМ» () за 2021 рік та за 2024 рік, а також відомості про сукупний річний дохід зазначеного товариства за вказані періоди. Встановив Головному управлінню Державної податкової служби у Запорізькій області строк для подання витребуваних доказів - до 15.01.2026 (включно).

Також даною ухвалою залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

- ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 );

- ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Встановлено третім особам строк для надання письмових пояснень по суті позовних вимог, позивачу та відповідачу встановлено строк для подання відповідей на пояснення третьої особи - п`ять днів з дня отримання відповідних пояснень третіх осіб.

Відкладено підготовче засідання на 21.01.2026.

19.01.2026 до суду від Головного управління ДПС у Запорізькій області надійшов лист від 12.01.2026 № 814/6/08-01-24-01-10 з документами на виконання вимог ухвали від 22.12.2025.

21.01.2026 до суду від ОСОБА_2 (третьої особи-2) надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи, що судом здійснено всі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, суд в підготовчому засіданні 21.01.2026 постановив закрити підготовче провадження у даній справі та призначити справу до розгляду по суті на 11.02.2026.

В судове засідання 11.02.2026 з`явилися представники сторін. Треті особи не з`явились, письмових пояснень щодо позовних вимог не подавали, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

При цьому, оскільки місцем реєстрації третьої особи-1 ( ОСОБА_1 ) є адреса, що наразі згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025 № 376, належить до тимчасово окупованих територій, до якої АТ «Укрпошта» не здійснює відправлення поштової кореспонденції, судом здійснювалось повідомлення вказаного учасника справи відповідно до ст. 122 ГПК України, а саме: шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті Судової влади України.

Отже, суд належним чином повідомив третю особу-1 про розгляд справи.

Враховуючи відсутність будь-яких заяв/клопотань третьої особи-1, а також подане третьою особою-2 клопотання про розгляд справи без її участі, з огляду на те, що явка третіх осіб у судове засідання обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за відсутності представників третіх осіб.

Так, представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог.

В порядку ч. 1 ст. 233, ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 11.02.2026 після закінчення судового розгляду справи ухвалено рішення по суті позовних вимог та проголошено його скорочений текст (вступну та резолютивну частини).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.04.2020 між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» (надалі також - Банк, кредитор, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрний союз Запоріжжя» (надалі також - позивач, позичальник, ТОВ «Аграрний союз Запоріжжя») укладено Генеральний договір про надання банківських послуг № МБ-ZАР-ГЛ-8050 (надалі - Генеральний договір) зі змінами та доповненнями.

В рамках зазначеного Генерального договору між сторонами укладено договори про надання банківської послуги - кредитної лінії № МБ-ZАР-ГЛ-8050/КЛ3 від 19.02.2021, та № МБ-ZАР-ГЛ-8050/КЛ4 від 08.07.2021 та додаткові угоди до них.

Як вбачається із Додатку А до Генерального договору, зобов`язання за цим договором були забезпечені майновою порукою фізичних осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Також з метою забезпечення виконання ТОВ «Аграрний союз Запоріжжя» зобов`язань за Генеральним договором, між позивачем та відповідачем укладено:

1) договір застави рухомого майна № МБ-ZAP-PM-8050/1 від 08.04.2020, відповідно до якого заставодавець (позивач) передав в заставу Банку визначене в ст. 2.1. цього договору рухоме майно;

2) договір застави рухомого майна № № МБ-ZAP-PM-8050/4/bpm від 08.07.2021, відповідно до якого позивачем передано Банку в заставу рухоме майно, перелік якого наведено в ст. 2.1. цього договору.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач зазначив, що після введення в Україні воєнного стану Банк в односторонньому порядку прийняв рішення про дострокове повернення позики за Генеральним договором, посилаючись на погіршення стану та умов забезпечення зобов`язань (предмету застави) внаслідок військової агресії РФ та нерозповсюдження дії договору страхування на предмети застави.

У зв`язку із зазначеним, ТОВ «Аграрний союз Запоріжжя» 28.08.2025 направило Банку заяву від 27.08.2025, у якій просив прийняти рішення про застосування мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання за Генеральним договором зі змінами та доповненнями до нього, за укладеними в межах даного договору договорами про надання банківських послуг - кредитної лінії № МБ-ZАР-ГЛ-8050/КЛ3 від 19.02.2021, та № МБ-ZАР-ГЛ-8050/КЛ4 від 08.07.2021 зі змінами та доповненнями до них, а також договорами поруки № МБ-ZАР-П-8050/2 від 08.04.2020, № МБ-ZАР-ГЛ-8050/3 від 08.04.2020, на період дії воєнного стану та протягом одного року з дня його припинення або скасування; зупинити вчинення будь-яких дій щодо стягнення заборгованості за Генеральним договором та договорами про надання банківських послуг - кредитної лінії № МБ-ZАР-ГЛ-8050/КЛ3 від 19.02.2021, та № МБ-ZАР-ГЛ-8050/КЛ4 від 08.07.2021 з ТОВ «Аграрний союз Запоріжжя» та майнових поручителів - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ; зупинити нарахування всіх грошових зобов`язань за кредитними договорами та продовжити дію Генерального договору зі змінами та доповненнями до нього та всіх укладених в рамках нього договорів на строк застосування мораторію.

У відповідь на вищевказану заяву Банк листом від 24.09.2025 вих. № КНО-61.1.3.2/149 повідомив про відмову у застосуванні мораторію на нарахування та сплату грошових зобов`язань за Генеральним договором, у зв`язку з ненаданням позивачем всієї необхідної інформації та документів на підтвердження відповідності позичальника передбаченим законом умовам.

Врахувавши підстави для відмови у задоволенні попередньої заяви, ТОВ «Аграрний союз Запоріжжя» повторно звернувся до Банку із заявою про застосування мораторію від 06.10.2025 та надав додаткові документи на підтвердження своїх вимог.

Листом від 04.11.2025 вих. № КНО-61.1.3.2/173 Банк надав відповідь на заяву позивача від 06.10.2025, у якій вказав про неможливість встановлення із поданої заяви та доданих до неї документів відповідності позичальника умовам, що передбачені в підпунктах 1 і 5 пункту 23 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, оскільки заявником не було надано відомостей про доходи ТОВ «МПМ» (код ЄДРПОУ - 31753924) та ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів, за 2021 та 2024 роки. У зв`язку із зазначеним, Банк відмовив у застосуванні мораторію на нарахування та сплату грошових зобов`язань за Генеральним договором.

Спір у цій справі виник у зв`язку із тим, що позивач не погоджується із прийнятим Банком рішенням, викладеним у листі від 04.11.2025 вих. № КНО-61.1.3.2/173 про відмову у застосуванні мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання за Генеральним договором, вважає його необґрунтованим, невмотивованим, протиправним та таким, що перешкоджає реалізації ТОВ «Аграрний союз Запоріжжя» свого права на застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням.

Так, позивач зазначив, що ним було подано Банку всі відомі відомості щодо доходів пов`язаних із ним контрагентів за 2021 та 2024 роки, а саме: ТОВ «АЛЬЯНС ЛТД» () та ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 ), тоді як надання відомостей про ТОВ «МПМ» (код ЄДРПОУ - 31753924) та ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) було неможливим, оскільки місцем реєстрації останніх є тимчасово окупована територія України, а місцезнаходження директора та співзасновника ТОВ «МПМ» - ОСОБА_1 невідоме. Позивач зауважив, що інформація про доходи ФОП ОСОБА_1 може бути надана тільки за його письмовою згодою, яка через неможливість встановлення місцезнаходження вказаної особи не може бути отримана, або за ухвалою суду.

При цьому, позивач вказав, що згідно з п. 25 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у разі прийняття Банком рішення про відмову у застосуванні мораторію через невідповідність позичальника критеріям, передбаченим підпунктами 1, 5 п. 23 цього розділу, Банк у своєму рішенні мав самостійно здійснити розрахунок сукупного річного доходу позичальника та контрагентів, які разом із позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів, за останній звітний рік та за 2021 рік.

Відповідач щодо заявлених позовних вимог заперечив, вказуючи, що ним належним чином було розглянуто подані позивачем заяви про застосування мораторію та надано аргументовані відповіді, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Зокрема, відповідач зауважив, що саме на позивача покладений обов`язок зазначення у своїй заяві всієї інформації, що вимагається законом, з наданням документів на її підтвердження, тоді як Банк лише оцінює відповідність позичальника критеріям, встановленим Законом, на підставі документів і відомостей, поданих позичальником. Банк вказав, що відсутність інформації про дохід ТОВ «МПМ» (код ЄДРПОУ - 31753924) та ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) за відповідні періоди позбавило відповідача можливості здійснити розрахунок сукупного річного доходу позичальника та контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів, за 2021 та 2024 роки, а відтак, встановити відповідність позивача умовам, визначеним в підпунктах 1, 5 п. 23 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Разом з тим, відповідач зауважив на передчасності заявленого позову, оскільки відмова Банку у застосуванні мораторію не є остаточною, адже законодавством не передбачено обмеження для заявника повторно звернутися до кредитора із заявою та підтверджуючими документами, які будуть відповідати встановленим Законом вимогам.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 910/7164/19.

За приписами частин 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до пункту I Закону України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану» № 12148 від 24.10.2024 (№ 4340-IX від 27.03.2025), який набрав чинності 10.08.2025, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 23-36.

За змістом п. 23 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, позичальник (у тому числі його правонаступник), який є суб`єктом господарювання, має право звернутися до кредитодавця (позикодавця) або нового кредитора (далі - кредитор) із заявою про застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за договором кредиту (позики), включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі (далі - заява), за сукупності таких умов:

1) сукупний річний дохід позичальника за 2021 рік (з урахуванням контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів, що визначаються в порядку і за критеріями, встановленими Національним банком України) не перевищує суму, еквівалентну 50 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України;

2) договір кредиту (позики) з позичальником було укладено до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану»;

3) виконання зобов`язання за договором кредиту (позики) забезпечено заставою, іпотекою:

а) нерухомого майна, обладнання та/або устаткування, яке визначено індивідуальними ознаками, відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства та станом на день подання заяви знаходиться на територіях активних бойових дій, у тому числі територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (для яких не визначено дату завершення бойових дій), або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації), включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією; та/або

б) транспортних засобів, які знищено, загублено, викрадено, втрачено та/або які вибули з володіння позичальника не з його волі іншим шляхом на територіях активних бойових дій, у тому числі на територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (для яких не визначено дату завершення бойових дій), або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації), включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Факт знищення, загублення, викрадення, втрати та/або вибуття з володіння позичальника (його правонаступника) не з його волі іншим шляхом транспортного засобу може підтверджуватися заявою про вчинення кримінального правопорушення та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінальних проваджень, відкритих не пізніше 30 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану», а якщо такі обставини виникли після набрання ним чинності - відкритих не пізніше 180 днів з дня початку бойових дій на відповідній території або з дня початку її тимчасової окупації Російською Федерацією, визначеного відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку;

4) на день укладення договору кредиту (позики) оціночна вартість майна, передбаченого підпунктом 3 цього пункту, становила понад 50 відсотків оціночної вартості всієї застави, іпотеки, що забезпечує виконання зобов`язання за таким договором кредиту (позики);

5) сукупний річний дохід позичальника за попередній звітний рік (з урахуванням контрагентів, передбачених підпунктом 1 цього пункту) не перевищує 75 відсотків його річного доходу за 2021 рік; або

загальна площа сільськогосподарських угідь, що перебувають у користуванні позичальника на день подання заяви, не перевищує 50 відсотків загальної площі сільськогосподарських угідь, що перебували у його користуванні в 2021 році. При визначенні загальної площі сільськогосподарських угідь, що перебувають у користуванні позичальника, не враховуються угіддя, які розташовані на територіях активних бойових дій, у тому числі на територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (для яких не визначено дату завершення бойових дій), або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації), включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією;

6) загальна сума дивідендів, виплачених позичальником з дня, коли застава, іпотека отримали статус, передбачений підпунктом 3 цього пункту, до дня подання заяви, становить не більше 20 відсотків від суми основного боргу за договором кредиту (позики). Ця умова не поширюється на виплату дивідендів загальною сумою менше 150 тисяч гривень.

У п. 24 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України визначено, що позичальник надсилає заяву про застосування мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання за договором кредиту (позики), включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі (далі - мораторій), у письмовій або електронній формі на юридичну або електронну адресу кредитора, зазначену в договорі кредиту (позики).

Заява підписується позичальником або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій). Заява в електронній формі підписується відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

У заяві зазначаються:

1) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб - підприємців) позичальника (його правонаступника), його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб - підприємців), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за його наявності) або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - підприємців), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності);

2) повне найменування кредитора, його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України;

3) реквізити та дата укладення договору кредиту (позики);

4) сукупний річний дохід позичальника за попередній звітний рік та за 2021 рік; або загальна площа сільськогосподарських угідь, що перебувають у користуванні позичальника на день подання заяви, та сільськогосподарських угідь, що перебували у його користуванні в 2021 році;

5) загальна сума дивідендів, передбачених підпунктом 6 пункту 23 цього розділу;

6) реквізити та дата укладення договору застави, іпотеки, поруки (за наявності), яким забезпечено виконання зобов`язань за договором кредиту (позики);

7) відомості щодо застави, іпотеки, яка забезпечує виконання зобов`язання за договором кредиту (позики);

8) відомості щодо майна, передбаченого підпунктом 3 пункту 23 цього розділу, та день набуття цим майном відповідного статусу; оціночна вартість такого майна станом на дату укладення договору застави, іпотеки; частка такого майна в оціночній вартості всієї застави, іпотеки, що забезпечує виконання зобов`язань за договором кредиту (позики).

До заяви додаються документи, що підтверджують інформацію, зазначену у ній.

Позичальник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві інформації.

Відповідно до п. 25. розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України кредитор на підставі отриманої заяви та доданих до неї документів протягом 20 робочих днів з дня їх отримання приймає рішення про застосування мораторію або відмову у застосуванні мораторію.

Кредитор надсилає рішення, передбачене абзацом першим цього пункту, у письмовій або електронній формі на юридичну або електронну адресу позичальника, зазначену в договорі кредиту (позики), негайно у день прийняття такого рішення.

У разі неподання позичальником документів, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві, або надання недостовірної інформації кредитор має право відмовити позичальнику у застосуванні мораторію.

Рішення про відмову у застосуванні мораторію повинно бути вмотивованим.

У разі прийняття кредитором рішення про відмову у застосуванні мораторію через невідповідність позичальника критеріям, передбаченим підпунктами 1, 5 пункту 23 цього розділу, кредитор у рішенні про відмову зазначає:

склад групи контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів;

критерії, встановлені Національним банком України, на підставі яких кожен контрагент включений у групу пов`язаних контрагентів, та відповідне значення таких критеріїв;

розрахунок сукупного річного доходу позичальника та контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів, за останній звітний рік та за 2021 рік.

Рішення кредитора про відмову у застосуванні мораторію може бути оскаржено до господарського суду.

Пунктом 29 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України передбачено, що у разі якщо кредитор безпідставно прийняв рішення про відмову у застосуванні мораторію та встановлення цих обставин судом, мораторій вважається таким, що застосований з дня отримання кредитором заяви позичальника, передбаченої пунктом 24 цього розділу.

Як встановлено судом, позивач двічі звертався до відповідача із заявами про застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовими зобов`язаннями від 27.08.2025 та від 06.10.2025, в порядку п. 23 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у задоволенні яких відповідачем було відмовлено, про що позивачу надано відповідні листи від 24.09.2025 № KHO-61.1.3.2/149 та від 04.11.2025 № КНО-61.1.3.2/173.

Так, оскаржувана відмова відповідача, викладена у листі від 04.11.2025 № КНО-61.1.3.2/173, була мотивована тим, що позивачем не надано відповідних підтверджуючих документів про дохід за 2021 рік та за 2024 рік двох пов`язаних контрагентів - ТОВ «МПМ» (ЄДРПОУ - 31753924) та ФОП ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ).

При цьому, судом встановлено, що склад групи контрагентів був визначений Банком на підставі даних, які були вказані позивачем в Анкеті юридичної особи для отримання кредиту від 06.02.2020 і в Анкеті-заяві юридичної особи на отримання кредиту від 21.07.2020, та встановлений на підставі критеріїв, передбачених Національним банком України, а саме: за ознакою відносин контролю та за ознакою економічної залежності.

Відповідно до змісту повторно поданої до Банку заяви про застосування мораторію від 06.10.2025 вбачається, що позивач не заперечує щодо входження всіх визначених Банком осіб до групи пов`язаних з позивачем контрагентів, зокрема, ТОВ «МПМ» та ФОП ОСОБА_1, однак вказує про неможливість надання відомостей щодо останніх з причин, які не залежать від волі позивача.

Як вбачається із заяви позивача від 06.10.2025, останнім було надано Банку відомості щодо доходу пов`язаних з ним контрагентів за 2021 та 2024 роки, а саме: ТОВ «Альянс, ЛТД» (ЄДРПОУ - 20470854) та ФОП ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_2 ). Стосовно ТОВ «МПМ» (ЄДРПОУ - 31753924) та ФОП ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) зазначено, що вказані особи зареєстровані на тимчасово окупованій території України - в смт. Кам`янка (смт. Більмак) Пологівського району Запорізької області, та свою адресу не перереєстровували. Місцезнаходження директора та співзасновника ТОВ «МПМ» ОСОБА_1. невідоме, як і невідомо, чи жива зазначена особа на даний час. Тому відомості про доходи щодо ТОВ «МПМ» та ФОП ОСОБА_1 надати неможливо.

Так, судом враховано наведені позивачем обґрунтування неможливості надання Банку інформації та даних щодо сукупного річного доходу позивача за 2021 та 2024 роки з урахуванням всіх контрагентів, у тому числі ТОВ «МПМ» (ЄДРПОУ - 31753924) та ФОП ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ), однак суд зазначає, що закон не містить винятків щодо контрагентів, які знаходяться на тимчасово окупованій території, або які не можуть надати фінансову звітність.

Як визначено в п. 24 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, саме позичальник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві інформації, а відтак, слід дійти висновку про те, що саме на позичальника (позивача) покладається обов`язок із надання відповідних даних та документів, які підтверджують сукупність умов, визначених п. 23 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, тоді як кредитор (відповідач) лише оцінює відповідність позичальника критеріям, встановленим законом, виключно на підставі поданих йому документів та відомостей.

При цьому, суд звертає увагу, що умова підпункту 4 п. 24 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо зазначення у заяві сукупного річного доходу позичальника за попередній звітний рік та за 2021 рік має застосовуватись у взаємозв`язку з підпунктами 1, 5 п. 23 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у яких конкретизовано, що сукупний річний дохід позичальника за 2021 рік та за попередній звітний рік (у даному випадку - 2024 рік) визначається саме з урахуванням контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів, тобто, із урахуванням у тому числі ТОВ «МПМ» (ЄДРПОУ - 31753924) та ФОП ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ).

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, що відсутність відомостей про дохід ТОВ «МПМ» (ЄДРПОУ - 31753924) та ФОП ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) за відповідні періоди, об`єктивно унеможливлює здійснення Банком розрахунку сукупного річного доходу позичальника та контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів за 2021 та 2024 роки, який відповідно до п. 25 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України має зазначатись у відповідному рішенні кредитора про відмову у застосуванні мораторію через невідповідність позичальника критеріям, передбаченим підпунктами 1, 5 пункту 23 цього розділу.

З огляду на викладене, суд вважає, що у зв`язку з ненаданням позивачем всієї необхідної інформації та документів на підтвердження відповідності позичальника передбаченим законом умовам, що є істотним для оцінки підстав застосування мораторію, Банк обґрунтовано відмовив у застосуванні мораторію на нарахування та сплату грошових зобов`язань.

За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову у задоволенні заяви позивача про застосування мораторію, оформлене листом вих. № КНО-61.1.3.2/173 від 04.11.2025, є таким, що прийняте у межах наданих повноважень та з дотриманням вимог законодавства, а підстави для визнання його незаконним та скасування відсутні.

Водночас, суд звертає увагу позивача, що відмова відповідача у застосуванні мораторію не позбавляє позивача права на повторне звернення до Банку із відповідною заявою та підтверджуючими документами, які повинні бути розглянуті у передбаченому законодавством порядку.

До того ж, суд зважає на те, що під час розгляду даної справи на виконання ухвали суду від 22.12.2025 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області було надано відомості про доходи ФОП ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) та ТОВ «МПМ» (ЄДРПОУ - 31753924) за 2021 рік, та зазначено, що за 2024 рік вказаними особами не подавались податкові декларації.

З урахуванням зазначеного та встановлених судом обставин, не може бути задоволена й вимога позивача про застосування мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання, оскільки відповідне рішення про застосування мораторію приймається кредитором за відповідною процедурою, передбаченою пунктами 23-25 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України та за наслідками оцінки кредитором відповідності позичальника критеріям, встановленим законом, тоді як суд не може перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції іншої особи (у даному випадку - кредитора).

В ст. 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Дана норма кореспондується зі ст. 13 ГПК України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний союз Запоріжжя» задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відтак, суд зазначає, що інші доводи та заперечення сторін судом розглянуто, однак визнано необґрунтованими та такими, що не спростовують вищевикладених загальних висновків суду. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10.02.2010).

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного рішення: 17.02.2026.

Суддя Т. Ю. Трофименко