ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2026 р. Справа № 924/1164/25

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Музики М.В., за участю секретаря судового засідання Крупської В.В., розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Кішкіна Олександра Вікторовича, с. Чепелівка Хмельницького району Хмельницької області

до Красилівської міської ради Хмельницької області

про стягнення 167 100,00 грн. моральної шкоди,

представники сторін:

позивача: не з`явився;

відповідача: Биченко І.В.;

ВСТАНОВИВ:

25.11.2025 ФОП Кішкін О.В. подав до Господарського суду Хмельницької області позов, у якому просить стягнути з відповідача 167 100,00 грн. моральної шкоди. Вимоги мотивує тим, що позивач звернувся до Красилівської міської ради з заявою від 13.03.2024 року, у якій просив надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельних ділянок з кадастровими номерами :01:007:0004 та :01:007:0005.

У відповідь Красилівська міська рада повідомила у листі від 28.03.2024 року ВихД-494, що потреби в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки немає.

За результатами судового оскарження такого листа рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року у справі № 560/5672/24 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним рішення Красилівської міської ради Хмельницької області у формі листа за №К/389/08-29/24 від 29.03.2024. Зобов`язано Красилівську міську раду Хмельницької області вирішити по суті заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельних ділянок з кадастровими номерами :01:007:0004 та :01:007:0005 у порядку визначеному Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", зокрема, ч.1 ст. 59 цього Закону. Також стягнуто на користь Кішкіна О.В. судові витрати в розмірі 1211,20 гривень за рахунок асигнувань Красилівської міської ради Хмельницької області.

На виконання рішення суду відповідачем прийнято рішення 10.10.2024 №9 «Про розгляд звернення Олександра Кішкіна із земельних питань», яке, за наслідками його оскарження позивачем, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.01.2025 року у справі № 560/15071/24 визнано протиправним необґрунтованим та скасовано.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся із заявою-клопотанням 09.06.2025 року до Красилівської міської ради з проханням виконати рішення судів. Натомість, як зазначає позивач, Красилівська міська рада знову не розглянула заяву в передбачений законом спосіб та в строк, що підтверджується рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року та постановою від 19 листопада 2025 року у справі № 560/12518/25, яким визнано протиправним нерозгляд Красилівською міською радою Хмельницької області у передбачений законом спосіб та строк заяви ОСОБА_1 від 10.06.2025 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Вищевказані судові рішення набрали законної сили.

Підсумовує, що Красилівською міською радою неодноразово було порушено права позивача та не виконуються рішення судів, внаслідок чого позивач протягом тривалого часу зазнавав від Красилівської міської ради приниження та страждання, а також розчарування, судові процеси, які проходили в психічному стражданні та в постійному стресі, що викликало емоції, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Відтак Кішкін О.В. оцінює завдані йому відповідачем моральні страждання в розмірі 167 100, 00 грн. з розрахунку одного розміру мінімальної заробітної плати за період з березня 2024 року по листопад 2025 року (21 місяць).

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 01.12.2025 відкрито провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Кішкіна Олександра Вікторовича, с. Чепелівка Хмельницького району Хмельницької області до Красилівської міської ради Хмельницької області про стягнення 167 100,00 грн. моральної шкоди, призначено підготовче засідання на 19.12.2025.

Судом враховується, що за змістом правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2019 у справі №454/2181/16, господарські суди на загальних підставах вирішують спори, пов`язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.

Ухвалою суду від 19.12.2025 відкладено підготовче засідання на 09.01.2026. Ухвалою суду від 09.01.2026 відкладено підготовче засідання на 30.01.2026. Ухвалою суду від 30.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.02.2026.

Позивач в судове засідання не з`явився, у клопотанні від 16.02.2026 просить здійснювати розгляд справи без його участі.

Представник відповідача під час судового розгляду спору та у наданому відзиві вважає вимоги позивача необґрунтованими. Зауважує, що судом у справі № 560/15071/24 не зобов`язано міську раду повторно розглядати звернення, оскільки позивачем вимога в позовній заяві не зазначалася.

З приводу судового рішення у справі № 560/12518/25 зазначає, що 10.07.2025 до Красилівської міської ради надійшла заява-клопотання від гр. ОСОБА_2 , в якій заявник просив не розглядати його заяву-клопотання від 10.06.2025 року.

Відтак вважає, що позаяк рішення Красилівської міської ради визнані протиправними та скасовані, то рішення суду вважаються виконаними з моменту набрання ними законної сили.

Додатково наголошує, що міською повторно виносилися на розгляд звернення позивача, які були предметом судового розгляду, про що заявника було повідомлено.

Окрім того, вважає недоведеним спричинення моральної шкоди позивачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

17.04.2019 між ОСОБА_1 та Красилівською міською радою укладено договори оренди водних об`єктів для рибогосподарських потреб, а саме ставків площею 1,4325 га та 1,3808 га, та також земельних ділянок під водними об`єктами та прибережними захисними смугами з кадастровими номерами :01:007:0005 та :01:007:0004.

13.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Красилівської міської ради з проханням надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельних ділянок з кадастровими номерами :01:007:0005 та :01:007:0004, з метою подальшої передачі в оренду.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.07.2024 у справі №560/5672/24, яке набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 від 17.04.2024 до Красилівської міської ради задоволено. Визнано протиправним рішення Красилівської міської ради Хмельницької області у формі листа за №К/389/08-29/24 від 29.03.2024. Зобов`язано Красилівську міську раду Хмельницької області вирішити по суті заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельних ділянок з кадастровими номерами :01:007:0004 та :01:007:0005 у порядку визначеному Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", зокрема, ч.1 ст. 59 цього Закону. Також стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 гривень за рахунок асигнувань Красилівської міської ради Хмельницької області.

За змістом вказаного судового рішення, позивач довів позовні вимоги щодо протиправності рішення відповідача у формі листа при вирішенні заяви ОСОБА_1 від 13.03.2024 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельних ділянок з кадастровими номерами :01:007:0004 та :01:007:0005.

Красилівська міська рада рішенням №9 від 10.10.2024, розглянувши звернення ОСОБА_1 із доданими документами від 13.03.2024 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за кадастровими номерами :01:007:0004 площею 1,9324 га та :01:007:0005 площею 1,7025 га, які знаходяться на території Чепелівського старостинського округу Красилівської міської ради Хмельницької області з метою подальшої передачі в оренду, відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за кадастровими номерами :01:007:0004 площею 1,9324 га та :01:007:0005 площею 1,7025 га, які знаходяться на території Чепелівського старостинського округу Красилівської міської ради Хмельницької області з метою подальшої передачі в оренду у зв`язку із тим, що вказані земельні ділянки є сформованими, присвоєні кадастрові номера, визначена площа та включені до переліку земельних ділянок, право на оренду яких може бути отримано на земельному аукціоні (земельних торгах).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.01.2025 у справі №560/15071/24, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 до Красилівської міської ради та визнано протиправним, необґрунтованим та скасовано рішення Красилівської міської ради від 10.10.2024 №9 «Про розгляд звернення ОСОБА_1 із земельних питань». За змістом судового рішення, відповідач у своєму рішенні не зазначив конкретну підставу відмови позивачу у наданні дозволу із посиланням на конкретне положення закону, яке не дозволяє надати такий дозвіл. Натомість, включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок, право на які буде або може бути виставлене на земельні торги у подальшому, саме по собі не передбачене серед самостійних, визначених у Земельному кодексі України підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту документації. Судом у рішенні від 06.01.2025 встановлено, що у спірному рішенні міська рада, серед іншого, в загальному покликається на статтю 136 Земельного кодексу України, яка передбачає порядок підготовки лотів для продажу на земельних торгах, разом з тим, не конкретизує відповідне положення, з огляду на яке відповідач мав право відмовити у задоволенні заяви позивача. Це свідчить про те, що спірне рішення не можна вважати обґрунтованим згідно з вимогами ст. 2 КАС України.

З вказаного суд у рішенні від 06.01.2025 виснував, що хоч відповідач при прийнятті спірного рішення і не вийшов за межі наданих повноважень, проте таке рішення ради за своїм змістом є необґрунтованим, оскільки не відображає чіткої та передбаченої законом підстави для відмови у задоволенні заяви позивача.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 09.06.2025 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельних ділянок з кадастровими номерами :01:007:0005 та :01:007:0004, на підставі заяви ОСОБА_1 від 13.03.2024.

10.07.2025 ОСОБА_1 адресував Красилівській міській раді заяву-клопотання із проханням не розглядати заяву клопотання від 09.06.2025 з огляду на пропуск радою строку на її розгляд. Заява мотивована тим, що радою не винесено та не прийнято рішення на пленарному засіданні ради, у зв`язку з чим позивачем подано 10.07.2025 позов до суду з проханням визнати бездіяльність ради протиправною.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.09.2025 у справі №560/12518/25, яке набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до Красилівської міської ради задоволено. Визнано протиправним нерозгляд Красилівськю міською радою Хмельницької області у передбачений законом спосіб та строк заяви ОСОБА_1 від 10.06.2025 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). За змістом рішення, міська рада зобов`язана була протягом одного місяця з дня реєстрації заяви ОСОБА_1 ухвалити одне з двох рішень: надати дозвіл або прийняти вмотивовану відмову. Разом з тим, наявними у справі доказами підтверджено, що до спливу встановленого законом місячного строку (з 10.06.2025 по 10.07.2025 включно) міська рада не ухвалила жодного з передбачених законом рішень, чим допустила протиправну бездіяльність.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 22.12.2025 відкрито виконавче провадження №79859523 з примусового виконання виконавчого листа №560/5672/24, виданого 17.12.2025 Хмельницьким окружним адміністративним судом, про зобов`язання Красилівську міську раду вирішити по суті заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельних ділянок з кадастровими номерами :01:007:0004 та :01:007:0005 у порядку визначеному Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", зокрема, ч.1 ст. 59 цього Закону.

З вищевикладеного, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Позиція суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини 2, частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1). Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2).

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В свою чергу, за ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, за змістом наведеної норми зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що ця шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Водночас до встановлених законом випадків відшкодування моральної шкоди незалежно від вини відноситься випадок її заподіяння внаслідок, зокрема, неправомірних дій органів державної влади або органів місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України) або дій їх посадових чи службових осіб (стаття 1174 ЦК України).

Разом із тим, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач має довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 зроблено висновок про те, що, застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

З матеріалів даної справи слідує, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.07.2024 у справі №560/5672/24, яке набрало законної сили, встановлено порушення прав позивача Красилівською міською радою шляхом прийняття рішення у вигляді листа від 29.03.2024, яким розглянуто заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024. Також зобов`язано відповідача вирішити по суті заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 та стягнуто на користь останнього судовий збір.

10.10.2024 Красилівською міською радою розглянуто заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 та прийнято рішення №9.

В подальшому, Хмельницьким окружним адміністративним судом рішенням від 06.01.2025 у справі №560/15071/24, яке набрало законної сили, рішення відповідача від 10.10.2024, яке прийнято за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.03.2024, визнано протиправним та скасовано у зв`язку з тим, що таке рішення є необґрунтованим.

Тобто, заява ОСОБА_1 від 13.03.2024, яку суд у справі №560/5672/24 зобов`язав розглянути по суті, залишилась не розглянутою. Доводи відповідача про розгляд такої заяви 10.10.2024 спростовуються тим, що відповідне рішення визнано протиправним та скасоване.

Доказів розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.03.2024 матеріали справи не містять та учасниками судового розгляду не надано.

З приводу посилань відповідача на заяву ОСОБА_1 від 10.07.2025 з проханням не розглядати заяву від 09.06.2025, суд зазначає, що така заява мотивована не небажанням вирішення заявленого питання, а пропуском відповідачем строку на такий розгляд та оскарженням в судовому порядку бездіяльності Красилівської міської ради, яка знайшла своє підтвердження у рішенні Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.09.2025 у справі №560/12518/25, яким визнано протиправним нерозгляд Красилівською міською радою заяви ОСОБА_1 від 10.06.2025.

З викладеного слідує, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено порушення прав позивача Красилівською міською радою, які полягають у нерозгляді його заяви від 13.03.2024 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою.

Окрім того, факт невиконання судового рішення у справі №560/5672/24 підтверджується також постановою державного виконавця від 22.12.2025 про відкриття виконавчого провадження №79859523. Доказів закінчення відповідного виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням виконавчого документа учасниками справи не надано.

За положеннями ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, факти неправомірних дій відповідача щодо позивача, які встановлені в судових рішеннях від 08.07.2024 у справі №560/5672/24, від 06.01.2025 у справі №560/15071/24 та від 24.09.2025 у справі №560/12518/25, не потребують повторного доказування.

Зауваження відповідача щодо розгляду справ Хмельницьким окружним адміністративним судом за заявою фізичної особи ОСОБА_1 суд не приймає до уваги, позаяк вказане жодним чином не спростовує встановлених у таких рішеннях фактів порушення прав позивача.

У справі № 420/239/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформулював висновки про те, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнала психологічних страждань та розчарувань, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не спричинили вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди.

З викладеного вище суд критично оцінює доводи відповідача щодо необхідності доведення саме факту моральних та душевних страждань, втрат немайнового та майнового характеру. На переконання суду, сама обставина протиправності дій суб`єкта владних повноважень, що прямо суперечить його головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України), свідчить про спричинення такими діями моральної шкоди.

За змістом частини 4 статті 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, мають виходити із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи (див. постанову Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21)).

Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), а саме: «у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19) та постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 23 вересня 2021 року у справі № 295/13971/20 (провадження № 61-10849св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 607/16567/20 (провадження № 61-9023св21), від 04 жовтня 2023 року у справі № 757/5351/21-ц (провадження № 61-5502св22), від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) й багатьох інших.

Судова практика з указаного питання є сталою, відмінність залежить лише від доказування й фактичних обставин конкретної справи, тому в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України судом враховано висновки щодо застосування норм права, які викладені у вищезазначених постановах Верховного Суду.

Чинне цивільне законодавство не регламентує методику нарахування розміру моральної шкоди, а тому відповідно до частини 1статті 8 Цивільного кодексу України (аналогія закону) до спірних правовідносин суд вважає за можливе застосовувати положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», як до подібних за змістом правовідносин, що виникають при обчисленні моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями суб`єктів владних повноважень.

Обчислення розміру моральної шкоди за такою ж методикою підтримав Верховний Суд у подібній справі у постанові від 26.02.2020 у справі №914/263/19.

З позовної заяви вбачається, що позивачем здійснено нарахування за період з березня 2024 року по листопад 2025 року (21 місяць) з розрахунку мінімальної заробітної плати за відповідні місяці. Суд враховує, що згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, має враховуватись розмір мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи, проте позивачем визначено менші суми. З огляду на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, судом приймаються до уваги суми, зазначені позивачем.

Як встановлено вище, початком порушення права позивача Красилівською міською радою є неправомірний розгляд заяви Кішкіна О.В. від 13.03.2024 листом від 29.03.2024. З огляду на що суд вважає вірним початок нарахування моральної шкоди з 30.03.2024. Таким чином, розмір моральної шкоди за березень складає 458,06 грн. (з розрахунку 7100 / 31 х 2), з чого підставним є стягнення 160 458,06 грн. моральної шкоди. В стягненні 6 641,94 грн. моральної шкоди суд відмовляє.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Враховуючи, що предметом даного спору є стягнення моральної шкоди, завданої позивачу бездіяльністю та неприйняттям відповідного рішення органом місцевого самоврядування, в межах наданих повноважень, такий позов судовим збором не оплачується.

За положеннями ч.2 ст.129 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відтак, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору у розглядуваній справі, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та також з огляду на подання даного позову з використанням підсистеми ЄСІТС "Електронний суд", з відповідача слід стягнути 2 326,11 грн. судового збору в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Стягнути з Красилівської міської ради Хмельницької області (31000, Україна, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., місто Красилів, площа Незалежності, будинок 2, ) на користь Фізичної особи-підприємця Кішкіна Олександра Вікторовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 160 458,06 грн. (сто шістдесят тисяч чотириста п`ятдесят вісім грн. 06 коп.) моральної шкоди.

В стягненні 6 641,94 грн. моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Красилівської міської ради Хмельницької області (31000, Україна, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., місто Красилів, площа Незалежності, будинок 2, ) 2 326,11 грн. (дві тисячі триста двадцять шість грн. 11 коп.) судового збору в дохід Державного бюджету України.

Видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.02.2026

Суддя М.В. Музика

Віддрук. у 1 прим.: 1 - до справи; сторонам в ел. кабінети