ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026 м.Дніпро

Справа № 904/5867/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Кошлі А.О. (доповідач), суддів Кучеренко О.І., Стефанів Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УДІМЕТ» (52042, Дніпропетровська обл., село Любимівка, вул. Томська, буд. 283-А, код 39172320) на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025 у справі № 904/5867/25 (суддя Юзіков С.Г.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «УДІМЕТ»

про стягнення заборгованості за договором поставки

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УДІМЕТ» про стягнення неустойки (штрафу) в розмірі 96 286,08 грн та 13 651,52 грн -15% річних за користування чужими грошовими коштами.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 175-1600-01 від 16.03.2023, а саме порушенням строків поставки ресурсів, передбачених Специфікацією № 3 від 25.11.2024. Позивач зазначав, що здійснив попередню оплату в розмірі 481 430,40 грн 28.02.2025, однак відповідач поставив товар із порушенням встановленого 45-денного строку: частково 09.05.2025 та остаточно 28.05.2025.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УДІМЕТ» на користь Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» 48 143, 03 грн неустойки, 13 651, 52 грн 15% річних та 2 422,40 грн судового збору. У решті позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами 16.03.2023 було укладено Договір № 175-1600-01, за яким відповідач (Постачальник) зобов`язався передати, а позивач (Покупець) прийняти та оплатити матеріали (Ресурси). Специфікацією № 3 від 25.11.2024 сторони визначили вартість обладнання у розмірі 1 203 576,00 грн з ПДВ, строк поставки - 45 календарних днів від дати 40% передплати, умови оплати - 40% передплата та 60% по факту постачання протягом 10 календарних днів.

Господарський суд встановив, що позивач 28.02.2025 перерахував відповідачу передоплату в розмірі 481 430,40 грн, відтак строк поставки спливав 14.04.2025. Відповідач поставив товар з порушенням строку: 09.05.2025 на суму 562 488,00 грн та 28.05.2025 на суму 641 088,00 грн. Суд визнав обґрунтованими вимоги про стягнення неустойки та 15% річних, однак, враховуючи повне виконання зобов`язання відповідачем, незначну затримку поставки, добросовісну поведінку відповідача, який повідомляв про неможливість виконання зобов`язань у строк у зв`язку з вимкненням електроенергії, відсутність доказів завдання позивачеві збитків, зменшив розмір неустойки на 50% до 48 143,03 грн.

Щодо 15% річних суд зазначив, що проценти, передбачені ст. 536 та ч. 3 ст. 693 ЦК України, мають іншу правову природу, ніж неустойка, є платою за користування чужими грошовими коштами та не підлягають зменшенню на підставі ст. 551 ЦК України, у зв`язку з чим стягнув їх у повному обсязі 13 651,52 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «УДІМЕТ» (апелянт, відповідач) звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025 у справі № 904/5867/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Приватному акціонерному товариству «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції просить покласти на позивача. Рішення оскаржується в повному обсязі.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апелянт вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідач зазначає, що порушення строків поставки відбулось з причин, які не залежать від нього, а саме у зв`язку з аварійними та системними відключеннями електроенергії, про що позивача було належним чином повідомлено листом від 24.04.2025 № 2205/25-17. Жодної незгоди з зазначеними обставинами від позивача не надходило.

Апелянт наголошує на фактичному та повному виконанні договірних зобов`язань. Поставка була виконана повністю на загальну суму 1 203 576,00 грн, що відповідає Специфікації № 3: 09.05.2025 поставлено товар на суму 562 488,00 грн, 28.05.2025 на суму 641 088,00 грн. Прострочення поставки становило близько 26 днів, що є незначним перевищенням строку.

Відповідач посилається на ч. 3 ст. 538 ЦК України та зазначає, що був змушений зупинити виконання зобов`язання з виготовлення товару, оскільки позивач не забезпечив належного виконання умов договору, Специфікація укладена 25.11.2024, а попередня оплата здійснена лише 28.02.2025, майже через 95 днів, що значно перевищує строк поставки та негативно вплинуло на динамічність виконання замовлень. Апелянт вважає, що мало місце прострочення позивача.

Щодо неустойки апелянт зазначає, що вона підлягає повному скасуванню з огляду на відсутність складу правопорушення, повне та належне виконання договірних зобов`язань, відсутність доведених збитків у позивача, наявність об`єктивних і незалежних від відповідача причин незначного відхилення від строків поставки. Відповідач посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21, від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20, рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013, постанову Об`єднаної палати КГС ВС від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, згідно з якими неустойка має компенсаційний, а не каральний характер, не може становити непомірний тягар та бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Апелянт вказує, що позивач не довів фактичних збитків, які могли бути спричинені порушенням, а застосування неустойки має здійснюватися з дотриманням принципів розумності, добросовісності та справедливості відповідно до ст. 3, 13, 509 ЦК України. За відсутності доведених негативних майнових наслідків для позивача, за повного виконання основного зобов`язання та добросовісної поведінки відповідача неустойка втрачає компенсаційний характер і набуває каральних ознак, що є неприпустимим.

Щодо 15% річних апелянт зазначає, що товар прийнято покупцем, позивач не звертався з вимогою про повернення авансового платежу, що свідчить про відсутність у спірних правовідносинах простроченого грошового зобов`язання. Відповідач вважає, що п. 7.6 Договору суперечить положенням цивільного законодавства, оскільки обов`язок сплати процентів за користування чужими грошовими коштами в силу положень ч. 1 ст. 536 ЦК України виникає між фізичними особами, а застосування 15% річних до юридичних осіб створює передумови для безпідставного збагачення. Апелянт посилається на ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України щодо звільнення від відповідальності за наявності непереборної сили.

Відповідач також зазначає про порушення позивачем умов договору щодо оплати поставленого товару. За умовами Специфікації № 3 оплата повинна бути здійснена протягом 10 календарних днів з моменту поставки, однак оплата була здійснена з простроченням: 30.05.2025 - 337 492,80 грн, 11.06.2025 - 373 138,80 грн, 13.06.2025 - 11 520,00 грн.

Апелянт вказує на майнову та організаційну нерівність сторін: позивач є одним із найбільших підприємств гірничо-металургійного комплексу України, що входить до складу холдингу «Метінвест», з доходом за 2024 рік 15 830 022 000 грн та чистим прибутком 3 211 009 000 грн, тоді як відповідач є мікропідприємством з доходом 10 889 100 грн та чистим прибутком 251 900 грн. Сума, яку заявляє позивач до стягнення з урахуванням судових витрат, складає більше половини чистого прибутку відповідача за рік.

Відповідач посилається на доктрину venire contra factum proprium та зазначає, що поведінка позивача, який протягом тривалого часу не висував вимог, не ініціював укладення додаткової угоди та фактично погодився з перенесенням строків, а згодом несподівано подав позов, суперечить принципу добросовісності.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кошлі А.О. (доповідач), судді Кучеренко О.І., Стефанів Т.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2026 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УДІМЕТ» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025 року по справі № 904/5867/25; витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області справу № 904/5867/25; розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

30.01.2026 матеріали справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , виходячи з наступного:

Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025, яким позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 48 143,03 грн неустойки, 13 651,52 грн 15% річних та 2 422,40 грн судового збору.

Апелянт оскаржує рішення в повному обсязі, вважаючи його необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач посилається на неповноту встановлення обставин справи, неправильну оцінку доказів, неправильне застосування норм матеріального права, зокрема щодо підстав для стягнення неустойки та 15% річних за користування чужими грошовими коштами.

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що:

16.03.2023 між Приватним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УДІМЕТ» (Постачальник) укладено Договір № 175-1600-01, за яким Постачальник зобов`язався передати, а Покупець прийняти та оплатити матеріали (Ресурси);

25.11.2024 сторони підписали Специфікацію № 3 до Договору, якою визначено вартість обладнання 1 203 576,00 грн з ПДВ, строк поставки 45 календарних днів від дати 40% передплати, умови оплати 40% передплата/60% по факту постачання протягом 10 календарних днів;

21.02.2025 відповідач виставив позивачу рахунок на оплату № 2502211 на суму 1 203 576,00 грн;

28.02.2025 позивач перерахував відповідачу передоплату в розмірі 481 430,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № ; строк поставки товару спливав 14.04.2025 (45 календарних днів від 28.02.2025); 09.05.2025 відповідач поставив позивачу товар на суму 562 488,00 грн з ПДВ (видаткова накладна № 2505095); 28.05.2025 відповідач поставив позивачу залишок товару на суму 641 088,00 грн з ПДВ (видаткова накладна № 2505281); загальна сума поставленого товару становить 1 203 576,00 грн, що відповідає Специфікації № 3;

24.04.2025 відповідач направив позивачу лист № 2205/25-17 з повідомленням про те, що постачання товару у зв`язку з вимкненням електроенергії буде здійснено 05.05.2025;

10.06.2025 позивач направив відповідачу претензію № 70/19 про сплату 111 939,90 грн неустойки;

02.07.2025 відповідач надав відповідь на претензію, в якій зазначив про необґрунтованість вимог;

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що у разі порушення строків або обсягів постачання Ресурсів Постачальник сплачує Покупцю неустойку в розмірі 8% від вартості не постачених вчасно Ресурсів;

Пунктом 7.6 Договору передбачено, що у разі порушення Постачальником строків постачання Ресурсів, за яке Покупець здійснив повну або часткову попередню оплату, Постачальник за користування коштами Покупця зобов`язаний сплатити Покупцеві 15% річних від суми коштів, сплачених Покупцем, за період з дня оплати до дня фактичного постачання Ресурсів або дня повернення коштів.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Нормою статті 712 Цивільного кодексу України, визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Момент виконання обов`язку продавця передати товар визначений статтею 664 Цивільного кодексу України.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

При цьому, за вимогами частин 1, 2, 4 статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

За вимогами частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Обов`язковість договору до виконання сторонами встановлена статтею 629 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як свідчать матеріали даної справи, покупець свої зобов`язання виконав належним чином, а саме - здійснив попередню оплату товару в сумі 481 430,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № від 28.02.2025.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору та Специфікації, Відповідач поставив Позивачеві товар на загальну суму 1 203 576,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 2505095 від 09.05.2025 на суму 562 488,00 грн. та №2505281 від 28.05.2025 на суму 641 088,00 грн.

За наведених обставин, строк виконання зобов`язання з поставки настав, при цьому, прострочення поставки товару відбулося з 14.04.2025.

Факт неповернення попередньої оплати товару в сумі 481430,40 грн. відповідачем не заперечується.

Пункт 7.6 укладеного між сторонами Договору містить положення, в якому закріплено, що у разі порушення Постачальником строків постачання Ресурсів, передбачених цим Договором, за яке Покупець здійснив повну або часткову попередню оплату, Постачальник за користування коштами Покупця зобов`язаний сплатити Покупцеві 15 % річних від суми коштів, сплачених Покупцем, за період з дня оплати до дня фактичного постачання Ресурсів або дня повернення коштів.

У частині третій ст. 693 ЦК України визначено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Статтею 536 ЦК України закріплено положення про те, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

З вищенаведеного виходить, що положення ст. 536 та ч. 3 ст. 693 ЦК України передбачають можливість для покупця нарахування на суму сплаченої ним продавцю попередньої оплати процентів за користування грошовими коштами, що узгоджується із загальним правилом про оплатний характер договору купівлі-продажу. Порушення продавцем обов`язку щодо передачі товару, який був попередньо оплачений, надає покупцеві можливість стягнути з продавця проценти за користування чужими грошовими коштами.

Передбачені ст. 536 та ч. 3 ст. 693 ЦК України проценти за своєю правовою природою є винагородою (платою) за користування грошовими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (ст. 1214 ЦК України), та виступають способом захисту прав та інтересів покупця який, здійснивши оплату продукції на умовах попередньої її оплати набув також статусу кредитора за договором по відношенню до продавця до моменту передання йому такої продукції.

Таким чином, підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, ст. 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами.

Як наголосив суд першої інстанції, і з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду, сторони самостійно, на власний розсуд, використовуючи принцип свободи договору, передбачили відповідну його умову щодо сплати процентів за користування чужими грошовими коштами в розумінні ст. 536 ЦК України, що відповідно до положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 7.3. Договору Сторони визначили, що у разі порушення строків або обсягів постачання Ресурсів Постачальник сплачує Покупцю неустойку в розмірі 8 % від вартості не постачених вчасно Ресурсів.

Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком, викладеним у рішенні суду першої інстанції, стосовно відсутності заперечень Відповідача щодо несвоєчасної поставки товару, відсутності доказів укладання сторонами додаткової угоди до Договору про перенесення термінів виконання зобов`язань так стягнення з ТОВ «УДІМЕТ» 96 286,06 грн. неустойки та 13 651,52 грн. - 15% річних за користування чужими грошовими коштами за період з 01.03.2025 по 08.05.2025.

Стосовно доводу апелянта про те, що Позивач не забезпечив належного виконання умов договору, зокрема не здійснив в розумні строки попередню оплату, тобто мало місце прострочення Позивача, колегія суддів хоче зазначити наступне.

Як визначено частиною 2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 5 Специфікації № 3 від 25.11.2024 року, укладеної до Договору № 175-1600-01, умовами оплати обладнання є передплата 40 % і решта 60 % сплачуються по факту постачання протягом 10 календарних днів.

Досліджуючи Договір № 175-1600-01 від 16.03.2023 року та Специфікацію № 3 від 25.11.2024 року, колегія суддів встановила, що, умови Договору та Специфікації не містять положень, які покладають на покупця обов`язок здійснювати попередню оплату у певний термін відповідно до положень статті 693 ЦК України.

Також, матеріали справи не містять доказів пред`явлення вимоги від Відповідача про внесення попередньої оплати за постачання товару.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє наведені доводи відповідача про те, що Позивач не забезпечив належного виконання умов договору, зокрема не здійснив в розумні строки попередню оплату, тобто мало місце прострочення Позивача з огляду на те, що умовами Договору та Специфікації не було встановлено терміни, в які Позивач повинен внести попередню оплату за постачання товару.

Апеляційний суд не знаходить підтвердження доводам апелянта про те, що суд першої інстанції формально підійшов до оцінки доказів, не надав належної правової оцінки, адже суд першої інстанції у своєму рішенні, приходячи до висновку, дослідив та врахував ряд певних вагомих обставин, таких, як: повне виконання відповідачем договірних зобов`язань, зацікавленість у повному виконанні зобов`язання, незначну затримку у поставці, інформування Позивача про неможливість виконання своїх зобов`язань за договором у встановлений строк, у зв`язку з вимкненням електроенергії.

Судом першої інстанції було досліджено правову природу неустойки, внаслідок чого зменшено розмір нарахованої Позивачем неустойки на 50% з метою запобігання перетворення неустойки на джерело отримання невиправданих додаткових прибутків Позивачем.

Це, на думку суддів апеляційної інстанції, повністю відповідає засадам верховенства права та забезпечує баланс інтересів сторін.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «УДІМЕТ» у даній справі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення в розумінні статті 277 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно з вимогами статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275 - 285, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УДІМЕТ» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025 у справі № 904/5867/25 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025 у справі № 904/5867/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «УДІМЕТ».

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 19.02.2026.

Головуючий суддя Кошля А.О.

Суддя Кучеренко О.І.

Суддя Стефанів Т.В.