УХВАЛА

м. Київ

16.02.2026Справа № 910/1092/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Блажівської О.Є., перевіривши на предмет відповідності процесуальним вимогам позовної заяви

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від імені в особі опікуна ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 )

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКЕР І КО» (03113, місто Київ, вул. Макуха Василя, буд. 1; )

відповідача 2 ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 )

третя особа 1 Приватний нотаріус Мамай Ірина Володимирівна ( АДРЕСА_4 )

третя особа 2 орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області (Київська обл., смт Козин, вул. Партизанська, 2; )

про визнання свідоцтва про право власності недійсним, витребування з незаконного володіння частки у статутному капіталі

без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва через відділ документообігу суду звернувся ОСОБА_1 від імені в особі опікуна ОСОБА_2 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКЕР І КО», ОСОБА_3 , треті особи приватний нотаріус Мамай І.В., орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області про:

- визнання недійсним свідоцтва про право власності від 26.01.2024 №143 на частки статутного капіталу ТОВ «УКРПОЛ» (), видане Приватним нотаріусом Мамай І.В.;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності від 26.01.2024 №144 на частки статутного капіталу ТКП «ШАРМОН-95» у формі ТОВ (), видане Приватним нотаріусом Мамай І.В.;

- витребувати з незаконного володіння ТОВ «МАРКЕР І КО» () частку у статутному капіталі ТКП «ШАРМОН-95» у формі ТОВ «) в розмірі 57 802 грн 50 коп., що становить 25 % статутного капіталу ТКП «ШАРМОН-95» у формі ТОВ () на користь ОСОБА_1 ;

- витребувати з незаконного володіння ТОВ «МАРКЕР І КО» () частку у статутному капіталі ТОВ «УКРПОЛ» () в розмірі 6 000 грн 00 коп., що становить 0,75 % статутного капіталу ТОВ «УКРПОЛ» () на користь ОСОБА_1 .

Одночасно з пред`явленням позовом подано заяву про забезпечення позову від 07.01.2026, предметом якої є:

- накладення арешту на нерухоме майно, зазначене в заяві про забезпечення, що належить ТОВ «УКРПОЛ» на праві приватно власності;

- накладення арешту на нерухоме майно, зазначене в заяві про забезпечення, що належить ТПК «ШАРМОН-95» у формі ТОВ на праві приватної власності;

- заборони державним реєстратором прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в т. ч. до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо нерухомого майна, що належить ТОВ «УКРПОЛ» на праві приватної власності;

- заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в т. ч. до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо нерухомого майна, що належить ТПК «ШАРМОН-95» у формі ТОВ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 заяву ОСОБА_1 від імені в особі опікуна ОСОБА_2 про забезпечення позову заяву від 07.01.2026 - повернуто заявнику.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

У постанові від 27.10.2020 у справі № 635/551/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово визначала критерії розмежування судової юрисдикції. Такими критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, визначала: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Виснувала, що крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.10.2020 у справі № 635/551/17, від 12.01.2021 у справі №127/21764/17, від 23.03.2021 у справі 367/4695/20).

Правила визначення юрисдикційності відповідної справи встановлені процесуальними законами, якими регламентована предметна та суб`єктна юрисдикція адміністративних, господарських та цивільних судів, - це стаття 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), стаття 19 Кодексу адміністративного судочинства України, стаття 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України "справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів" суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена у статті 20 ГПК України.

Цією статтею встановлено, що господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (п. 1);

- справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (п. 3);

- справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах (п. 4).

Відповідно до положень статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним і Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За висновком Великої Палата Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.11.2021 у справі № 641/5523/19, критеріями відмежування, зокрема справ цивільної юрисдикції від інших є: по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Також зазначила, що у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (подібні висновки сформульовано і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19).

Критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин (висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №641/5523/19).

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно характер спірних правовідносин та суб`єктний склад учасників процесу. Визначаючи юрисдикцію спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у справі. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 у справі №925/352/22.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. Аналогічна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції наведена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18, від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Отже, ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18, від 25.06.2019 у справі №904/1083/18, від 25.02.2020 у справі № 916/385/19 та постановах Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №920/277/22, від 10.05.2023 у справі № 920/343/22, від 10.05.2023 у справі №920/155/22.

Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 09 липня 2025 року у cправі № 911/675/20.

ОСОБА_1 від імені в особі опікуна ОСОБА_2 звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва про визнання свідоцтва про право власності недійсним, витребування з незаконного володіння частки у статутному капіталі.

З позовної заяви вбачається, що вона обґрунтована наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_1 , батьком якого є - ОСОБА_4 , матір`ю - ОСОБА_3 . 24 грудня 2003 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу було задоволено.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , на момент смерті, був власником частки, що становила 100% від статутного капіталу ТОВ «УКРПОЛ» (ідентифікаційний код 14299497) та частки, що становила 100% від статутного капіталу ТКП «ШАРМОН-95 у формі ТОВ» (ідентифікаційний код 22957023).

Після смерті ОСОБА_4 вказані частки в ТОВ «УКРПОЛ» (ідентифікаційний код 14299497) та ТКП «ШАРМОН-95 у формі ТОВ» (ідентифікаційний код 22957023) згідно закону мали б належати його недієздатному сину ОСОБА_1 , оскільки вони було особистою приватною власністю померлого, а його син є єдиним спадкоємцем. Незважаючи на це, 26 січня 2024 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мамай Ірина Володимирівна видала колишній дружині ОСОБА_4 - ОСОБА_3 свідоцтво про право власності № НОМЕР_4 на частки статутного капіталу ТОВ «УКРПОЛ» (ідентифікаційний код 14299497), що належала ОСОБА_4 та свідоцтво про право власності № НОМЕР_5 на частки статутного капіталу ТКП «ШАРМОН-95 у формі ТОВ» (ідентифікаційний код 22957023), що належала ОСОБА_4 станом на дату розірвання шлюбу (12.04.2006). 22 січня 2024 року ОСОБА_3 було засновано Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКЕР І КО» (ідентифікаційний код 45230505).

27.01.2024 Приватним нотаріусом Ізмайловою В. Б. було проведено Державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу 011023519, змінено склад засновників (учасників) або змінено відомості про засновників (учасників) юридичної особи, а саме ТОВ «МАРКЕР І КО» було включено до переліку засновників ТОВ «УКРПОЛ» з часткою статутного капіталу 0,75%.

27.01.2024 Приватним нотаріусом Ізмайловою В. Б. було проведено Державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу 028000930, змінено склад засновників (учасників) або змінено відомості про засновників (учасників) юридичної особи, а саме ТОВ «МАРКЕР І КО» було включено до переліку засновників ТКП «ШАРМОН-95 у формі ТОВ» з часткою статутного капіталу 25%.

29.01.2024 ОСОБА_3 як єдиний учасник ТОВ «МАРКЕР І КО» прийняла рішення про скликання та проведення загальних зборів учасників про початок ліквідації в ТОВ «УКРПОЛ» та ТКП «ШАРМОН-95 у формі ТОВ», на яких без урахування частки голосів померлого учасника ОСОБА_4 прийнято рішення про початок процедури ліквідації вказаних підприємства та встановити строк для прийняття претензій кредиторів цих товариств, а також уповноважила ліквідатора Семененко Артура Вікторовича в процесі ліквідаційної процедури здійснити продаж активів товариств, зокрема нежилу будівлі (в літ. А) (магазин № 1350), загальною площею 921,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 , що належить на праві власності ТОВ «УКРПОЛ» та нежитлове приміщення загальною площею 831,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 , що належить на праві власності ТКП «ШАРМОН-95 у формі ТОВ».

29.01.2024 розпочата процедура ліквідації ТОВ «УКРПОЛ» та ТКП «ШАРМОН- 95 у формі ТОВ», ліквідатором яких є Семененко Артур Вікторович .

31.01.2024 ОСОБА_3 передала свою частку ТОВ «МАРКЕР І КО» іншій особі Семененку Артуру Вікторовичу , що був призначений ліквідатором вказаних товариств.

Обставини справи свідчать про заздалегідь спланований алгоритм дій ОСОБА_3 та залучених нею осіб, спрямований на позбавлення законного спадкоємця - недієздатного ОСОБА_1 - належних йому прав на корпоративні права та нерухоме майно. Таким чином, належні ОСОБА_1 частки в юридичних особах вибули поза його волею, у зв`язку з чим позивач просить витребувати з чужого незаконного володіння частку у статутному капіталі товариства з метою відновлення своїх прав.

Також заявник зазначає, що належна ОСОБА_1 (як єдиному спадкоємцю) частка в розмірі 20% у статутному капіталі ТОВ «УКРПОЛ» та 25% у ТКП «ШАРМОН-95 у формі ТОВ» вибула з його володіння поза його волею та відповідно були внесені зміни до відомостей про склад учасників ТОВ «УКРПОЛ» та ТКП «ШАРМОН-95 у формі ТОВ», що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. ОСОБА_3 не мала жодних законних повноважень на розпорядження корпоративними правами ТОВ «УКРПОЛ» та ТКП «ШАРМОН-95», а отже, її дії щодо включення до складу засновників ТОВ «МАРКЕР І КО» є протиправними.

Визначаючи юрисдикцію спору позивач зазначає, що даний спір за своєю суттю є виключно корпоративним, оскільки його ключовим предметом є захист прав на частку у статутному капіталі господарських товариств та припинення незаконного втручання в управління юридичними особами. Позивач посилається на п.4 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

Відповідно до приписів частини першої статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. Участь у товаристві майном і узгодження між учасниками спільного управління ним наділяє учасника корпоративними правами, а тому відносини щодо цих прав мають характер корпоративних правовідносин (частина третя статті 167 Господарського кодексу України).

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи.

За змістом положень статті 4, частини першої статті 20 Господарського кодексу України та статті 167 Господарського кодексу України сторонами корпоративного спору є або юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), або учасники юридичної особи, які володіють корпоративними правами, у тому числі учасник, який вибув.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 904/3657/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Цивільного кодексу України учасником господарського товариства може бути фізична або юридична особа.

Згідно ч. 1 ст. 140 Цивільного кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване однією або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділено на частки.

Згідно п.2 ч. 1 ст. 4 даного Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - витяг) - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема: 1) найменування юридичної особи, у тому числі скорочене (за наявності); 2) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (далі - ідентифікаційний код); 3) організаційно-правова форма; 5) дані про статус громадського формування; 8) перелік засновників (учасників) (крім акціонерних товариств, громадських формувань, товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю, частки яких обліковуються в обліковій системі часток) юридичної особи: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження, країна громадянства, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), серія (за наявності) та номер документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або паспортного документа іноземця чи документа, що посвідчує особу без громадянства, якщо засновник - фізична особа; найменування, країна резидентства, місцезнаходження та ідентифікаційний (реєстраційний, обліковий) номер (код) у країні реєстрації, якщо засновник - юридична особа; інформація для здійснення зв`язку із засновником (учасником) юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти); 9) інформація про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, у тому числі кінцевого бенефіціарного власника її засновника, якщо засновник - юридична особа (крім юридичних осіб, зазначених у частині восьмій статті 5-1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення"): прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження, країна громадянства (підданства), а в разі, якщо кінцевий бенефіціарний власник-іноземець є громадянином (підданим) декількох країн, - усі країни його громадянства (підданства), серія (за наявності) та номер документа (документів), що посвідчує особу та підтверджує громадянство (підданство), зокрема, але не виключно, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності), місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), а також повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код (для резидента) засновника юридичної особи, в якому ця особа є кінцевим бенефіціарним власником, характер та міра (рівень, ступінь, частка) бенефіціарного володіння (вигоди, інтересу, впливу). У разі відсутності в юридичної особи кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, у тому числі кінцевого бенефіціарного власника її засновника, якщо засновник - юридична особа, вноситься відмітка про зазначення у структурі власності юридичної особи обґрунтованої причини його відсутності.

Матеріали позовної заяви місять копії витягів Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 18.12.2025 щодо ТОВ «УКРПОЛ» та ТКП «ШАРМОН-95»у формі ТОВ.

Так, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «УКРПОЛ» () засновником (власником), кінцевим бенефіціарним власником вказано - ОСОБА_4 . Також засновником зазначено ТОВ «МАРКЕР і КО». Директор (керівник) - ОСОБА_6 .

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ТКП «ШАРМОН-95» у формі ТОВ () засновником (власником), кінцевим бенефіціарним власником вказано - ОСОБА_4 . Також засновником зазначено ТОВ «МАРКЕР і КО». Директор (керівник) - ОСОБА_7 .

При цьому, до суду з даним позовом звернувся ОСОБА_1 від імені в особі опікуна ОСОБА_2 . Доказів того, що ОСОБА_1 є засновник, акціонером, членом, або учасником юридичної особи, який володіє корпоративними правами ТОВ «УКРПОЛ» та ТКП «ШАРМОН-95»у формі ТОВ позовна заява не містить.

Відповідно до положень частини першої статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Отже, спірні відносини між сторонами не є корпоративними.

Таким чином, спірні відносини між сторонами не мають ознак господарських, позивачем не надано доказів існування між сторонами спору щодо господарських відносин, які б ґрунтувалися на підставі договору або закону, а позов спрямований на захист цивільного права щодо захисту порушених, на їх думку, прав фізичної особи щодо спірного майна, яке є спадковим, тому у суду відсутні підстави для застосування положень пункту 4 частини першої статті 20 ГПК України (постанова Верховного Суду від 12 березня 2024 року у справі № 914/1229/23).

Згідно з правилами статті 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.

До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З врахуванням наведеного суд робить висновок, що позовні вимоги про визнання свідоцтва про право власності недійсним, витребування з незаконного володіння частки у статутному капіталі не стосуються справ у спорах, що виникають з корпоративних відносин, чи справ у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, а стосуються цивільних правовідносин щодо порушення прав фізичної особи щодо спірного майна, яке є спадковим, а тому підлягають до розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд встановив, що даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, суд вважає за необхідне повернути заявнику заяву про забезпечення позову.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, 232, 234, 235, 254, 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 від імені в особі опікуна ОСОБА_2 у відкритті провадження у справі.

2. Позовну заяву з доданими до неї документами повернути заявнику.

3. Згідно з ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Дана ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.02.2026, з урахуванням перебування судді Блажівської О.Є. на лікарняному.

Суддя Оксана БЛАЖІВСЬКА