СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Харків Справа № 530/1297/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Жельне С.Ч., суддя Істоміна О.А.,

за участю секретаря судового засідання Гаркуши О.Л.,

представників:

від позивача - Данильченко М.І. (у режимі відеоконференції);

Інші сторони в сулове засіданя не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.2233П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.09.2025 (суддя Кльопов І.Г., повний текст складено 06.10.2025) у справі №530/1297/21

за позовною заявою Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Гадяцьке лісове господарство", м.Гадяч Полтавської області,

до відповідачів:

1. ОСОБА_1 , м.Зіньків Полтавської області,

2. Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, м.Полтава,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Фермерського господарства «Доля Нова», м.Стрий Львівської області,

про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації, повернення землі

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року Державне підприємство «Гадяцьке лісове господарство» (далі - ДП «Гадяцький лісгосп») звернулося до Зінківського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача-1, ОСОБА_1 , та відповідача-2, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в якому просило:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Полтавській області №1063-СГ від 20.06.2014 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 37,5га, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення фермерського господарства, розташованої в адміністративних межах Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Полтавській області №3287-СГ від 23.09.2014 «Про затвердження проєкту землеустрою та надання земельної ділянки в оренду», яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано ОСОБА_1 земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, кадастровий номер :00:001:0300, площею 37,5 га, для ведення фермерського господарства, в довгострокову оренду терміном на 21 рік;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :00:001:0300, площею 37,5 га, для ведення фермерського господарства, укладений 26.09.2014 між Головним управлінням Держземагентства у Полтавській області та ОСОБА_1 ;

- скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер :00:001:0300, площею 37,5 га, для ведення фермерського господарства, проведену 18.10.2014 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 7384484, та припинити право оренди ОСОБА_1 ;

- скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності Головного управління Держземагенства у Полтавській області на земельну ділянку, кадастровий номер :00:001:0300, площею 37,5 га, для ведення фермерського господарства, проведену 18.10.2014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 7384484, та припинити право власності Головного управління Держземагенства у Полтавській області;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :00:001:0300, площею 37,5 га, для ведення фермерського господарства, у Державному земельному кадастрі;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, орієнтованою площею 11,0914 га, яка є частиною земельної ділянки, площею 37,5 га, кадастровий номер :00:001:0300, Державному підприємству «Гадяцьке лісове господарство».

Позовні вимоги мотивовані тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0300 була відведена в оренду, у тому числі, за рахунок земель, які відносяться до земель лісогосподарського призначення та використовуються для ведення лісового господарства.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 04.05.2023 у справі №530/1297/21 відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 16.10.2023 рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 04.05.2023 скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позовних вимог ДП "Гадяцький лісгосп", правонаступником якого визнана філія «Гадяцьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19.02.2025 залучено до участі у справі Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (далі - ДП «Ліси України»), в інтересах якого діє Філія «Гадяцьке лісове господарство», правонаступником ДП «Гадяцький лісгосп». Скасовано постанову Полтавського апеляційного суду від 16.10.2023. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 31.03.2025 рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 04.05.2023 скасовано. Закрито провадження у справі за позовом ДП "Ліси України", яке є правонаступником ДП «Гадяцький лісгосп», до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання незаконним та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди землі, повернення землі. Роз`яснено ДП "Ліси України", яке є правонаступником ДП «Гадяцький лісгосп», право звернутися до суду із позовом за правилами господарського судочинства. Роз`яснено ДП "Ліси України", яке є правонаступником ДП «Гадяцький лісгосп», право подати Полтавському апеляційному суду упродовж десяти днів від дня отримання копії цієї постанови заяву про передачу справи для розгляду за підсудністю до Господарського суду Полтавської області.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11.04.2025 постановлено передати справу за позовом ДП "Ліси України", яке є правонаступником ДП «Гадяцький лісгосп», до ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації, повернення землі за підсудністю до Господарського суду Полтавської області.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 23.09.2025 у справі №530/1297/21 у позові відмовлено.

В основу рішення покладено наступні висновки суду:

- єдиним правовстановлюючим документом, який посвідчує право постійного користування земельною ділянкою, законом було визначено державний акт на право постійного користування земельною ділянкою. Оскільки у позивача державний акт на спірну земельну ділянку відсутній, тому права позивача, який не є власником земельної ділянки, не можуть бути порушені, а розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації №242 від 15.07.2009 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" ( на яке посилається позивач в обґрунтування своїх прав на спірну земельну ділянку) не є правовстановлюючим документом на спірну земельну ділянку. Вказане розпорядження також не є документом, яким винесено межі земельної ділянки в натурі, на місцевості;

- позивач не надав суду планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які були б складені у встановленому законодавством порядку, та які б підтверджували перебування спірної земельної ділянки у межах земель лісового фонду та у постійному користуванні ДП "Гадяцький лісгосп";

- оскільки державний акт на право постійного користування земельною ділянкою у позивача відсутній, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які були б складені у встановленому законодавством порядку, відсутні, суд дійшшов висновку, що немає достатніх правових підстав вважати таким, що виникло, право постійного користування земельною ділянкою, на яке посилається позивач;

- земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0300, площею 37,5 га на дату звернення ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Полтавській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду (03.06.2014), так і на дату затвердження розробленого проекту землеустрою (Наказ Головного управління Держземагентства у Полтавській області №3287-СГ від 23.09.2014) та укладення договору оренди землі (26.09.2014), у своїх межах була вільною від будь-яких обтяжень речовими правами, іншими обтяженнями чи обмеженнями, що також підтверджується матеріалами Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ;

- з буквального тлумачення пункту 5 розділу "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України (далі - ЛК України) можна зробити висновок, що підтвердження права постійного користування земельними лісовими ділянками саме планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, за відсутності державного акту на таке право, можливо з дати набрання цією нормою чинності - з 29.03.2006 та щодо земельних лісових ділянок, які були надані у постійне користування до цієї дати (раніше надані землі), тобто до 29.03.2006.

Не погодившись із означеним рішенням, позивач 23.10.2025 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно з якою просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 23.09.2025 у справі №530/1297/21 повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ДП "Ліси України" задовольнити в повному обсязі; судові витрати за подання позову та апеляційної скарги відшкодувати на користь позивача за рахунок відповідачів.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає наступне:

- висновок суду першої інстанції про те, що відсутність державного акту нівелює право позивача, є хибним. Державний акт є лише документом, що посвідчує вже існуюче право, а не породжує його. Неотримання акту свідчить лише про незавершеність процедури державної реєстрації, але не про відсутність самого права, яке виникло на підставі чинного та ніким не скасованого Розпорядження Полтавської обласної державної адміністрації №242 від 15.07.2009, яке є обов`язковим до виконання. Саме неправомірні дії відповідача-2 у 2014 році стали прямою перешкодою для завершення позивачем процедури реєстрації;

- трактування місцевим господарським судом норми п.5 Прикінцевих положень ЛК України (у редакції до 15.01.2020) як такої, що стосується земель, наданих виключно до 2006 року, є довільним і обмежувальним. Формулювання "на раніше надані землі" логічно стосується земель, наданих раніше моменту отримання державного акту нового зразка, тобто охоплює всі правовідносини, що виникли до фіналізації реєстрації в новому Держземкадастрі. Мета цієї норми - захистити права постійних лісокористувачів у перехідний період, доки тривав процес видачі актів;

- Господарський суд Полтавської області безпідставно відхилив посилання позивача на те, що його право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. Позивачем було додано до позовної заяви, зокрема, інформацію Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція», які залишені поза увагою суду. Означена Інформація є належним підтвердженням обставин часткового накладення земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0300 на землі лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДП «Ліси України», надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів;

- суд першої інстанції не врахував факт незаконної зміни цільового призначення та вибуття землі з державної власності всупереч волі власника.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2025 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Крестьянінов О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.10.2025, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.09.2025 у справі №530/1297/21; встановлено строк по 18.11.2025 (включно) для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв та/або клопотань, що пов`язані з розглядом апеляційної скарги; призначено розгляд означеної апеляційної скарги на 03.12.2025 о 10:00год.

Через підсистему «Електронний суд» 07.11.2025 від відповідача-2 отримано відзив на апеляційну скаргу (вх.12989; у межах встановленого судом строку), згідно з прохальною частиною якого заявник просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, рішення Господарського суду Полтавської області від 23.09.2025 у справі №530/1297/21 - без змін; судові витрати по справі покласти на позивача.

Заперечуючи проти доводів та вимог апеляційної скарги, відповідач-2 зазначає наступне:

- правовстановлюючим документом є державний акт на право постійного користування, а не розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації №242 від 15.07.2009 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок;

- до позовної заяви та апеляційної скарги не додано планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, які були б складені в установленому законодавством порядку, та які підтверджували б перебування спірної земельної ділянки в межах земель лісового фонду та у постійному користуванні ДП «Гадяцький лісгосп»;

- Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області є неналежним відповідачем у цій справі, з огляду на практику щодо визнання недійсними наказів Держгеокадастру: у спорах про витребування земельної ділянки вимога про визнання наказів ГУ Держземагенства незаконними та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призведе до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою; така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння;

- вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі є неналежним способом захисту права;

- на спірні правовідносини поширюється загальна позовна давність. Оскільки накази Головного управління Держземагенства були видані та договір оренди був укладений у 2014 році, строк позовної давності на момент подання позовної заяви сплив, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Від позивача 17.11.2025 через підсистему «Електронний суд» отримано відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх.13339). За змістом документа позивач зазначив, що доводи відзиву ГУ Держгеокадастру у Полтавській області є необґрунтованими та повністю спростовуються матеріалами справи, нормами спеціального законодавства України та висновками Верховного Суду.

Відповідач-1, Калініченко М.М., правом, наданим ст.263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 03.12.2025 представник позивача (приймав участь у режимі відеоконференції) підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені.

Відповідачі-1, 2 явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили, про наявність поважних причин неявки суд завчасно не повідомили. Належне повідомлення останніх про дату, час та місце судового засідання підтверджене матеріалами справи.

У судовому засіданні судовою колегією оголошено короткочасну перерву. Після перерви через відсутність з`єднання з сервером Державного підприємства "Інформаційні судові системи" продовження судового засідання в режимі відеоконференції було не можливе, про що складено акт Східного апеляційного господарського суду №12-27/319 від 03.12.2025.

Східним апеляційним господарським судом встановлено, що, направляючи справу №530/1297/21 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд за змістом постанови від 19.02.2025 звернув увагу на наступне. Хоча земельна ділянка надається фізичній особі, однак метою надання є подальше створення фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки. Отже, у процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення фермерського господарства, що і буде користувачем цієї землі. Аналізуючи відносини щодо створення фермерського господарства і набуття ним права власності (користування) землею, можна зробити висновок, що de jure отримує землю фізична особа - засновник фермерського господарства, однак de facto він діє в інтересах створюваного ним фермерського господарства.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку про необхідність залучення до участі у справі третьої особи - суб`єкта господарювання (фермерського господарства), який утворений ОСОБА_1 та який фактично використовує земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0300. З цією метою суд апеляційної інстанції визнав за необхідне зобов`язати сторін надати відповідну інформацію.

Враховуючи необхідність фіксування судового засідання технічними засобами, з метою дотримання принципу змагальності та забезпечення прав учасників судового процесу, а також з огляду на необхідність отримання від сторін відповідної інформації, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.12.2025, зокрема: оголошено перерву у розгляді справи №530/1297/21 до 16.12.2025 о 12:00год.; постановлено позивачу та відповідачам-1, 2 до дати призначеного судового засідання надати суду інформацію та документи, що дають можливість встановити суб`єкта господарювання (фермерське господарство), який утворений ОСОБА_1 та який фактично використовує земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0300, а саме: повну назву суб`єкта господарювання; код ЄДРПОУ; місцезнаходження (юридична адреса); інші відомі засоби зв`язку тощо.

Через підсистему «Електронний суд» 12.12.2025 від ДП "Ліси України" надійшла заява (вх.14371) на виконання вимог ухвали суду від 03.12.2025, за змістом якої позивач зазначив, що запитувана судом інформація та документи щодо створення відповідачем-1 фермерського господарства, його назви, коду ЄДРПОУ та фактичного використання фермерським господарством земельної ділянки у позивача відсутні.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Істоміної О.А., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 12.12.2025, згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Крестьянінов О.О., суддя Попков Д.О.

На електронну адресу суду 16.12.2025 від представника ОСОБА_1 надійшов лист (вх.14467ел.2125), в якому вказано, що надається інформація «про можливість встановлення суб`єкта господарювання, який утворений ОСОБА_1 та який фактично використовує земельну ділянку, яка є предметом спору по справі. Код , ФГ «ДОЛЯ НОВА», Адреса 82402, Україна, Стрийський р-н, Львівська обл., місто Стрий, вулиця Шевченка Т., будинок 179 офіс 302. Адреса для листування: 38100, Україна, Полтавський р-н, Полтавська обл., місто Зіньків, вулиця Польова, будинок 2». Означений документ залишено судовою колегією без розгляду як такий, що поданий без дотримання визначеного чинним процесуальним законодавством порядку подання до суду документів (з порушенням ст.ст. 6, 42 ГПК України, про що зазначено в ухвалі від 16.12.2025).

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 16.12.2025 представник позивача пояснив, що не володіє запитуваною судом інформацією та документами.

Відповідачі-1, 2 явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили, про наявність поважних причин неявки суд завчасно не повідомили. Належне повідомлення останніх про дату, час та місце судового засідання підтверджене матеріалами справи.

З огляду на ненадання сторонами витребуваних судом інформації та документів, які є необхідними для подальшого розгляду справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про необхідність оголошення перерви в судовому засіданні до 07.01.2026 о 13:00год. та про повторне зобов`язання позивача, ОСОБА_1 (відповідача-1) та Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (відповідача-2) до дати призначеного судового засідання надати суду інформацію та документи на підтвердження такої інформації, що дають можливість встановити суб`єкта господарювання (фермерське господарство), який утворений ОСОБА_1 та який фактично використовує земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0300 (повну назву суб`єкта господарювання; код ЄДРПОУ; місцезнаходження (юридична адреса); інші відомі засоби зв`язку тощо). Явку сторін визнано обов`язковою (ухвала Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2025).

У зв`язку із відпустками суддів-членів колегії Крестьянінова О.О. та Попкова Д.О., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 05.01.2026, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги позивача сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Жельне С.Ч., суддя Істоміна О.А.

Через підсистему «Електронний суд» 06.01.2026 від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області отримано заяву (вх.156) на виконання вимог ухвали суду, за змістом якої відповідач-2 повідомив наступне.

Земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0300 площею 37,5 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, що розташована у Проценківській сільській раді Зіньківського району Полтавської області, належить на праві власності від 05.11.2021 територіальній громаді в особі Зіньківської міської ради ().

До 05.11.2021 означена земельна ділянка належала на праві власності державі в особі Головного управління Держземагенства у Полтавській області. Дата державної реєстрації 18.10.2014. Речове право припинено 05.11.2021.

18.10.2014 зареєстровано договір оренди землі: б/н, виданий 26.09.2014, видавник: Головне управління Держземагенства у Полтавській області. Вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки. Строк дії договору до 26.09.2035. Відомості про суб`єкта іншого речового права: територіальна громада, орендодавець: Зіньківська міська рада, , країна реєстрації: Україна. Орендар: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , країна громадянства: Україна. Земельна ділянка для ведення фермерського господарства, площа 37,5 га.

25.03.2025 зареєстровано договір суборенди земельної ділянки, серія та номер: б/н, виданий 22.02.2025, видавник: ФГ "ДОЛЯ НОВА"/ ОСОБА_1 ; рішення органу місцевого самоврядування щодо об`єкта речового права, серія та номер: 142, виданий 21.02.2025, видавник: Зіньківська міська рада. Дата укладання договору (після 2013р.): 22.02.2025. Строк договору: 10р., 7міс., 4дн. Дата закінчення дії договору оренди 26.09.2035. Орендар, суборендар: Фермерське господарство "ДОЛЯ НОВА", . Орендодавець, орендар: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , країна громадянства: Україна.

Крім того відповідач-2 зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області не володіє інформацією про фактичного користувача спірної земельної ділянки, у відповідача-2 відсутня інформація стосовно суб`єкта господарювання (фермерського господарства).

До вказаної заяви відповідача-2 додано наступні документи: договір оренди землі від 26.09.2014, укладений між Головним управління Держземагентства у Полтавській області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар); договір суборенди земельної ділянки від 22.02.2025, укладений між ОСОБА_1 (орендар) та Фермерським господарством «Доля Нова» (суборендар); Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 07.01.2026 прийняли участь у режимі відеоконференції представники позивача та відповідача-2.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про наявність поважних причин неявки суд завчасно не повідомив. ОСОБА_1 вимог ухвали суду від 16.12.2025 не виконав, витребувані судом інформацію та документи не надав. Належне повідомлення відповідача-1 про дату, час та місце судового засідання підтверджене матеріалами справи.

У судовому засіданні судом апеляційної інстанції поставлено на обговорення учасників справи питання щодо залучення Фермерського господарства «Доля Нова» до участі у справі в якості третьої особи. Представники позивача та відповідача-2 зазначили, що не заперечують проти залучення третьої особи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.01.2026, зокрема:

- залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Фермерське господарство «Доля Нова» ();

- запропоновано Фермерському господарству «Доля Нова» у строк до 02.02.2026 подати до суду пояснення у справі з доказами їх надіслання іншим учасникам справи;

- оголошено перерву у розгляді справи №530/1297/21 до 03.02.2026 о 12:00год.;

- зобов`язано позивача невідкладно надіслати Фермерському господарству «Доля Нова» копію позовної заяви та доданих до неї документів, копію апеляційної скарги та доданих до неї документів; докази надіслання надати до суду у строк до 01.02.2026.

12.01.2026 через підсистему «Електронний суд» від ДП «Ліси України» отримано заяву (вх.477) про долучення доказів надіслання копії позовної заяви та апеляційної скарги третій особі на виконання вимог ухвали суду, а саме опису вкладення до листа, поштової накладної та фіскального чеку.

Фермерське господарство «Доля Нова» пояснень по суті розглядуваного спору не надало.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 03.02.2026 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені.

Інші учасники справи явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили, про наявність поважних причин неявки суд завчасно не повідомили. Належне повідомлення останніх про дату, час та місце судового засідання підтверджене матеріалами справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Розпорядженням голови Полтавської обласної державної адміністрації №242 від 15.07.2009 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», було розглянуто проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок ДП «Гадяцький лісгосп» та враховуючи позитивні висновки державної експертизи землевпорядної документації, затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок ДП "Гадяцький лісгосп" на земельних ділянках загальною площею 117,4га по землекористувачах та угіддях згідно з додатком.

Пунктом 2 означеного розпорядження вказано Зіньківській районній державній адміністрації видати ДП "Гадяцький лісгосп" державні акти на право постійного користування земельними ділянками для ведення лісового господарства.

Згідно з додатком до вищевказаного розпорядження ДП "Гадяцький лісгосп" для ведення лісового господарства на території Проценківської сільської ради Зіньківського району, в тому числі, передано у постійне користування земельну ділянку 36,7га, з них: 15,1га - ріллі, 16,0га - сіножатей, 5,6га - пасовищ.

В матеріалах справи відсутній акт органу виконавчої влади про надання згоди на розробку проекту землеустрою (ч.ч.2;3 ст.123 ЗК України).

В судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити суду про дату та подію щодо надання такої згоди.

До позовної заяви додано Висновок державної експертизи землевпорядної докуменнтації від 15.12.2008 № 605, який містить інформацію, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок 36,7 га ДП « Гадяцьке лісове господарсьвл для ведення лісового господарства на території Процеківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області розроблено згідно дозволу Полтавської ОДА №37/506 від 05.10.2007. Судова колегія приймає до уваги цю інформацію.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок 36,7га ДП "Гадяцький лісгосп" для ведення лісового господарства із земель державної власності на території Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області погоджений Відділом земельних ресурсів у Зіньківському районі - висновок №05-11/2150 від 27.12.2007, рішенням 11 сесії 5 скликання Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області від 17.12.2007 «Про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісогосподарського призначення для ведення лісового господарства», розпорядженням голови Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області №14 від 16.01.2008, рішенням п`ятнадцятої сесії п`ятого скликання Зіньківської районної ради від 17.10.2008 «Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» та іншими погоджувальними службами.

Позивач зазначає, що відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок 36,7га ДП "Гадяцький лісгосп" для ведення лісового господарства із земель державної власності на території Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області розділ 1 "Вихідна земельно-кадастрова інформація", земельній ділянці площею 15,6 га присвоєно кадастровий номер :00:001:0159.

Крім того позивач зазначає, що при зверненні ДП "Гадяцький лісгосп" до Державних кадастрових реєстраторів з метою внесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру виявилося, що обмінний файл (електронного документу) у форматі XML застарілий.

У 2017 році інститутом землеустрою розроблено новий обмінний файл (електронного документу) у форматі XML.

ДП "Гадяцький лісгосп" з метою внесення відомостей про земельну ділянку кадастровий номер :00:001:0159 до Державного земельного кадастру повторно звернулося до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Зіньківському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.

За результатами розгляду заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру разом із доданими до неї документами прийнято рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у Зіньківському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №РВ-017 від 04.12.2017 про відмову ДП "Гадяцький лісгосп" у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :00:001:0159 з таких підстав:

- невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: перетин із земельною ділянкою кадастровий номер :00:001:0300 (площа співпадає на 89,1085%), яка перебуває в користуванні на умовах оренди, згідно діючого договору оренди;

- невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: XSD Схема наявні зауваження щодо валідності електронного документа. Перетин ділянок з ділянкою :00:001:0300 площа співпадає на 89,1085%.

Як убачається з матеріалів справи, земельна ділянка кадастровий номер :00:001:0300, площею 37,5га (у тому числі ріллі 37,5 га) перебуває у користуванні ОСОБА_1 .

03.06.2014 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держземагенства у Полтавській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки земель сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 37,5 га для ведення фермерського господарства в оренду за межами населеного пункту на території Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Наказом Головного управління Держземагенства у Полтавській області №1063-СГ від 20.06.2014 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», за результатами розгляду вищевказаного клопотання, ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 37,5 га земель сільськогосподарського призначення державної власності із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, розташованої в адміністративних межах Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Згідно з п.1 наказу Головного управління Держземагенства у Полтавській області №3287-СГ від 23.09.2014 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що передається в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту на території Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Пунктом 2 означеного наказу передбачено надати ОСОБА_1 земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, кадастровий номер :00:001:0300, площею 37,5 га для ведення фермерського господарства в довгострокову оренду терміном на 21 рік, розташовану в адміністративних межах Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Пунктом 3 вказаного наказу передбачено укласти договір оренди землі від імені Головного управління Держземагентства у Полтавській області.

26.09.2014 між Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :00:001:0300, площею 37,5га для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Договір укладено на термін 21 рік (п.8 договору оренди).

Право оренди земельної ділянки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису про інше речове право: 7384484 від 18.10.2014.

Судова колегія враховує наступне.

Позивач вважає, що його право постійного користування порушене відповідачами, оскільки земельна ділянка, що знаходить в оренді першого відповідача перетинається із його земельною ділянкою, наданою у постійне користування.

Як зазначено вище за текстом постанови, спірна земельна ділянка першого відповідача має кадастровий номер :00:001:0300. площею 37,5га була надана у користування ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства.

Відносини, пов`язані з орендою землі для ведення фермерського господарства, регулюються відповідними нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Законом України «Про фермерське господарство», Законом України «Про оренду землі» та іншими нормативно-правовими актами у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України (у редакції станом на дату надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Стаття 123 ЗК України регулює загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею, матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Згідно зі ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону "Про фермерське господарство" (у редакції станом на дату надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (ст.8 означеного Закону).

Східним апеляційним господарським судом встановлено, що наказом Головного управління Держземагентства у Полтавській області №3287-СГ від 23.09.2014 затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що передається в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту на території Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Пунктом 2 означеного наказу передбачено надати ОСОБА_1 земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, кадастровий номер :00:001:0300, площею 37,5 га для ведення фермерського господарства в довгострокову оренду терміном на 21 рік, розташовану в адміністративних межах Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

26.09.2014 між Головним управлінням Держземагентства у Полтавській області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :00:001:0300, площею 37,5га для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Право оренди земельної ділянки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 7384484 від 18.10.2014.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач зазначив, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0300 була відведена в оренду, у тому числі, за рахунок земель, які відносяться до земель лісогосподарського призначення та перебувають у позивача на праві постійного користування.

З метою вирішення спору суд має з`ясувати об`єм і дійсність прав позивача, які він вважає порушеними.

Відповідно до ст.55 ЗК України (у редакції, чинній станом на дату надання ДП «Гадяцький лісгосп» згоди на розробку проекту землеустрою) до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства (ч.1). До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках (ч.2).

Згідно зі ст.56 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності (ч.1).

Статтею 57 ЗК України врегульовано, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (ч.1). Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом (ч.2).

Застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення має базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки. Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду України від 30.04.2024 у справі №913/50/22, від 07.06.2024 у справі №913/214/23.

Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України).

Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Згідно з ч.ч.1, 3, 5, 6 ст.123 ЗК України надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок. Юридична особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у постійне користування із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради. Відповідна районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об`єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Разом з тим, згідно ч.1 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ч.1 ст.125 ЗК України у редакції, яка була чинною на час затвердження позивачу проекту землеустрою липень 2009 року).

Відповідно до ч.1 ст.126 ЗК України (у редакції, чинній на час затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ДП «Гадяцький лісгосп»), право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами на право постійного користування земельною ділянкою.

Державні акти на право постійного користування земельними ділянками є документами, що посвідчують таке право й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Державний акт на право постійного користування земельної ділянки також визначає розмір, місцеположення, межі ділянки і містить її схему.

Форми державних актів затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року N 449, яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.07.2013 р. № 404 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів".

Відповідно до п.п.4.2, 4.3 розділу 4 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України №174 від 02.07.2003, (у редакції станом на дату прийняття розпорядження №242 від 15.07.2009) передбачено, що державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації. У книзі реєстрації реєструються: державні акти на право власності на земельну ділянку; державні акти на право постійного користування земельною ділянкою; договори оренди землі.

З 1 травня 2009 року стаття 125 ЗК України встановлює, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З 1 січня 2013 року, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються.

Отже з 1 травня 2009 року до 1 січня 2013 року право постійного користування посвідчується державним актом, з 1 січня 2013 року, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

З 01.01.2013 року земельні ділянки як об`єкти права реєструються в Державному земельному кадастрі (далі - ДЗК), а права на них (власності, користування тощо) - у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Реєстрація прав щодо земельної ділянки можлива лише за умови, що таку ділянку зареєстровано в ДЗК.

Відповідно частини 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації.

Документ, який засвідчує право особи на об`єкт нерухомості є витяг на право власності з Державного реєстру речових прав. У ньому знаходяться усі відомості щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав.

Згідно p частиною 1, 2, 3, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (станом на час затвердження проєкту землеустрою позивача) речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. В Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об`єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна.

Державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку.

Частиною першорю ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (станом на час затвердження проекту землеустрою позивача) було встановлено обов`язковість державної реєстрації речових прав на нерухоме майно що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі права постійного користування земельною ділянкою.

Станом на 01.01.2013 редакція вказаного закону передбачала обов`язкову реєстрацію, в тому числі, права постійного користування земельною ділянкою (п.2 ч.1 ст.4).

Частиною третьою статті 3 вказаного закону було унормовано, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч.1 ст. 3 вказаного закону станом на час прийняття судом першої інстанції оспорюваного рішеня: загальними засадами державної реєстрації прав є: обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Згідно з частиною 2 вказаного закону (на час прийняття судом першої інстанції рішення, що оскаржується) речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації.

Таким чином місцевий господарський суд правильно виснував, що єдиним документом, який посвідчує право постійного користування земельною ділянкою (до 01.01.2013), визначено державний акт на право постійного користування земельною ділянкою.

Позивачем не заперечується, що держаний акт на право постійного користування земельною ділянкою, яка розташована в адміністративних межах Проценківської сільської ради, у нього відсутній, він його не отримував. Також не було здійснено ним реєстрації в ДЗК спірної земельної ділянки, а також реєстрації права постійного користування спірною земельною ділянкою в державному реєстрі речових прав.

Розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації №242 від 15.07.2009 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" є підставою для набуття права постійного користування земельною ділянкою.

Крім того, як обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом, вказаним розпорядженням не винесено межі земельної ділянки в натурі, на місцевості.

Отже, на підставі аналізу вказаних законів, враховуючи порядок регулювання ними спірних правовідносин у часі та обставини даної справи, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач в порушення перелічених вище законів не здійснив внесення відомостей про земельні ділянки до ДЗК, не здійснив державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою і не одержував Державний Акт на право постійного користування земельною ділянкою, тому відсутні підстави вважати, що в нього є законні очікування щодо захисту свого права судом.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, зазначає, що підставою набуття права постійного користування земельною ділянкою із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право постійного користування земельною ділянкою.

Висновок суду, у справі що розглядається, не суперечить вказаним висновкам Великої Палати Верховного Суду, оскільки право постійного користування , відповідно до ст.ст. 125,126 ЗК України виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Право користування оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень». Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 4 вказаного закону державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право постійного користування земельною ділянкою. За змістом частини 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Отже право постійного користування земельною ділянкою виникає після державної реєстрації такого права, яка проводиться державним реєстратором у порядку передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 28.05.2025 у справі 910/5450/24).

Отже відсутність у позивача, як акту на право постійного користування земельною ділянкою так і державної реєстрації права, але за наявністю рішення відповідного органу про затвердження проєкту землеустрою земельної ділянки не свідчить про наявність в особи статусу постійного користувача, а вимога такої особи не має пріоритету відносно зареєстрованих прав (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 922/1995/17).

Судова колегія звертає увагу, що компетентні органи, погоджуючи проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ДП «Гадяцьке лісове господарство» вказували на необхідність протягом місяця після затвердження проекту землеустрою, замовити документи, що посвідчують право постійного користування землею відповідно до вимог ст. 126 ЗК УВкраїни (а.с.38, 31, 34. 45 т.1).

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції необгрунтовано не прийняв до уваги надані позивачем планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які є правовстановлюючими документами.

Правова позиція про те, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування підтверджують наявність права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 21.02.2018 у справі № 488/5476/14-ц, від 07.10.2020 у справі № 369/16418/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 сформувала правовий висновок щодо підтвердження речових прав на земельні ділянки за відсутності правовстановлюючих документів, вказавши таке:

«…40. Оскільки земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14)».

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень ЛК України (у редакції, чинній з 29.03.2006 до 15.01.2020, (тобто, в тому числі, станом на дату прийняття рішеня про затвердження позивачу проекту землеустрою) до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

У наступних редакціях ЛК України (починаючи з 16.01.2020) можливість такого підтвердження права виключена.

Варто також звернути увагу на те, що з 10.07.2022 набув чинності Закон України від 20.06.2022 № 2321-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів», відповідно до якого пункт 5 Розділу VІІІ «Прикінцеві положення» ЛК України викладено у такій редакції: «… До здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України( 01.01.2002), таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування».

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.

Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування належать до планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Відповідно до пункту 5 Розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України (у редакції, чинній з 29.03.2006 до 15.01.2020) до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування».

Така ж правова думка міститься у постанові Верховного Суду від 13.08.2024 у справі № 910/9909/23.

Тому, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №368/1158/16-ц, від 23.10.2019 у справі №488/402/16-ц, постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 907/459/17, від 19.06.2019 у справ № 911/604/18, від 21.04.2021 у справі №707/2196/15-ц, від 07.04.2021 у справі №367/3877/15-ц, від 01.03.2018 у справі №910/19932/16, від 08.02.2018 у справі №910/9256/16,

Місцевий господарський суд виснував, що з буквального тлумачення пункту 5 розділу "Прикінцеві положення" ЛК України можна зробити висновок, що підтвердження права постійного користування земельними лісовими ділянками саме планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, за відсутності державного акту на таке право, можливо з дати набрання цією нормою чинності - з 29.03.2006 та щодо земельних лісових ділянок, які були надані у постійне користування до цієї дати (раніше надані землі), тобто до 29.03.2006.

Заперечуючи проти означених висновків суду, позивач за змістом апеляційної скарги зазначає наступне. Трактування судом норми п.5 Прикінцевих положень ЛК України (у редакції до 15.01.2020) як такої, що стосується земель, наданих виключно до 2006 року, є довільним і обмежувальним. Формулювання "на раніше надані землі" логічно стосується земель, наданих раніше моменту отримання державного акту нового зразка, тобто охоплює всі правовідносини, що виникли до фіналізації реєстрації в новому Держземкадастрі. Мета цієї норми - захистити права постійних лісокористувачів у перехідний період, доки тривав процес видачі актів.

Однак, такі доводи апелянта суперечать послідовній практиці Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постановах від 30.04.2024 у справі №913/50/22 (на яку доречно посилається суд першої інстанції за змістом оскаржуваного рішення), від 05.06.2024 у справі №913/202/23, від 07.06.2024 у справі №913/214/23 та від 17.06.2024 у справі №913/205/23.

Так, Верховний Суд у названих постановах зазначає, що умовою застосування пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України (у редакції до 15.01.2020) законодавець визначив підтвердження факту надання земельної ділянки в постійне користування саме до 28.03.2006 включно.

Позивачем відповідних обставин не було доведено. Навпаки, в обґрунтування своїх вимог він вказує, що затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування відбулось тільки 15.07.2009, а тому відсутні підстави вважати спірну земельну ділянку «раніше наданими землями», про які йдеться п.5 Прикінцевих положень ЛК України (у редакції до 15.01.2020).

Крім того аналізуючи надані позивачем матеріали, на які він посилається, як на планово-картографічні, судова колегія дійшла висновку, що вказані документи не є планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, складеними в порядку встановленому законодавством. Крім того, за датою їх складання вони не підпадають під регулювання п.5 Прикінцевих положень ЛК України (у редакції до 15.01.2020).

За змістом апеляційної скарги позивач посилається на те, що надана ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» інформація щодо факту часткового накладення земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0300 на землі позивача, що перебувають у постійному користуванні ДП «Ліси України», є належним підтвердженням вказаних обставин і надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів.

Позивачем до матеріалів справи долучено лист ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» №455 від 03.08.2021 (т.1 а.с.129), наданий на запит адвоката, в якому повідомлено, зокрема, наступне: земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0300, згідно матеріалів лісовпорядкування 2012 року має перетин з землями державного лісового фонду кв.120 Зіньківського лісництва ДП «Гадяцький лісгосп», орієнтовна площа перетину становить 11,0914га (додаток 1).

Однак, судова колегія зазначає, що з означених документів не вбачається за можливе достеменно встановити, яка саме земельна ділянка (з яким кадастровим номером), перебуває у постійному користуванні позивача і має перетин із земельною ділянкою, що перебуває у користуванні відповідача-1, як про це зазначає апелянт.

Господарським судом Полтавської області було правильно встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0300, площею 37,5га як на дату звернення першого відповідача до Головного управління Держземагентства у Полтавській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду (03.06.2014; т.1 а.с.83), так і на дату затвердження розробленого проекту землеустрою (наказ Головного управління Держземагентства у Полтавській області №3287-СГ від 23.09.2014; т.1 а.с.119) та укладення договору оренди землі (26.09.2014; т.1 а.с.121), у своїх межах була вільною від будь-яких обтяжень речовими правами, іншими обтяженнями чи обмеженнями.

Означене також підтверджується матеріалами Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що передається в оренду гр. ОСОБА_1 (т.1 а.с.78-82), де зазначено наступне:

- земельна ділянка площею 37,5000 га на даний час рахується в землях запасу, не наданих у власність або постійне користування, за межами населених пунктів на території Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області;

- категорія земель - землі сільськогосподарського призначення;

- вгіддя: рілля;

- згідно з класифікацією видів цільового призначення земель (код КВЦПЗ 16.16.00. - земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).

Означений проект землеустрою був затверджений наказом Головного управління Держземагентства у Полтавській області №3287-СГ від 23.09.2014 (т.1 а.с.119).

За договором оренди землі від 26.09.2014 земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0300 площею 37,5 га передана ОСОБА_1 в оренду терміном на 21 рік (п.8 договору).

Право оренди першого відповідача ОСОБА_1 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Разом із тим, як було встановлено вище, право позивача, як постійного користувача земельною ділянкою 36,7га не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відомості в ДЗК про неї також відсутні. Враховуючи ці обставини справи та положення ст.ст. 125, 126 ЗК України, необхідним є висновок, що позивач не мав права здійснювати користування земельними ділянками.

Отже доводи позивача, що належні йому спірні земельні ділянки використовуються ним для ведення лісового господарства є необгрунтованими.

Таким чином, на дату прийняття другим відповідачем рішення про дозвіл на розробку проекту землеустрою першому відповідачу державний акт на право постійного користування земельною ділянкою позивачем не отримувався і не реєструвався відповідно до вимог закону, в держгеокадастрі була відсутня інформація про земельні ділянкі загальною площею 36.7 кв.м, що передані в постйне користування позивача. В Державному реєстрі прав була відсутня інформація про право постійного користування позивача земельними ділянками загальною площею 36.7 кв.м.

Доводи позивача про неможливість виконання ним робіт для одержання державного акту на право постійного користування через брак коштів не приймаються судовою колегією, оскільки стан правової невизначеності щодо статусу наданих йому земель не повинен тривати настільки довго (з 15.07.2009 року).

Судова колегія звертає увагу на те, що позивач просить суд надати захист порушеному, на його думку, праву постійного користування земельною ділянкою розміром 15,6 га. за кадастровим номером :00:001:0159.

В позовній заяві позивач вказує: «відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок 36,7га ДП "Гадяцький лісгосп" для ведення лісового господарства із земель державної власності на території Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області розділ 1 "Вихідна земельно-кадастрова інформація", земельній ділянці площею 15,6 га присвоєно кадастровий номер :00:001:0159 ( а. с. 3 , т.1)».

Інформація про вказану земельну ділянку міститься у розділі 1 Проекту землеустрою «Вихідна земельно-кадастрова інформація п.п.1.1 «Відомості про земельну ділянку власника або землекористувача, за рахунок якої передбачається відведення; п.п.1.1.1. кадастровий номер земельної ділянки 5 321385000:00:001:0159» ( а.с.17,т.1).

Разом із тим матеріали справи не містять доказів про передачу власником державного майна (земельної ділянки) позивачу саме цього об`єкту права на землю, оскільки згідно з Розпорядженням Полтавської обласної адміністрації №242 від 15.07.2009 в постійне користування було виділено земельну ділянку площею 36,7га, з них: 15,1га - ріллі, 16,0га - сіножатей, 5,6га - пасовищ , тобто без зазначення кадастрового номеру та інших розмірів.

Таким чином земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0159 є ділянкою державної власності, за рахунок якої (в тому числі) позивачу здійснювалось відведення землі у постійне користування.

Як встановлено судовою колегією, усупереч вказаним вище вимогам Земельного кодексу України, а також ч.3 ст. 24 Закону України Про державний земеьний кадастр, у період з 2009 року (розпорядження Голови Полтавської обласної державної адміністрації №242 від 15.07.2009 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок») до 2017 року позивач не звертався до державного кадастрового реєстратора з метою внесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру. Така реєстрація не здійснена і до сьогодні.

Позивачем не проведено реєстрації цієї земельної ділянки, як матеріального об`єкта та об`єкта прав, наданого йому в користування.

Отже позивачем не доведено, що земельна ділянка за кадастровим номером 521385000:00:001:0159 охоплюється правом постійного користування, про яке йдеться у Розпорядженні Полтавської обласної адміністрації №242 від 15.07.2009 .

Відтак, за висновками судової колегії, позивачем не доведено належними та достатніми у розумінні норм ГПК України доказами, що спірна земельна ділянка, яка перебуває у користуванні відповідача-1 Калініченка Миколи Миколайовича, перетинається із земепльною ділянкою, наданою в постійне користуання позивачу.

На підставі вказаного судова колегія дійшла висновку про недоведеність позивачем порушення відповідачами його права постійного користування спірною земельною ділянкою.

Враховуючи викладене у сукупності, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Східний апеляційний господарський суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

На час звернення позивача до суду із позовом, у цій справі, земельна ділянка знаходилась у користуванні відповідача - 1 майже 7 років.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів;

втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.

У розглядуваному випадку Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ДП «Гадяцький лісгосп» був затверджений 15.07.2009 розпорядженням Голови Полтавської обласної державної адміністрації №242. До 2017 року позивач не звертався до державних кадастрових реєстраторів з метою внесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру. З розглядуваним позовом до суду позивач звернувся лише в серпні 2021 року.

У свою чергу, розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що передано в оренду ОСОБА_1 (відповідачу-1) для ведення фермерського господарства, був затверджений наказом Головного управління Держземагентства у Полтавській області №3287-СГ від 23.09.2014. Договір оренди землі був укладений між Головним управлінням Держземагентства у Полтавській області та Калініченком М.М. 26.09.2014.

Тобто, станом на дату подання розглядуваної позовної заяви перший відповідач, використовував спірну земельну ділянку майже 7 років.

Східний апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено, що в силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки, ОСОБА_1 , проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що ця ділянка належить до земель лісогосподарського призначення.

Серед позовних вимог є, зокрема, наступні:

- скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності Головного управління Держземагенства у Полтавській області на земельну ділянку, кадастровий номер :00:001:0300, площею 37,5 га, для ведення фермерського господарства, проведену 18.10.2014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 7384484, та припинити право власності Головного управління Держземагенства у Полтавській області;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :00:001:0300, площею 37,5 га, для ведення фермерського господарства, у Державному земельному кадастрі.

Судова колегія звертає увагу, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0300 площею 37,5га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, що розташована у Проценківській сільській раді Зіньківського району Полтавської області, до 05.11.2021 належала на праві власності державі в особі Головного управління Держземагенства у Полтавській області (дата державної реєстрації 18.10.2014; речове право припинено 05.11.2021). Означена земельна ділянка належить на праві власності від 05.11.2021 територіальній громаді в особі Зіньківської міської ради ().

Разом з тим, позивачем Зіньківська міська рада не визначена, як відповідач, клопотання про залучення її співвідповідачем відповідно до ст.48 ГПК України не заявлялося. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові.

Узв`язку із відмовою у задоволення позовних вимог заява другого відповідача про застосування строку позовної давності судом не розгладається.

У зв`язку із висновками суду про недоведеність порушення прав позивача, доводи другого відповідача про неналежний спосіб захисту прав, обраний позивачем, судом не розгладаються.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У цій справі апелянтові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків Господарського суду Полтавської області.

Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України, як підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог у порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до положень ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 23.09.2025 у справі №530/1297/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження визначені ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 16.02.2026.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя С.Ч. Жельне

Суддя О.А. Істоміна