ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2026 м.Дніпро справа №904/7532/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач)

суддів: Демчини Т.Ю., Кошлі А.О.

з секретарем судового засідання: Кахикало А.С.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик Х» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 (суддя Васильєв О.Ю.) у справі

за позовом керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра, в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик Х», м. Дніпро

про стягнення 23 324 686 грн 00 коп.

за участю представників сторін:

від скаржника: Лисенко Станіслав Юрійович

від позивача: Єлісєєва Ксенія Валеріївна

прокурор: Караваєв Дмитро Володимирович

ВСТАНОВИВ:

Керівник Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик Х» про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки площею 5,46 га, за адресою: м. Дніпро, пр. Праці, буд. 2Т за період з 01.01.2022 до 21.08.2025 у розмірі 23 324 686 грн 49 коп.

Разом з позовною заявою прокуратура подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Логістик Х» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна комплексу будівель та споруд загальною площею 12 818,8 кв. м, яке розташоване за адресою: м. Дніпро, пр. Праці, буд. 2Т.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 задоволено заяву Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра про забезпечення позову. Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Логістік Х» та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі продажу, дарування, міни, іпотеки, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна, яке розташовано у місті Дніпрі по пр.Праці, буд. 2Т, комплексу будівель та споруд загальною площею 12818,8 кв. м, опис: КТП двоповерхова будівля літ.А-2, А[1]-1, а, а[1]-590,3 кв. м; їдальня 4-поверхова з учбово-побутовими приміщеннями з підвалом літ. Б-4, б-б[10]-1969,8 кв. м; адміністративна будівля з підвалом літ. В-3, в-1, в[1]-в[4]-1259,6 кв. м; будівля майстерні з прибудовою літ. Г-1, Г[1]-1 - 941,1 кв. м; будівля котельні з прибудовою та підвалом літ. Д-1, Д[1]-1, Д[2]-1-475,4 кв. м.; профілакторій з прибудовою та підвалом літ. Е-1, Е[1]-2, ее[4]-1706,8 кв. м; профілакторій ТОі ТР автомобілів з прибудовою літ. Ж-1, Ж[І]-1, ж-1701,5 кв. м; будівля відділу головного механіка з прибудовою літ.З-1, З[1]-1-113,2 кв. м; склад НТО з підвалом літ.І-1341,4 кв м; мийка механічна закрита літ.Ї, ї -297,7 кв. м; будівля виробничого призначення з прибудовою та підвалом літ. К-1, К[І]-1,к[І]-205.6 кв. м; склад для зберігання агрегатів ПАРМ з прибудовою літ. Л-1, Л[1]-1, л, л[1] - 638,3 кв. м; трансформаторна підстанція літ. М-257,2 кв. м; склади майстерні, покраски, шиномонтаж літ. И-1,и, и [1]-306,2 кв. м; АЗП літ. О-68,7 кв. м; спецпост СЗА літ. П-26,9 кв. м; склад ПММ з підвалом літ. Р, р-139,9 кв. м; склад оборотних агрегатів літ. С-43,3 кв. м; склад ресорної продукції літ. Т-57,6 кв. м; склад лісоматеріалів з прибудовою літ. У, У[1], у-382,8 кв. м; туалетна літ. Ф, ф-52 кв. м; будівля трансформаторного пункту літ. Х-64,7 кв. м; павільйон з прибудовою літ. Ц, ц[1]-169,9 кв. м; будівля аргонного зварювання літ. Ч-8,9 кв. м; огородження та споруди № 1-22,- мостіння І, ІІ (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), право власності на яке зареєстровано за ТОВ «Логістік Х» (код в ), у межах суми позову у розмірі 23 324 686,49 грн до набрання рішенням у цій справі законної сили.

19.01.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Логістик Х» подало апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі №904/7532/25, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу у справі та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник вказує на те, що жодних доказів або обґрунтувань необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову або доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову.

На думку, апелянта, суд першої інстанцій не встановив наявність фактичних обставин, які підтверджують існування ризиків утруднення або унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення майбутнього позову.

Застосований у цій справі захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача є непропорційним заходом, який призводить до надмірного обмеження його прав і можливостей, порушує баланс інтересів сторін. Основним видом діяльності товариства є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна, тому застосування такого виду забезпечення позбавляє відповідача можливості ведення господарської діяльності, особливо в умовах воєнного стану, що призводить до непропорційного обмеження прав відповідача. Суд першої інстанції, забезпечуючи позовні вимоги прокурора не врахував вартості майна, на яке було накладено заборону, що свідчить про неспівмірність заходів забезпечення.

Дніпровська міська рада у відзиві просить суд відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Логістик Х» у задоволенні апеляційної скарги про скасування забезпечення позову, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 - залишити без змін. Вважає, що суд першої інстанції всебічно розглянув заяву про забезпечення позовної заяви, повно та об`єктивно дослідив усі обставини справи в їх сукупності, неналежним чином проаналізував правовідносини, що виникли та існували між сторонами, вірно застосував норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого обґрунтовано постановлено ухвалу від 05.01.2026.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач), судді: Демчини Т.Ю., Кошлі А.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.01.2026 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Логістик Х» строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик Х» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 у справі, витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи (оскарження) №904/7532/25, які необхідні для розгляду апеляційної скарги, розгляд справи призначено у судовому засіданні 11.02.2026 о 15:30 год.

10.02.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Логістик Х» подало клопотання про зупинення провадження у справі №904/7532/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик Х» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 про забезпечення позову до набрання законної сили судовим рішенням у справі №915/927/25, яка розглядається об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

В обґрунтування клопотання заявник вказує, що обставини, що підлягають встановленню у справі №904/7532/25 (зокрема, обов`язок позивача доводити наявність ризику невиконання рішення суду, стандарт доказування при вирішенні заяв про забезпечення позову), безпосередньо залежать від правових висновків, які будуть сформульовані об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №915/927/25. Тому, на думку заявника, існує об`єктивна неможливість розгляду справи №904/7532/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №915/927/25.

Дослідивши клопотання про зупинення провадження, колегія суддів, дійшла висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Питання зупинення провадження у справі визначений у статтях 226, 227 Господарського процесуального Кодексу України.

У статті 227 цього Кодексу визначено випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, натомість у статті 228 передбачено право суду на зупинення провадження у справі.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Вказана норма є диспозитивною, а тому зупинення провадження є правом, а не обов`язком суду. Вирішення питання про зупинення провадження вимагає від суду встановлення факту подібності правовідносин та неможливості розгляду даної справи до прийняття рішення в іншій справі.

Суд, заслухавши думку учасників справи та проаналізувавши можливість зупинення провадження з розгляду апеляційної скарги дійшов висновку, що має достатньо доказів, які дозволяють встановити та оцінити обставини, які зазначені учасниками у своїх заявах, тому вважає, що з метою своєчасного та ефективного розгляду апеляційної скарги не вбачає підстав для зупинення провадження у справі.

Зупинення провадження у цій справі призведе до невиправданого затягування апеляційного розгляду та порушення права іншої сторони на судовий розгляд упродовж розумного строку, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик Х» про зупинення апеляційного провадження у справі №904/7532/25.

У судовому засіданні 11.02.2026 оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, заслухавши представників сторін, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів встановила наступне.

З метою забезпечення виконання рішення у справі за позовом керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради про стягнення Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик Х» 23 324 686,49 грн коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності, без достатніх правових підстав, прокурор подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Логістік Х» та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі продажу, дарування, міни, іпотеки, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна, яке розташовано у місті Дніпрі по пр. Праці, буд. 2Т, - комплексу будівель та споруд загальною площею 12818,8 кв. м.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 задоволено заяву керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра про забезпечення позову шляхом, який просив прокурор.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції послався на наявність зв`язку між зазначеним заходом забезпечення позову і предметом спору. Зазначив, що вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача до моменту вирішення спору в суді та в разі задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду. Тоді як, невжиття зазначених заходів до забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду в разі прийняття його на користь позивача (заявника).

Нерухоме майно, яке належить відповідачу, може бути відчужене останнім, і як наслідок, рішення суду (у випадку задоволення позову), яке буде ухвалене через певний проміжок часу після ініціювання судового провадження, що позбавить можливості належним чином ефективно захистити порушені права та інтереси держави, а також зумовить необхідність звернення з іншими позовами до суду.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову, які передбачені у статті 137 цього Кодексу. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

При вирішенні питання про вжиття заходів для забезпечення позову суд повинен врахувати, чи достатньо обґрунтовані доводи заявника щодо необхідності таких заходів. Оцінюється відповідність вимог заявника критеріям розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності, а також дотримання балансу інтересів сторін і зв`язок між обраним заходом і предметом позову. Крім того, суд розглядає, чи не завадить відсутність таких заходів виконанню рішення або належному захисту прав заявника, і чи не буде при цьому порушено інтереси інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають відповідати вимогам позову та бути співмірними з його змістом, щоб уникнути непотрібного обмеження прав іншої сторони чи сторонніх осіб. Для підтвердження необхідності таких заходів мають бути надані факти, що свідчать про ризик ускладнення виконання рішення або неможливість поновлення прав позивача. При цьому обґрунтованість самого позову у цей момент не досліджується, оскільки це буде предметом основного розгляду.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №910/1200/20.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

За змістом статті 136 Господарського процесуального кодексу України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі №902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі №910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Суд зазначає, що відповідний захід забезпечення повинен бути пов`язаний з предметом спору, щоб збалансувати інтереси всіх учасників процесу та запобігти ситуаціям, коли рішення не буде виконане або призведе до додаткових спорів.

Велика Палата Верховного Суду виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20).

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Колегія суддів зазначає, що прокурор просить забезпечити виконання рішення про стягнення з відповідача коштів за користування земельною ділянкою, на якій знаходиться майно відповідача. Сума позову є значною і відповідач підтвердив, що між власником земельної ділянки та ним дійсно існує спір щодо визначення обсягу (розміру) його зобов`язань у частині внесення плати за користування земельною ділянкою комунальної власності.

Заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Суд зауважує, що будь-яке відчуження спірного майна призведе до зміни власника, що, у разі задоволення позову, унеможливить досягнення бажаного результату для позивача. У такій ситуації позивач буде змушений повторно звертатися до суду для захисту своїх прав уже стосовно нового власника майна. Припущення, що відчуження майна ускладнить захист прав позивача в рамках одного провадження, є обґрунтованим.

Заборона відчуження майна або здійснення реєстраційних дій - один із ефективних способів забезпечення позову, оскільки зміна власника ускладнить для позивача отримання потрібного результату, і він буде змушений звертатися до суду з новими вимогами до нового власника майна. Враховуючи можливість повторної реєстрації прав, позивач обґрунтовано стверджує, що відсутність заборони на відчуження може призвести до чергових реєстрацій, які тільки ускладнять захист його прав. Натомість вказаний захід забезпечення не впливає на право розпорядження чи використання майна щодо якого наявне таке обмеження як вчинення реєстраційних дій, оскільки проведення таких дій пов`язане саме у разі відчудження цього майна.

Відповідач не надав до суду апеляційної інстанції переконливих доказів, що він має спроможність (тобто наявність грошових коштів у сумі ціни позову) що б виконати таке рішення без звернення стягнення на його майно, як і не надав суду доказів на підтвердження у нього іншого майна, за рахунок якого можна було б виконати рішення та відновити порушене право позивача (у разі задоволення позову).

Щодо співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами, то колегія суддів зазначає, що співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Колегія суддів вважає, що обрані позивачем заходи забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти будь-які дії по відчуженню, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, здійснення поділу та об`єднання об`єкту нерухомого майна до вирішення судом спору по суті, є співмірними оскільки не передбачають негативних наслідків від вжиття такого виду забезпечення та забезпечить фактичне виконання рішення у разі задоволення позову.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.08.2018 у справі №910/1040/18 підкреслює, що суди мають оцінювати ризики ускладнення захисту прав у межах одного провадження. Тож, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що без застосування заходів щодо заборони відчуження і реєстраційних дій позивач не зможе повноцінно захистити свої права в межах цього процесу без необхідності додаткових судових звернень. А відсутність заходів забезпечення позову - заборони вчинення реєстраційних дій щодо майна відповідача - ускладнить захист прав позивача в рамках цього провадження, змушуючи його звертатися з новими позовами.

Запровадження заборони на відчуження майна та реєстраційні дії спрямоване на збереження статусу майна до прийняття остаточного рішення у справі та забезпечення ефективного захисту прав заявника у разі задоволення позову.

Прокурор, як ініціатор позову у цій справі обґрунтував необхідність застосування забезпечення позову та пов`язаність обраного заходу забезпечення із предметом позову та об`єктом спірних правовідносин, а також те, що відповідач не позбавлений можливості вчинити дії, внаслідок яких виконання рішення суду в подальшому стане неможливим, а захист інтересів позивача - неефективним.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог статті 74 та статті 136 Господарського процесуального кодексу України доводи прокурора у даному випадку є більш переконливими щодо наявність реальної загрози ефективного захисту порушеного права позивача, та наявності обставин, які можуть істотно ускладнити виконання рішення господарського суду в частині відновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі задоволення позову. При цьому, обрані позивачем заходи до забезпечення позову не містяться в переліку заборонених заходів забезпечення позову, визначених частини 5 статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі не спростовують факту можливого розпорядження майном відповідачем (можливість якого презюмується) під час вирішення спору у даній справі, що може призвести до неможливості виконання майбутнього рішення.

Посилання апелянта на відсутність доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій спрямованих на ухилення від виконання судового рішення або вчинення відповідачем спрямованих на відчуження майна, не спростовує необхідності забезпечення позову (з урахуванням значного розміру позовних вимог), оскільки саме факт безперешкодної можливості розпорядження такими активами створює загрозу для ефективного виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, розглядаючи заяву, дав оцінку наданим сторонами доказам, правильно застосував норми права, що у відповідності до статті 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Керуючись статтями 269, 275, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик Х» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду. Якщо у судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 19.02.2026.

Головуючий суддя О.І. Кучеренко

судді Т.Ю. Демчина

А.О. Кошля