ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10 лютого 2026 року м. ТернопільСправа № 921/602/25
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

за участю секретаря с удового засідання Шевчук К.О.

розглядаючи матеріали справи

за позовом Виконуючого обов`язків керівника Бережанської окружної прокуратури, вул. Пирогова, 5А, м. Бережани, Тернопільська область в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державного підприємства "Укрриба", вул. Олександра Кониського, 82-А, м. Київ

до відповідачів:

1. Бережанської міської ради, вул. Банкова, 3, м. Бережани, Тернопільська область

2. Бережанської районної громадської організації "Клуб рибалок", вул. Руська,11, м. Бережани, Тернопільська область

про усунення перешкод державі у користуванні та розпорядженні державним майном та визнання недійсним договору відповідального зберігання майна від 01.12.2021

За участю учасників судового процесу:

від прокуратури: Осядач Н.А. - прокурор,

від відповідача 1: Венчур О.Л. представник.

Учасникам судового процесу оголошено склад суду.

Фіксування судового засідання технічними засобами здійснюється відповідно до статті 222 ГПК України.

Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило.

Встановив:

Виконуючий обов`язків керівника Бережанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідачів: 1. Бережанської міської ради, 2. Бережанської районної громадської організації "Клуб рибалок" про усунення перешкод державі у користуванні та розпорядженні державним майном та визнання недійсним договору відповідального зберігання майна від 01.12.2021.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2025, для розгляду справи №921/602/25 визначено суддю Боровця Я.Я.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15.10.2025 відкрито провадження у справі №921/602/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.11.2025.

Протокольними ухвалами від 13.11.2025 та від 27.11.2025 підготовче засідання відкладено відповідно на 27.11.2025 та на 09.12.2025.

Ухвалою суду від 27.11.2025 залучено до участі у справі №921/602/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне підприємство "Укрриба" ( ).

Протокольними ухвалами від 09.12.2025 та від 15.01.2026 підготовче засідання відкладено відповідно на 15.01.2026 та на 28.01.2026.

Ухвалою суду від 09.12.2025 продовжено строк підготовчого провадження у справі №921/602/25 на 30 днів.

09.12.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд") представником відповідача 2 надіслано заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

У судовому засіданні 28.01.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення щодо розгляду клопотання Бережанської районної громадської організації "Клуб рибалок" про закриття провадження у справі та оголосив перерву до 10.02.2026, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Представниця прокуратури у підготовче засідання 10.02.2026 з`явилася.

У підготовчому засіданні 28.01.2026 щодо клопотання про закриття провадження у справі заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях (вх.№299 від 13.01.2026).

Представник позивача у підготовче засідання 10.02.2026 не з`явився.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача ДП "Укрриба" у підготовче засідання 10.02.2026 не з`явився.

Представник відповідача 1 у підготовче засідання 10.02.2026 з`явився.

У підготовчому засіданні 28.01.2026 підтримав клопотання про закриття провадження у справі, в усній формі, про що зафіксовано у протоколі судового засідання.

Представник відповідача 2 у підготовче засідання 10.02.2026 не з`явився.

Відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Розглянувши заяву та матеріали справи, суд встановив таке.

Пунктом 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

В обґрунтування заяви, заявник стверджує про необхідність розгляду спору в порядку адміністративного судочинства, оскільки його предметом є рішення посадової особи органу місцевого самоврядування Бережанської міської ради, яке прийнято при виконанні посадових обов`язків як суб`єктом владних повноважень.

Частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з висновками Конституційного Суду України, що викладені в Рішенні від 9 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

Отже, конституційне право на звернення до суду кореспондується з обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур). При цьому, що суд, який розглядає справу, невіднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя в рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

В силу статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Положеннями частини 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи, фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Виходячи з викладених норм, спір підвідомчий господарському суду, якщо склад його учасників відповідає нормам ст. ст. 4, 45 ГПК України, а спірне правовідношення носить господарський характер.

Подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 ГПК України.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 ГПК України, якою передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, перелік яких наведений у ч. 1 ст. 20 ГПК України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) юридичних осіб та їх органів, посадових та службових осіб, а також фізичних осіб - підприємців у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин спору про право; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Для вирішення питання щодо юрисдикції даного спору, господарський суд виходить із змісту та юридичної природи обставин цього спору.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

З огляду на положення частини 1 статті 20 ГПК України, а також статтей 4 і 45 ГПК України, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів.

Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила критерії розмежування судової юрисдикції. Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Правова позиція наведена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 127/21764/17, від 23.03.2021 у справі №367/4695/20.

Водночас, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин.

Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (п. 1).

Публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи ( п.2).

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7).

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п.19).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовим вважається, зокрема спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Верховний Суд у постанові від 30.07.2019 у справі №813/202/16 виснував, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Разом з тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового.

Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17 викладено позицію, відповідно до якої до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 370/2759/18 сформулював висновок щодо визначення адміністративного спору, відповідно до якого:

- спір, який підлягає розгляду адміністративним судом, це публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, та який виник у зв`язку з виконанням, неналежним виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів;

- такий спір є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин;

- метою вирішення такого спору є захист прав, свобод та інтересів особи або суспільних інтересів у сфері публічно-правових відносин шляхом впливу в межах закону на належного відповідача;

- спір має бути реальним та існуючим на момент звернення до суду.

Крім того, Верховний Суду у постанові від 8 липня 2021 року у справі № 520/5778/2020 зазначив, що обов`язковою ознакою рішень (дій, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин (позивачів) і мають обов`язковий характер.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 11.09.2025 у справі № 440/7811/23, наголосив, що:

- юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб з органами державної влади або органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), вчинених при здійсненні владних управлінських функцій;

- необхідною правовою підставою для віднесення спору до публічно-правового є сукупність таких умов: одна зі сторін є суб`єктом владних повноважень; спірні правовідносини виникли у зв`язку зі здійсненням ним владно-управлінських функцій; між сторонами існують відносини влади-підпорядкування.

Отже, адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності є конституційно та законодавчо визначеним механізмом захисту прав та інтересів особи у відносинах із суб`єктом владних повноважень, коли останній приймає рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність при здійсненні владних управлінських функцій.

Предметом даного спору є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні державним майном гідротехнічними спорудами ставу № 1 філії "Бережани", що розташовані за адресою: м. Бережани, вул. Набережна, 6, шляхом скасування рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації Бережанської міської ради Ковадло Н.М. індексний номер 35113857 від 11.05.2017 про взяття їх на облік як безхазяйного нерухомого майна з одночасним скасування запису № 10662 від 11.05.2017 та визнання недійсним Договору відповідального зберігання майна гідротехнічних споруд, що розташовані за адресою: м. Бережани вул. Набережна, 6, укладений 01.12.2021 між Бережанською міською радою та Бережанською районною громадською організацією "Клуб рибалок".

Суд встановив, що позов спрямований не на перевірку законності індивідуального рішення органу місцевого самоврядування.

Слід зазначити, що у справі № 921/602/25, як стверджує позивач, вирішується спір (суперечність) про цивільне майнове право між Фондом державного майна України, який є законним власником спірних гідротехнічних споруд та вимагає скасувати рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації Бережанської міської ради про взяття їх на облік як безхазяйного нерухомого майна, та Бережанською міською радою, за заявою якої реєстратором внесено відповідний запис в ДРРП для можливості подальшого набуття вказаних гідроспоруд у комунальну власність.

При цьому варто взяти до уваги правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 910/15946/20, від 04.10.2022 у справі № 910/21222/20, відповідно до якої "спір про право це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однієї сторони цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Отже, під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права, який є суттю суперечності, конфлікту, протиборства сторін. Поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому необхідно надавати сутнісного, а не формального значення. Тому слід враховувати, що спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав і обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод, у тому числі в судовому порядку. Таким чином, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в його реалізації".

У справі № 921/602/25 спір пов`язаний із перешкоджанням Бережанською міською радою державі в особі Фонду державного майна України у користуванні та розпорядженні державним майном гідротехнічними спорудами ставу № 1 філії "Бережани".

Та обставина, що відповідачем 1 у справі визначено Бережанську міську раду як суб`єкта владних повноважень, не змінює правової природи спірних правовідносин та не робить цей спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а спрямовані на захист майнових прав держави.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала свою правову позицію, зокрема в постановах від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 28.11.2018 у справі № 823/1508/16, від 16.01.2019 у справі №823/692/17 та інших, відповідно до якої спір про скасування рішення та/або запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою є приватноправовим та з огляду на суб`єктний склад має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства.

Враховуючи те, що у справі № 921/602/25 між позивачем та відповідачем 1 (суб`єктом владних повноважень) немає публічно-правових відносин, спір не є публічно-правовим, а має ознаки спору про речове право на майно, а тому вказана справа не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Також до уваги слід взяти правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.11.2018 у справі № 490/5986/17-ц, у якій вказано, що при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви в контексті ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", яка регламентує відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Водночас, якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто такі дії стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором та іншою, відмінною від позивача, особою, то вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін та є за своєю природою приватноправовим.

Окрім того, однією із позовних вимог є визнання недійсним Договору відповідального зберігання майна гідротехнічних споруд, розташованих за адресою: м. Бережани вул. Набережна, 6, що укладений 01.12.2021 між Бережанською міською радою та Бережанською районною громадською організацією "Клуб рибалок".

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання Бережанської районної громадської організації "Клуб рибалок" про закриття провадження у справі, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 14, 42, 46, 177, 182, 183, 231, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання Бережанської районної громадської організації "Клуб рибалок" про закриття провадження у справі, відмовити.

2. Копію ухвали надіслати учасникам у справі до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою - https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повну ухвалу підписано "20" лютого 2026 року.

Суддя Я.Я. Боровець