УХВАЛА

18 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 925/686/13

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 26.08.2025

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026

у справі №925/686/13

за заявою боржника у особі ліквідатора банкрута

про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку із доведенням підприємства до банкрутства

у справі

за заявою Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України"

до Селянського (фермерського) господарства "Аграрій"

про банкрутство юридичної особи,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 26.08.2025 у справі №925/686/13 (з врахуванням ухвали господарського суду Черкаської області від 11.11.2025 у справі №925/686/13 про виправлення описки) заяву боржника у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Юдицького О.В. від 10.05.2025 №02-01/1241/925-686-13 задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Селянського (фермерського) господарства "Аграрій" 5 695 046,10 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Селянського (фермерського) господарства "Аграрій" 1 239 300,00 грн.

Не погоджуючись із винесеною ухвалою суду, 01.12.2025 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Черкаської області від 26.08.2025 у справі №925/686/13 (з врахуванням ухвали господарського суду Черкаської області від 11.11.2025 у справі №925/686/13 про виправлення описки), в якій просили скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні заяви боржника у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Юдицького О.В. від 10.05.2025 про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на відповідачів.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Черкаської області від 26.08.2025 у справі №925/686/13 (з врахуванням ухвали Господарського суду Черкаської області від 11.11.2025 у справі №925/686/13 про виправлення описки) - без змін.

До Верховного Суду від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшла касаційна скарга, у якій скаржники просить Суд скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 26.08.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 у справі №925/686/13 та постановити нове, яким відмовити у задоволенні заяви боржника у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Юдицького О.В. від 10.05.2025 про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на відповідачів.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №925/686/13 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2026.

На виконання приписів пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України скаржники посилаються, зокрема, на пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України як на підставу касаційного оскарження та вказують, що суди застосували норми права без врахування висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема:

- у постанові від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19, у постанові від 13.08.2025 у справі № 453/508/23 (щодо застосування строку позовної давності);

- у постановах від 03.12.2025 у справі № 910/2911/18, від 08.10.2024 у справі №916/1791/19(916/2003/21), від 18.12.2025 у справі № 911/1603/24, від 07.03.2023 у справі № 911/101/21 (щодо питання застосування статті 61 КУзПБ);

- у постановах від 17.09.2025 у справі №910/22067/21 (910/19032/23), від 24.09.2025 у справі № 910/11999/21 (щодо підстав для покладення субсидіарної відповідальності).

Також як на підставу касаційного оскарження, скаржник посилається на пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України. Скаржники звертають увагу Верховного Суду на те, що у даному випадку відсутній висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: чи може особа бути притягнута до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство за дії, вчинені у період, коли чинне на той час законодавство не визначало таку особу як суб`єкта субсидіарної відповідальності. Формування правового висновку Верховного Суду з цього питання має важливе значення для забезпечення єдності судової практики та правової визначеності.

Також скаржники вказують, що підставою касаційного оскарження є п.4 ч.2 ст. 287 ГПК України, п.1,3 ч.3 ст.310 ГПК України.

В обґрунтування вказаної підстави скаржники зазначають, що в апеляційній скарзі відповідачами було викладено низку самостійних аргументів, кожен з яких потребував окремої правової оцінки з боку апеляційного суду. Однак апеляційний суд в оскаржуваній постанові не надав мотивованої відповіді на жоден із цих аргументів, чим порушив вимоги ч.1 ст.282 ГПК України. Суд обмежився відтворенням встановлених судом першої інстанції обставин та загальним висновком про правомірність рішення суду першої інстанції. Такий підхід є тотожним тому, який Верховний Суд визнав неприпустимим у постанові від 20.01.2026 року у справі № 902/1068/20, де касаційний суд констатував, що «текст постанови не містить в собі мотивів прийняття або відхилення вагомих аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі», а суд апеляційної інстанції «обмежився лише висновком про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції».

Крім того, вказають, що апеляційний суд не дослідив докази, що містяться у матеріалах справи та на які відповідачі прямо посилались в апеляційній скарзі із зазначенням конкретних томів та аркушів (п.1 ч.3 ст.310 ГПК України). Зокрема, серед іншого, суд залишив поза увагою постанову про закриття кримінального провадження №0000240 від 11.04.2017 (т.6, а.с. 102-103), якою встановлено відсутність складу злочину у діях ОСОБА_1 щодо розтрати майна; лист АК «Промислово-інвестиційний банк» від 04.09.2014 (т.4, а.с. 79), що підтверджує наявність техніки у розукомплектованому стані; акти опису й арешту з оцінкою майна у 171 000 та 220 000 грн, які у зіставленні з кредиторськими вимогами понад 7 млн грн спростовують причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та банкрутством. Ці докази стосуються ключових обставин справи, проте оскаржувана постанова не містить жодної згадки про них та жодної оцінки доводів апелянтів, які на них ґрунтувались.

Апеляційний суд також необґрунтовано відхилив клопотання про прийняття додаткових доказів - медичних документів ОСОБА_1 (п.3 ч.3 ст.310 ГПК України), мотивуючи це пропуском процесуального строку, встановленого ухвалою від 10.12.2025 (до 31.12.2025).

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам ст. ст. 287-291 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга відповідає вимогам ГПК України, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч. 1 ст. 294 ГПК України, наявні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того, скаржниками подано клопотання про зупинення виконання ухвали Господарського суду Черкаської області від 26.08.2025 у справі №925/686/13 до закінчення її перегляду в касаційному порядку, оскільки СФГ «Аграрій» перебуває у процедурі ліквідації з 2013 року, ліквідаційна маса не містить достатніх активів, стягнуті кошти підлягатимуть негайному розподілу між кредиторами без реальної можливості їх повернення. ОСОБА_1 є пенсіонером із тяжкими хронічними захворюваннями, а пенсія є його єдиним джерелом доходу. На підтвердження цих обставин до клопотання додаються копії медичних документів (виписки з медичних карт стаціонарних хворих, передопераційний епікриз, консультативні висновки спеціалістів). Примусове виконання рішення суду на суму понад 5,6 млн грн щодо ОСОБА_1 матиме невідворотні наслідки: арешт усіх банківських рахунків та стягнення з пенсії, що є його єдиним джерелом доходу, позбавить його можливості оплачувати життєво необхідні медикаменти та медичні послуги; накладення арешту на майно створить додаткове психоемоційне навантаження, яке за наявних діагнозів становить пряму загрозу для життя; потенційне обмеження у праві виїзду за межі України унеможливить отримання спеціалізованої медичної допомоги за кордоном у разі необхідності. Скаржники також вказують, що ОСОБА_2 наразі тимчасово перебуває за межами України. За таких обставин примусове виконання рішення до завершення касаційного перегляду створить для нього особливо тяжкі та незворотні наслідки. Сума стягнення у розмірі 1 239 300,00 грн є значною для фізичної особи та може стати підставою для примусової реалізації належного ОСОБА_2 нерухомого майна на території України в рамках виконавчого провадження. Реалізація нерухомого майна з прилюдних торгів є остаточною та безповоротною, навіть у разі подальшого скасування судового рішення відновити право власності на реалізоване майно буде неможливо, а поворот виконання у формі грошової компенсації за реалізоване за заниженою ціною майно не забезпечить повного відновлення порушених прав. Крім того, наявність відкритого виконавчого провадження зі стягненням понад 1,2 млн грн може стати підставою для обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України. В умовах воєнного стану, що триває в Україні з 24 лютого 2022 року, таке обмеження становить особливу небезпеку. У разі повернення ОСОБА_2 в Україну обмеження виїзду унеможливить його подальший від`їзд, що за умов триваючих бойових дій та загрози безпеці створює реальну небезпеку для його життя та здоров`я.

Абзацом 2 частини четвертої статті 294 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії, якщо зупинити його виконання неможливо.

Частиною першою статті 332 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення дії або виконання судового рішення має бути мотивованим, містити підстави для зупинення, підтверджені належними доказами. Заявник повинен навести обґрунтування його клопотання та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або неможливість повернення до первісного стану завдасть істотної шкоди охоронюваним законом інтересам.

Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення, суд враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, необхідності забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, а також осіб, які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки тощо. При цьому застосування відповідних повноважень має бути обґрунтованим, а підстави вагомими та доведеними, оскільки у такому випадку інша сторона у справі (учасники справи), на користь якої таке рішення постановлене, буде обмежена у праві на задоволення своїх вимог.

Разом з тим в ухвалі про зупинення виконання (дії) судового рішення суд не вправі обґрунтовувати своє рішення припущеннями, суд має навести підстави для такого зупинення.

Саме по собі твердження скаржника, що судові рішення прийнятті з порушенням норм права не свідчить щодо автоматичного їх зупинення. Право на оскарження само по собі не є причиною зупинення виконання (дії) судового рішення.

Необхідно зауважити, що за змістом статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Відповідно до частини першої статті 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Крім того, Касаційний господарський суд враховує те, що необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (№ 60750/00, § 43, ЄСПЛ, 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

При цьому, набуття судовими рішеннями чинності і, як наслідок, їх виконання, є законодавчо передбаченими стадіями судового процесу, а тому таке виконання саме по собі не є безумовною підставою, з якою закон пов`язує можливість (необхідність) зупинення виконання або зупинення дії оскаржених рішень.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що клопотання про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 288, 290, 292, 294, 295, 301, 332 Господарського процесуального кодексу України, Суд, --

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 26.08.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 у справі №925/686/13.

2. Призначити до розгляду касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі №925/686/13 на 18 березня 2026 року о 12:20 год. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань №330.

3. Учасники справи мають право подати відзиви на касаційну скаргу (із наданням доказів надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи) до 11 березня 2026 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6 або на електронну адресу суду (), через особистий кабінет в системі "Електронний суд". Відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

4. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зупинення виконання ухвали Господарського суду Черкаської області від 26.08.2025 у справі №925/686/13 до закінчення її перегляду в касаційному порядку відмовити.

5. Витребувати з Господарського суду Черкаської області та/або Північного апеляційного господарського суду матеріали справи №925/686/13 з оригіналами оскаржуваних судових рішень.

6. Участь у судовому засіданні для учасників справи не є обов`язковою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.І. Картере

К.М. Огороднік