ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/1195/25

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого - судді Сисина С.В., за участі секретаря судового засідання Далекорій Б.В, розглянувши в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін справу

за позовом: Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, місцезнаходження - 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова, будинок 3,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Яроцької Інни Анатоліївни, РНОКПП - НОМЕР_1 , місцезнаходження - АДРЕСА_1 ,

про стягнення пені, нарахованої за несвоєчасну сплату орендної плати за договором, розірвання договору та зобов`язання повернути майно,

за участі представників сторін:

від позивача Середенко Д.Д. (згідно довіреності від 05.01.2026 №24.01-12/4),

від відповідача - не з`явився,

В С Т А Н О В И В :

Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради (далі позивач, орендодавець, Департамент) звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Яроцької Інни Анатоліївни (далі відповідач, орендар, ФОП) про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ужгород, від 12.11.2021 № 1180/0 (далі договір), пені за його невиконання, розірвання договору та зобов`язання відповідача повернути позивачу майно за договором.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено головуючого суддю Сисина С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2025.

Процесуальні дії по справі

Згідно з ухвалою від 22.10.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання у справі на 19.11.2025 та встановив сторонам строки на подачу заяв по суті справи.

Враховуючи, що призначене на 19.11.2025 судове засідання фактично не відбулося через сповіщення системою цивільного захисту міста Ужгорода сигналу «Повітряна тривога», про що керівником апарату суду складено акт №10 від 19.11.2025, суд ухвалою від 19.11.2025 призначив судове засідання у справі на 10.12.2025.

21.11.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині від 21.11.2025 (зареєстрована за вх. №02.3.1-02/10202/25), згідно з якою позивач просить закрити провадження у справі №907/1195/25 в частині стягнення основної заборгованості в сумі 10 742,39 грн через відсутній предмет спору; повернути Департаменту сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі, пропорційному сумі стягнення; розглянути заяву без участі представника Департаменту.

Враховуючи тимчасову непрацездатність судді Сисина С.В. станом на 10.12.2025, суд згідно з ухвалою від 17.12.2025 призначив наступне судове засідання по справі на 22.01.2026.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи, судом 17.12.2025 було розміщено відповідне оголошення на офіційному веб-сайті «Судової влади України» про виклик Фізичної особи-підприємця Яроцької Інни Анатоліївни у справі №907/1195/25 на 22.01.2026.

21.01.2026 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від позивача надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи від 21.01.2026 (зареєстрована за вх.№02.3.1-02/442/26), в якій позивач просить розглянути справу призначену на 22.01.2026 без участі його представника.

Згідно з ухвалою від 22.01.2026 суд постановив:

- клопотання Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості від 21.11.2025 (зареєстроване за вх. №02.3.1-02/10202/25 від 21.11.2025) задовольнити;

- закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору провадження у справі №907/1195/25 за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради до Фізичної особи підприємця Яроцької Інни Анатоліївни про стягнення заборгованості за договором оренди, пені за його невиконання, розірвання договору та зобов`язання повернути майно в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 10742,39 грн основної заборгованості по орендній платі;

- повернути Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради судовий збір у розмірі 2938,14 грн, сплачений за подання позову відповідно до платіжної інструкції №966 (внутрішній номер 454531784) від 14.10.2025;

- призначити судове засідання по справі на 18.02.2026 на 14:00.

Згідно з відповіді №24265864 про наявність зареєстрованого електронного кабінету ЄСІТС: юридична особа Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради () має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

Відповідно до відповіді №24265864 про відсутність зареєстрованого електронного кабінету ЄСІТС: фізична особа Яроцька Інна Анатоліївна (РНОКПП НОМЕР_1 ) не має зареєстрованого Електронного кабінету у підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

З довідок про доставку електронного листа, які отримані з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», вбачається, що ухвали суду від 22.10.2025, 19.11.2025, 17.12.2025, 22.01.2026 у справі №907/1195/25 (суддя Сисин С.В.) були надіслані позивачу в його Електронний кабінет. Означені документи доставлено до електронного кабінету учасника справи 23.10.2025 о 11:26, 20.11.2025 о 10:30, 17.12.2025 о 13:05, 22.01.2026 о 19:54.

В пунктах 41-42 постанови Верховного Суду від 30.08.2022 у справі №459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до «Електронного кабінету» є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.

Враховуючи відсутність у відповідача зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС,

- ухвала суду від 22.10.2025 направлена ФОП Яроцькій І.А. згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R80 від 24.10.2025;

- ухвала суду від 19.11.2025 направлена ФОП Яроцькій І.А. згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R50 від 09.12.2025;

- ухвала суду від 17.12.2025 направлена ФОП Яроцькій І.А. згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R70 від 18.12.2025;

- ухвала суду від 22.01.2026 направлена ФОП Яроцькій І.А. згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R88 від 23.01.2026;

по місцезнаходженню відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1 .

10.11.2025 на адресу суду повернулось рекомендоване поштове відправлення №R80 від 24.10.2025, причина повернення «за закінченням терміну зберігання».

11.12.2025 на адресу суду повернулось рекомендоване поштове відправлення №R50 від 09.12.2025, причина повернення «за закінченням терміну зберігання».

05.01.2026 на адресу суду повернулось рекомендоване поштове відправлення №R70 від 18.12.2025, причина повернення «за закінченням терміну зберігання».

11.02.2026 на адресу суду повернулось рекомендоване поштове відправлення №R88 від 23.01.2026, причина повернення «адресат відсутній».

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи, судом 23.01.2026 було розміщено відповідне оголошення на офіційному веб-сайті «Судової влади України» про виклик Фізичної особи-підприємця Яроцької Інни Анатоліївни у справі №907/1195/25 на 18.02.2026.

У призначені судом судові засідання 22.01.2026 і 18.02.2026 відповідач, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце судового засідання, не з`явилася та не уповноважила свого представника для участі в розгляді справи, не подала заяв чи клопотань із зазначенням причин неявки, а також не скористалася своїм правом на подання відзиву чи інших заяв у справі.

Щодо неявки відповідача в судові засідання, то суд зазначає, що ФОП Яроцька І.А., будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судових засідань та розгляду справи, не прибула в судові засідання.

Щодо цього суд звертає увагу, що адреса, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є офіційним місцезнаходженням відповідача. Отже, лише відповідач за власним волевиявленням не скористався правом отримати кореспонденцію від суду, а тому відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений судом про розгляд справи та призначені судові засідання у справі.

Так, відповідно до ч. 3 та 7 ст. 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з п. 3, 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2023 №1071) (далі - Правила надання послуг поштового зв`язку).

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (п. 8 та 15 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Згідно з п. 81, 82, 83 Правил надання послуг поштового зв`язку рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначками «Судова повістка», «Повістка ТЦК»), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

Рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання поштових відправлень, під розпис. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду.

Системний аналіз ст. ст. 120, 242 ГПК України, п. 8, 11, 15, 17, 81, 82, 83, 99 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі №904/2584/19; у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17 та від 04.12.2018 у справі №921/32/18).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 16.05.2018 у справі №910/15442/17 та від 04.12.2018 у справі №921/32/18).

Таким чином, з урахуванням сформованої позиції судів вищих інстанцій щодо належного повідомлення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені судові засідання у справі, належним чином повідомлений про призначене на 18.02.2026 судове засідання та мав можливість, передбачену законом, на реалізацію своїх прав та законних інтересів.

Отже, сторони про дату, час та місце розгляду справи по суті, призначеного на 14:00 18.02.2026, належним чином повідомлені.

Застосовуючи при розгляді справи відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Водночас, суд враховує, що серед принципів господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи судом.

Згідно приписів ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відтак, врахувавши приписи ст. 202 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод; у судовому засіданні 18.02.2026, з`ясувавши думку представника позивача щодо можливості продовження розгляду справи без відповідача; врахувавши, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення питань, які вирішуються у судовому засіданні; врахувавши належне повідомлення відповідача про призначені судові засідання та його повторну неявку в судове засідання 18.02.2026, суд згідно ухвали, постановленої в судовому засіданні без оформлення окремого документа, та зазначеної у протоколі судового засідання, постановив: продовжити розгляд справи за відсутності відповідача.

У судовому засіданні 18.02.2026 суд за участі представника позивача розглянув справу, після чого відповідно до ч. 1 ст. 219 ГПК України оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, повідомивши дату та час його проголошення у цьому судовому засіданні.

Повернувшись у судове засідання, 18.02.2026 суд згідно з ч. 6 ст. 233, ч. 1 та 6 ст. 240 ГПК України проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду та повідомив дату складання повного рішення до п`яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Суть спору за позицією позивача

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 12.11.2021 між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (правонаступником якого є Департамент міської інфраструктури) та Фізичною особою-підприємцем Яроцькою Інною Анатоліївною укладено договір оренди №1180/0. Об`єктом оренди є торговий павільйон автобусної зупинки-комплексу площею 23,5 кв.м. за адресою: місто Ужгород, вулиця Олександра Грибоєдова (навпроти поліклініки). Фактична передача майна підтверджується актом приймання-передачі від 12.11.2021.

Позивач вказує, що згідно з умовами договору орендна плата визначена за результатами аукціону та підлягає щомісячному коригуванню на індекс інфляції. Відповідно до п. 4.4 договору, відповідач зобов`язаний вносити платежі не пізніше 15 числа наступного місяця. Проте у період з квітня 2025 року по вересень 2025 року відповідач систематично не виконував обов`язки щодо оплати, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 10742,39 грн. Через несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем, на підставі п. 4.5 договору, нараховано пеню в розмірі 328,55 грн.

Позивач наголошує на тривалому та систематичному характері порушень з боку орендаря. Зокрема, факт неналежного виконання договору у попередні періоди (з листопада 2021 року по березень 2025 року) встановлений рішенням Господарського суду Закарпатської області від 07.07.2025 у справі №907/491/25. На думку позивача, повторне та тривале ігнорування відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати є істотним порушенням умов правочину.

З огляду на викладене, позивач зазначає, що за приписами чинного законодавства та п. 9.1 договору, систематична несплата коштів є підставою для розірвання договору оренди у судовому порядку. Оскільки розірвання договору тягне за собою припинення права користування майном, позивач також просить зобов`язати відповідача повернути об`єкт оренди за актом приймання-передачі у порядку, передбаченому п.п. 5.14 та 9.4 договору.

Позиція відповідача

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, доказів погашення заборгованості не представив.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, з врахуванням положень ч. 9 ст.165, ч. 2 ст. 178 ГПК України, суд вирішив справу за наявними в ній матеріалами.

Фактичні обставини справи встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що 12.11.2021 між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (17.11.2021 змінено назву на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради) та Фізичною особою-підприємцем Яроцькою Інною Анатоліївною», договір оренди нерухомого майна або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ужгород №1180/0.

Відповідно до п. 1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування торговий навільйон автобусної зупинки-комплексу площею 23,5 кв.м. за адресою: м. Ужгород, вул. Олександра Грибоєдова (навпроти поліклініки). Об?єкт оренди може бути використаний за будь-яким цільовим призначенням відповідно до переліку категорій за цільовим призначенням об?єктів оренди.

Згідно з п. 1.2. договору, балансова вартість об`єкта становить 294 056,0 грн без ПДВ, що перебуває на балансі Департаменту міського господарства. Вступ орендаря в користування майном настає з моменту підписання сторонами договору оренди та акту приймання-передачі.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається територіальна громада в особі Ужгородської міської ради, а орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору, договір оренди укладається на строк з 12.11.2021 до 12.11.2026.

Згідно з п. 3.2. договору, у разі недосягнення згоди щодо умов договору, переважне право орендаря на продовження договору припиняеться.

За користування об?єктом оренди орендар сплачує орендну плату орендодавцю-балансоутримувачу комунального майна в розмірі 100% орендної плати у сумі 1 337,97 грн на рахунки балансоутримувача об?єкта (п. 3.4. договору).

Відповідно до п. 3.5. договору, орендна плата сплачується орендарем за весь час фактичного використання об?єкта оренди до дати підписання акта приймання-передачі об?єкта оренди.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Орендна плата вноситься безготівково на розрахунковий рахунок, зазначений у договорі, не пізніше 15 числа наступного місяця (п. 4.4. договору).

Згідно з п. 4.5. договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі стягується в бюджет відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України із суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати.

Відповідно до п. 4.7. договору, в разі несплати орендної плати протягом 3 місяців, орендодавець має право ініціювати дострокове розірвання договору оренди в односторонньому порядку, попередивши орендаря письмово.

Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності (п. 4.8. договору).

Відповідно до п. 5.2. договору, обов`язком орендаря є своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з п. 5.13. договору, орендар зобов`язаний виконувати істотні умови договору оренди відповідно до законодавства з питань оренди комунального майна.

У п.5.14 договору передбачені обов`язки орендаря безперешкодно протягом трьох днів передати орендодавцю об`єкт оренди у разі припинення договору оренди.

Орендодавець зобов`язується передати орендарю об`єкт оренди по акту приймання-передачі, який підписується орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем у разі наявності (п. 6.1. договору).

Відповідно до п. 6.4. договору, орендодавець не відповідає за господарські та інші зобов`язання орендаря.

Згідно з п. 11.1. договору, взаємовідносини не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством України.

12.11.2021 в місті Ужгород, був підписаний акт приймання передачі в оренду нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності міста Ужгород, відповідно якого на виконання договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ужгород від 12.11.2021 №1180/0 балансоутримувач передає, а орендар приймає в строкове платне користування торговий павільйон автобусної зупинки-комплексу площею 23,5 кв.м. за адресою: місто Ужгород, вулиця Олександра Грибоєдова (напроти поліклініки), об`єкт сторонами оглянутий, зауваження відсутні. Даний акт був складений у трьох примірниках.

Відповідно розрахунку заборгованості по орендній платі, поданого до суду позивачем разом з позовною заявою, зазначається, що загальна сума орендної плати, нарахована за квітень вересень 2025 року, становить 12 835,25 грн, з яких: загальна сплачена сума становить 2 092,85 грн, загальна сума боргу становить 10 742,39 грн.

Згідно з даним розрахунком відповідачу за договором №1180/0 від 12.11.2021 з урахуванням індексу інфляції нараховано орендну плату за 2025 рік: за квітень 2 107,50 грн, за травень 2 134,90 грн, за червень - 2 151,98 грн, за липень - 2 147,68 грн, за серпень - 2 143,38 грн, за вересень - 2 149, 81 грн. Із вказаної суми відповідачем сплачено лише 16.05.2025 за квітень в сумі 2 092,85 грн, отже розмір боргу за договором становить 10 742,39 грн.

У зв`язку з наведеним, загальна сума нарахованої пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором від 12.11.2021 №1180/0 становить 328,55 грн і ця пеня нарахована за такі періоди: з 16.07.2025 по 14.10.2025 в сумі 166,32 грн, з 16.08.2025 по 14.10.2025 в сумі 109,44 грн, з 16.09.2025 по 14.10.2025 в сумі 52,79 грн.

Судом враховано, що в Господарському суді Закарпатської області вже був наявний спір між позивачем та відповідачем про стягнення 17631,93 грн заборгованості зі сплати орендної плати та 715,83 грн пені за договором оренди №1180/0 від 12.11.2021. По справі №907/491/25 Господарським судом Закарпатської області було винесено рішення від 07.07.2025, яким позов задоволено в повному обсязі.

Згідно з ухвалою від 22.01.2026 суд, задовольнивши клопотання Департаменту про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості, одночасно закрив на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору провадження у справі №907/1195/25 за позовом Департаменту до ФОП Яроцької І.А. про стягнення заборгованості за договором оренди, пені за його невиконання, розірвання договору та зобов`язання повернути майно в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 10742,39 грн основної заборгованості по орендній платі.

Отже, спірними у даній справі на час її розгляду по суті є позовні вимоги Департаменту до ФОП про стягнення 328,55 грн пені, нарахованої за несвоєчасну сплату орендної плати за договором оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ужгород №1180/0 від 12.11.2021, розірвання договору та зобов`язання ФОП Яроцьку І.А. повернути за актом приймання-передачі Департаменту об`єкт оренди - торговий павільйон автобусної зупинки-комплекс площею 23,5 кв.м. за адресою: місто Ужгород, вулиця Олександра Грибоєдова (навпроти поліклініки).

Правове обгрунтуваня та оцінка суду

Щодо вимог про стягнення пені

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст. 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, цивільні права та обов`язки виникають з договорів, тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов`язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов`язання, визначені умовами договору.

Відповідно до ст.ст. 509, 526, 530 Цивільного кодексу України, в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і в установлений строк.

Положеннями ст.ст. 526, 629 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Сторони повинні належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за укладеними договорами. Дане витікає з умов розглядуваного договору та вимог законодавства, згідно з яким суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 ГК України, тут і надалі ГК України в редакції на час існування спірних правовідносин між сторонами).

При укладені господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного виявлення, мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (ч. 4 ст. 179 ГК України).

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні норми містяться також в положеннях п. 1 ст. 283 Господарського кодексу України.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано факт користування ним торговим павільйоном автобусної зупинки-комплекс площею 23,5 кв.м. за адресою: місто Ужгород, вулиця Олександра Грибоєдова (навпроти поліклініки) згідно договору оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ужгород №1180/0 від 12.11.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи сплату відповідачем після відкриття провадження основного боргу в сумі 10742,39 грн, що було підставою постановлення судом ухвали від 22.01.2026 про закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору провадження у справі №907/1195/25 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 10742,39 грн основної заборгованості по орендній платі, суд констатує, що зобов`язання, щодо стягнення основного боргу, стосовно якого виник спір, визнано та припинено виконанням, проведеним належним чином, що відповідає нормам ст. 599 ЦК та ст. 202 ГК України.

У той же час, у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язання зі сплати заборгованості по орендній платі, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальному розмірі 328,55 грн.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Частина 1 ст. 548 ЦК України передбачає, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

За змістом ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК України).

Частиною 4, 6 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Штрафні санкції за порушення грошових зобов?язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Пунктом 4.5. договору, сторони погодили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі стягується в бюджет відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України із суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати).

Згідно ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 ЦК України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.06.2017 зі справи № 910/2031/16 та Верховного Суду від 10.04.2018 зі справи № 916/804/17.

Як вбачається із долученого до матеріалів справи розрахунку, за неналежне виконання відповідачем договірних умов щодо своєчасної оплати за період з квітня 2025 року по вересень 2025 року, з урахуванням обов`язку орендаря згідно з п. 4.4 договору сплачувати орендну плату за кожен місяць не пізніше 15 числа наступного місяця, позивачем нараховано пеню в сумі 328,55 грн. Нарахування здійснено за допущене відповідачем прострочення сплати орендної плати за договором за кожен місяць прострочення: за червень, за липень та за серпень 2025 року в межах шестимісячного строку від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, що відповідає вимогам чинного законодавства та п. 4.5 договору.

Перевіривши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН» правильність здійсненого позивачем розрахунку та здійснивши оцінку доказів, на яких він ґрунтується, суд вважає правомірним нарахування відповідачу пені, що розрахована позивачем в означені ним періоди за кожен місяць заборгованості по орендній платі окремо за червень, за липень та за серпень 2025 року включно в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру такої заборгованості за кожний день прострочення в сумі 328,55 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню як обґрунтовано заявлені та підтверджені документально.

Щодо розірвання договору

За загальним правилом, встановленим ст. 188 ГК України, розірвання господарського договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Зокрема, за змістом ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст. 188 цього Кодексу.

Таким чином, підстави для розірвання договору оренди мають бути визначені або безпосередньо договором оренди або приписами законодавства.

Відповідно до приписів п. 9.1. договору, він може бути розірваний за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір може бути розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами умов договору оренди та інших підстав, передбачених законодавством України.

Чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема, дострокової згоди сторін або на підставі рішення суду та з інших підстав, передбачених законом або договором (п. 9.2. договору).

При цьому, за змістом п. 4.7. договору, в разі несплати орендної плати протягом трьох місяців орендодавець має право ініціювати дострокове розірвання договору оренди в односторонньому порядку, попередивши орендаря письмово.

Як обґрунтовано зазначає позивач у позові, укладаючи договір, Департамент, як повноважний представник органу місцевого самоврядування у спірних правовідносинах розраховував, перш за все, на те, що орендар (позивач у справі) буде систематично вносити плату за використання орендованого майна.

Натомість, позивач протягом тривалого періоду у повному обсязі орендні платежі не одержує та не має можливості надати спірний об`єкт в оренду будь-яким іншим юридичним або фізичним особам задля належного та систематичного отримання надходжень до місцевого бюджету у вигляді орендної плати.

При цьому, судом враховано, що згідно з рішенням Господарського суду Закарпатської області від 07.07.2025 у справі №907/491/25 з Фізичної особи-підприємця Яроцької Інни Анатоліївни на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради стягнуто 17 631,93 грн боргу по орендній платі за період з листопада 2021 по березень 2025 включно за договором оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ужгород №1180/0 від 12.11.2021, та нарахованої пені в сумі 715,83 грн.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги встановлене судом у даній справі систематичне порушення відповідачем під час дії договору істотних умов договору в частині сплати орендної плати, що, крім цього, також вбачається із рішення Господарського суду Закарпатської області від 07.07.2025 у справі №907/491/25; зважаючи, що право позивача на розірвання договору оренди нерухомого або іншого окремого індивідуального визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ужгорода від 12.11.2021 № 1180/0 з наведених підстав визначено умовами п.п. 4.7., 9.1., 9.2. договору, а відтак, позовні вимоги Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради в частині розірвання договору задовольняються судом як правомірні, обґрунтовані та документально доведені.

Щодо повернення орендованого майна

Частиною 4 статті 291 ГК України встановлено, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Пунктом 9.3. договору сторонами передбачено, що у разі припинення договору оренди, орендар протягом трьох календарних днів зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт по акту приймання-передачі в належному стані, не гіршому, ніж під час передачі його в оренду з урахуванням природнього зносу об`єкту оренди. Нарахування орендної плати за об`єкт, що орендується, припиняється з моменту підписання акту приймання-передачі об`єкта.

Відповідний обов`язок орендарю повернути об`єкт оренди у разі припинення договору визначений також в п.п. 5.14., 6.1 договору оренди нерухомого або іншого окремого індивідуального визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ужгорода від 12.11.2021 № 1180/0, згідно з якими орендар зобов`язаний безперешкодно протягом трьох днів передати орендодавцю об`єкт оренди у разі припинення договору оренди по акту приймання-передачі, який підписується орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем у разі наявності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у зв`язку із розірванням договору у судовому порядку, відповідач зобов`язаний повернути позивачу орендоване майно, а відтак до задоволення підлягають позовні вимоги про зобов`язання ФОП Яроцьку Інну Анатоліївну повернути за актом приймання-передачі Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради об`єкт оренди - торговий павільйон автобусної зупинки-комплекс площею 23,5 кв.м. за адресою: місто Ужгород, вулиця Олександра Грибоєдова (навпроти поліклінніки).

Щодо обгрунтованості рішення

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ст.ст. 13 - 14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Суд також зазначає, що принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (постанови від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Згідно платіжної інструкції №966 від 14.10.2025 (внутрішній номер 434531784) при подачі позову про стягнення 11070,94 грн, та розірвання договору оренди, позивачем сплачено судовий збір у сумі 9084,00 грн.

Судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року - 3 028,00 грн.

Відповідно до підп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлена ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду: позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, оскільки відповідно до ухвали від 22.01.2026 суд закрив на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України провадження у справі № 907/1195/25 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 10742,39 грн основної заборгованості по орендній платі та повернув Департаменту судовий збір у розмірі 2938,14 грн, сплачений за подання позову відповідно до платіжної інструкції №966 (внутрішній номер 454531784) від 14.10.2025, а відтак з відповідача підлягають стягненню 6145,86 грн сплаченого позивачем судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 129, 221, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Яроцької Інни Анатоліївни (РНОКПП - НОМЕР_1 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ) на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради (, місцезнаходження - 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова, будинок 3) 328,55 грн (триста двадцять вісім гривень 55 копійок) пені, нарахованої за несвоєчасну сплату орендної плати за договором оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ужгород №1180/0 від 12.11.2021 та стягнути 6145,86 грн (шість тисяч сто сорок п`ять гривень 86 копійок) у повернення сплаченого судового збору.

Розірвати договір оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ужгорода від 12.11.2021 №1180/0, укладений між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (найменування якого з 17.11.2021 змінено на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради) та Фізичною особою-підприємцем Яроцькою Інною Анатоліївною.

Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Яроцьку Інну Анатоліївну (РНОКПП - НОМЕР_1 , місцезнаходження - АДРЕСА_1 ) повернути за актом приймання-передачі Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради (, місцезнаходження - 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова, будинок 3) об`єкт оренди - торговий павільйон автобусної зупинки-комплекс площею 23,5 кв.м. за адресою: місто Ужгород, вулиця Олександра Грибоєдова (навпроти поліклініки).

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, згідно з частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено і підписано 19.02.2026.

Суддя С.В.Сисин