УХВАЛА

м. Київ

23.02.2026Справа № 910/3453/25

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр прав людини"

про відвід судді

у справі №910/3453/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр прав людини"

до Київської міської ради

за участю Київської міської прокуратури

про визнання недійсним частини пункту 8.4 Договору оренди земельної ділянки №63-6-00310 від 12.08.2005.

Суддя Усатенко І.В.

Без виклику представники сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр прав людини" звернулись до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про визнання недійсним пункту договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що частина п. 8.4 договору оренди земельної ділянки № 63-6-00310 від 12.08.2005 порушує права позивача та безпідставно зобов`язує орендаря завершити забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, у встановлений законодавством строк, але не пізніше ніж через 3 роки з моменту державної реєстрації договору. Станом на дату укладення договору, будівництво вже було завершено орендарем, проте спірний пункт договору, безпідставно надає право орендодавцю на розірвання договору.

Ухвалою суду від 28.03.2025 відкрито провадження у справі 910/3453/25, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 17.04.2025.

10.04.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує.

16.04.2025 від Київської міської прокуратури надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи відповідно до Закону України "Про прокуратуру", ст. ст. 53, 55 ГПК України.

17.04.2025 судом в підготовчому засіданні оголошено перерву до 15.05.2025. В порядку ст. 166 ГПК України встановлено строк позивачу на подання відповіді на відзив з доказами направлення учасникам справи до 01.05.2025, в порядку ст. 167 України встановлено строк відповідачу на подання заперечень на відповідь на відзив з доказами направлення учасникам справи до 12.05.2025.

02.05.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив.

06.05.2025 від Київської міської прокуратури надійшло повідомлення про вступ у справу в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

15.05.2025 судом в підготовчому засіданні оголошено перерву до 12.06.2025.

11.06.2025 від позивача надійшли заперечення щодо вступу у справу Київської міської прокуратури. Позивач просив відмовити прокурору у задоволенні заяви про вступ у справу.

Ухвалою суду від 12.06.2025 судом відмовлено позивачу у його клопотанні про відмову прокурору у задоволенні заяви про вступ у справу; закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 03.07.2025.

В судовому засіданні 03.07.2025 оголошено перерву до 21.07.2025.

21.07.2025 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 21.07.2025 оголошено перерву до 21.08.2025.

Представник позивача 21.08.2025 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи.

21.08.2025 від позивача надійшла заява про відвід судді Усатенко І.В.

Ухвалою суду від 25.08.2025 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр прав людини" про відвід судді Усатенко І.В. від розгляду справи № 910/3453/25.

Ухвалою суду від 01.09.2025 призначено судове засідання на 18.09.2025.

Ухвалою суду від 18.09.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр прав людини" до Київської міської ради, за участю Київської міської прокуратури, про визнання недійсним частини пункту 8.4 Договору оренди земельної ділянки №63-6-00310 від 12.08.2005 залишено без розгляду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 у справі № 910/3453/25 та передано справу № 910/3453/25 на розгляд до Господарського суду міста Києва.

18.12.2025 до Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/3453/25.

Ухвалою суду від 22.12.2025 призначено судове засідання у справі на 02.02.2026.

30.01.2026 до суду від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності.

02.02.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.

Суд 02.02.2026 постановив протокольну ухвалу про задоволення клопотання позивача та відклав судове засідання до 23.02.2026.

20.02.2026 до суду від позивача надійшла заява про відвід судді Усатенко І.В. Заява про відвід мотивована тим, що суд апеляційної інстанції встановив, що при прийнятті ухвали суду від 18.09.2025 судом першої інстанції мало місце неправильне застосування норм процесуального права, у зв`язку із цим, на думку позивача, вбачаються сумніви у неупередженості та об`єктивності судді Усатенко І.В. під час розгляду справи №910/3453/25. Крім того, обґрунтовуючи заяву про відвід судді, позивач посилається на частину 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 39 ГПК України якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Оскільки, заява про відвід подана пізніше ніж за 3 робочі дні до наступного засідання (судове засідання призначено на 23.02.2026), питання про відвід судді Усатенко І.В., вирішується суддею, що розглядає справу №910/3453/25.

Дослідивши подану заяву про відвід судді Усатенко І.В. від розгляду справи №910/3453/25, суд дійшов наступного висновку.

За приписами частини 2 та 3 статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Положеннями статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Водночас, викладені в заяві про відвід судді доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр прав людини" щодо необхідності відводу судді Усатенко І.В. від розгляду справи № 910/3453/25 не можуть бути підставою для відводу в розумінні процесуального законодавства згідно з ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49 рішення у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006).

У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. При оцінці об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункти 29, 31 рішення Європейського суду з прав людини "Газета "Україна-центр" проти України" від 15.07.2010).

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки існує презумпція неупередженості судді. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Частиною 4 статті 35 ГПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд відзначає, що доводи позивача не є підставою, передбаченою ст. 35, 36 ГПК України, для відводу судді, оскільки вони фактично зводяться до незгоди сторони спору з процесуальними діями та рішеннями судді під час вирішення питань, що виникли під час розгляду справи.

Водночас, згідно з положеннями Господарського процесуального кодексу України правомірність, повнота та об`єктивність прийнятого судового рішення, правильне застосування норм матеріального чи процесуального права, оцінювання доказів, є предметом дослідження у відповідному апеляційному господарському суді або касаційному господарському суді, та не є підставою для відводу судді.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що положення частину 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України у даному випадку не застосуються, оскільки суддя Усатенко І.В. не бере участі в розгляді справи №910/3453/25 в судах апеляційної і касаційної інстанцій, та не розглядає під час нового розгляду справу №910/3453/25 після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження в справі.

Також, суд відзначає, що 21.08.2025 позивач подавав заяву про відвід судді Усатенко І.В, однак ухвалою суду від 25.08.2025 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр прав людини" про відвід судді Усатенко І.В. від розгляду справи № 910/3453/25.

З огляду на вищевказане, суд, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр прав людини" про відвід судді Усатенко І.В., не вбачає підстав для її задоволення з огляду на її необґрунтованість.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Слід зазначити, що згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Згідно Європейської Хартії "Про закон "Про статус суддів" судді при виконанні своїх обов`язків повинні бути доступними та виявляти повагу по відношенню до осіб, які до них звертаються; повинні турбуватися про підтримання високого рівні компетентності, необхідного рівня вирішення справ в кожному конкретному випадку, оскільки від рішень судді залежить гарантія прав особи.

Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Одночасно, ст.15 Кодексу суддівської етики також визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалено Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006р. №2006/23 від 19.05.2006р., незалежність судових органів є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді. Отже, суддя має відстоювати та втілювати в життя принцип незалежності судових органів в його індивідуальному та колективному аспектах.

Пунктом 1.1 Бангалорських принципів поведінки суддів передбачено, що суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою. Одночасно, вказаними Принципами унормовано, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Згідно п.п.2.1, 2.2 Бангалорських принципів поведінки суддів при виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів. Поведінка судді в процесі засідання та за стінами суду має сприяти підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів.

Суд зазначає, що при розгляді справи суд керується саме нормами чинного господарського процесуального законодавства (які чітко регламентують порядок залучення у справі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору та порядок і підстави виклику свідків у справі), засадами здійснення господарського судочинства та дотримується вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого розгляду спору. А отже, у даному випадку дії та процесуальні рішення судді Усатенко І.В. ніяким чином не вказують на наявність підстав для відводу судді від розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, розглянувши заяву про відвід судді Усатенко І.В., суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки наведені заявником доводи у її обґрунтування, не можуть бути, в розумінні процесуального Закону, підставою для відводу судді Усатенко І.В. від розгляду справи.

Керуючись статтями 35, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр прав людини" про відвід судді відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ч. 2 ст. 235 ГПК України та не підлягає оскарженню.

Суддя І.В.Усатенко