ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2026 р. м. Київ

Справа № 910/11764/25

Господарський суд Київської області у складі:

cудді Ейвазової А.Р.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Імпекс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» про стягнення 405 044,94грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Імпекс» (далі - позивач, ТОВ «Аверс-Імпекс») звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» (далі - відповідач, ТОВ «Експансія») про стягнення 405 044,94грн, з яких: 345 511,04грн - основний борг; 13 735,92грн - втрати від інфляції за період з 02.03.2025 по 19.09.2025; 6 465,61грн - 3% річних за період з 02.03.2025 по 19.09.2025; 39 332,37грн - пеня за період з 02.03.2025 по 19.09.2025 (з урахуванням нової редакції позовної заяви).

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки від 15.07.2024 №50 в частині оплати переданого товару в установлений договором строк (а.с.2-5; 51-54).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2025 матеріали позовної заяви передано на розгляд до Господарського суду Київської області за підсудністю (а.с.37).

Позовна заява надійшла до Господарського суду Київської області 14.10.2025 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2025 передана судді Ейвазовій А.Р. (а.с.41-42).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.10.2025: відкрито провадження у даній справі за відповідним позовом; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження; встановлено строки для подання учасниками заяв по суті (а.с.57-59).

Зазначена ухвала доставлена до електронних кабінетів сторін, що підтверджується довідками про доставку електронного листа: 24.10.2025 о 16:50 - позивачу; 24.10.2025 о 16:46 - відповідачу (а.с.60-61).

Ухвала суду, як вбачається із змісту п.1 ч.1 ст.232 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), є видом судового рішення.

В силу п.2 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Таким чином, відповідна ухвала вважається врученою сторонам 24.10.2025.

В силу ч.1 ст.251 ГПК України у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У строк, встановлений ч.1 ст.251 ГПК України, відповідач не скористався правом на подання відзиву; із заявою про поновлення встановленого законом строку для подання відзиву відповідач не звертався.

Відповідно до ч.1 ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Граничний строк розгляду відповідної справи, визначений ч.1 ст.248 ГПК України, сплив.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.

15.07.2024 між ТОВ «Аверс-Імпекс» (далі - постачальник) та ТОВ «Експансія» (далі - покупець) укладено договір поставки №50 (далі - договір; а.с.23-27). Зазначений договір підписано з протоколом розбіжностей, що врегульовані сторонами у протоколі узгодження розбіжностей (а.с.28).

Відповідно до п.п.1.1, 1.2 договору: постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити товар відповідно до умов договору та замовлення; товар поставляється в асортименті, узгодженому сторонами договору в логістичній специфікації (додаток №1) та за цінами, що визначені в прайс-листі (додаток №2), які є невід`ємною частиною цього договору.

Товар з асортименту, вказаного у логістичній специфікації, поставляється постачальником окремими партіями товару, у кількості та асортименті відповідно до замовлення, узгодженого сторонами у встановленому цим договором порядку (п.2.2 договору).

В силу п.п.2.4, 2.7 договору: ціна товару, що поставляється за договором, відображається сторонами в прайс-листі; у погоджену сторонами ціну товару входять усі витрати, що несе постачальник при виготовлені та поставці товару; внесення змін до прайс-листа можливе винятково за попереднім узгодженням сторін відповідно до умов даного договору; ціна договору складається з вартості поставленого та прийнятого покупцем товару згідно відповідних накладних за цим договором.

Згідно п.2.10 договору: оплата товару здійснюється протягом 60 календарних днів від дати поставки (дата поставки/дати реалізації товару покупцем) за умови, що постачальник належним чином виконав вимоги п.п.2.9, 4.7 договору; якщо постачальник виконав вимоги п.п.2.9, 4.7 договору пізніше 10-денного строку, термін відстрочення платежу рахується від дати належного виконання постачальником всіх умов п.п.2.9, 4.7 договору; в першу чергу погашається вартість отриманого товар, в другу чергу - всі інші платежі, передбачені договором; строк платежу за товари, поставлені до будь-якого нового торговельного об`єкту покупця, обчислюється з дати офіційного відкриття, а не з дати отримання товарів.

Як визначено п.2.9 договору, обов`язковою умовою для оплати поставленого товару є наявність у покупця оформлених у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку відповідної накладної (видаткової та товарно-транспортної), зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та інших документів передбачених розділом 4 договору, а також відповідність цін в накладній діючому прайс-листу та належне виконання постачальником вимог п.4.7 договору; за відсутності одного з зазначених документів, а також в разі їх неналежного оформлення, наявності розбіжностей у відомостях чи даних, постачальник повинен надати відсутні документи або привести документи у відповідність до вимог чинного законодавства України та вимог цього договору протягом 10 календарних днів з дати поставки.

Пунктом 4.7 договору визначено, що: постачальник підтверджує своє зобов`язання видавати згідно з податковим законодавством України податкові накладні без окремої письмової вимоги покупця; постачальник зобов`язується надсилати покупцю в електронному вигляді за допомогою модуля електронного документообігу в програмному забезпеченні «М.Е.DOC IS», на адресу . Вказаним пунктом договору передбачено, що податкові накладні/розрахунки коригування, що складаються, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь постачальника, у відповідності до вимог чинного законодавства України; податкові накладні/розрахунки коригування, що складаються, якщо передбачається збільшення суми компенсації вартості товарів на користь постачальника, повинні відповідати таким вимогам: а) бути оформленими в порядку, встановленому чинним законодавством України; б) містити цифровий підпис уповноваженої особи сторони; в) бути зареєстрованими у Єдиному реєстрі податкових накладних. В силу відповідного пункту договору: розрахунки коригування, що складаються, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів постачальнику, протягом 7 календарних днів з дати виписки; розрахунки коригування, що складаються, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів постачальнику, повинні бути оформленими в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Відповідно до умов п.п. 3.4, 3.6, 3.11, 3.12 договору: постачальник зобов`язується здійснювати поставку партій товару виключно автотранспортом на умовах DDP Інкотермс 2010 (якщо інше не передбачено додатковою угодою сторін); передача товару постачальником і його приймання покупцем по найменуванню, кількості, якості і ціні проводиться на підставі видаткової та товарно-транспортної накладної; постачальник буде вважатися таким, що виконав зобов`язання з поставки товару, якщо він поставив товар покупцю до місця, визначеного у замовленні та за ціною, узгодженою в прайс-листі, із усією супровідною документацією, яка вимагається чинним законодавством України та цим договором, і якщо внаслідок прийняття товару буде встановлено, що товар повністю відповідає вимогам, передбаченим законодавством України, умовам замовлення та договору; датою приймання партії товару та переходу права власності та ризиків вважається дата підписання видаткової накладної та товарно-транспортної накладної уповноваженим представником покупця.

У випадку порушення термінів оплати товару, передбачених цим договором, покупець оплачує на користь постачальника виключну неустойку в розмірі 0,05% від простроченої суми оплати за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ (п.7.2 договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом одного року, а в частині зобов`язань, що залишилися не виконаними на вказану дату - до повного виконання зобов`язань сторонами; у тому випадку, якщо сторони у строк не менше ніж за 20 днів до закінчення строку дії договору не повідомлять одна одну про бажання розірвати договір або укласти новий договір, то договір вважається продовженим строком на один рік на тих самих умовах (п.11.1 договору).

Відповідно до логістичної специфікації, що є додатком №1 до договору, та прайс-листа, який є додатком №2 до договору (а.с.28,зворот - а.с.29) сторони узгодили, зокрема: назву товару, що поставляється за укладеним договором; термін придатності та реалізації товару; ціну за одиницю товару.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання взятих на себе зобов`язань позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 475 511,04грн з ПДВ, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, а саме:

- видаткова накладна від 02.01.2025 №2 на суму 330 946,56грн (а.с.6), ТТН від 02.01.2025 №Р2 (а.с.6,зворот- а.с. 7);

- видаткова накладна від 04.03.2025 №108 на суму 26 265,60грн (а.с.7,зворот), ТТН від 04.03.2025 №Р108 (а.с.8);

- видаткова накладна від 25.03.2025 №140 на суму 28 166,40грн (а.с.9), ТТН від 25.03.2025 №Р140 (а.с.9,зворот - а.с.10);

- видаткова накладна від 06.05.2025 №195 на суму 42 249,60грн (а.с.10,зворот), ТТН від 06.05.2025 №Р195 (а.с.11);

- видаткова накладна від 17.06.2025 №264 на суму 47 882,88грн (а.с.12), ТТН від 17.06.2025 №Р264 (а.с.12,зворот-а.с.13).

Щодо відповідних операцій - поставки товару за договором, переданого за вищевказаними видатковими накладними, позивачем зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на загальну суму 475 511,04грн, що підтверджується відміткою про їх реєстрацію в ЄРПН, а саме від: 02.01.2025 №2, 04.03.2025 №2, 25.03.2025 №23, 06.05.2025 №11, 17.06.2025 №18 (а.с.14-20).

Як стверджує позивач у поданому позові, відповідач зобов`язання з оплати переданого товару за вказаними видатковими накладними виконав частково, сплативши 130 000грн. При цьому, позивачем до позовної заяви долучено акт звірки розрахунків за період 01.01.2025 - 04.09.2025, який, як стверджує позивач у позовній заяві підписано повноважними представниками сторін електронним підписом, у якому відображено борг відповідача перед позивачем на суму 345511,04грн (а.с.3, зворот; а.с.21).

Разом з тим, доказів підписання відповідного акту в електронній формі позивачем не надано. Так, до поданої позовної заяви долучена електронна копія акту, що засвідчена електронним цифровим підписом Шестопал К.Є., до якої файл протоколу підписів чи інший подібний доказ не долучений. Отже, суд вважає недоведеною ту обставину, що відповідачем підписано такий акт, а сума боргу узгоджена сторонами.

Проте, враховуючи, що позивач фактично визнає факт проведення відповідачем часткової оплати за переданий йому товар 25.04.2025 на суму 94 000грн та 18.06.2025 на суму 36 000грн, а відповідач відповідну обставину не спростував шляхом подання доказів та не надав доказів того, що борг за поставлений товар складає меншу суму чи відсутній взагалі, суд вирішуючи спір у справі виходить з того, обставини здійснення платежів у відповідні дні та у вказаному розмірі відповідачем є встановленими.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку розрахуватись за поставлений товар та застосування до нього відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення зобов`язання з оплати товару у встановлений договором строк.

Заявлені позивачем вимоги суд вважає частково обґрунтованими з наступних підстав.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст.ст.173, 174, ч.1 ст.175 ГК України (тут і надалі у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ч.1 ст.175 ГК України.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; при цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, як установлено ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи зміст зобов`язань сторін за відповідним договором, визначення додатками до договору асортименту, кількості та ціни товару, який поставляється, періодичність поставок, суб`єктний склад, укладений сторонами договір є договором поставки.

Так, згідно ч.1 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець - прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Схоже із ст.265 ГК України визначення надано і ст.712 ЦК України, відповідно до якої продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України визначено, що: продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями ч.1 ст.664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару; договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

За загальним правилом, визначеним ч.1 ст.692 ЦК України, яким установлена черговість виконання взаємних зобов`язань, виконання зобов`язання з передачі товару передує виконанню зобов`язання з оплати. Так, як визначено ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Вказаний порядок виконання взаємних зобов`язань за договором купівлі-продажу визначений п.2.10 договору та передбачає, що розрахунок за товар здійснюється після його передачі.

Так, враховуючи умови договору, виконання позивачем обов`язку з поставки товару, реєстрації податкових накладних, відповідач мав здійснити остаточний розрахунок за товар, у строк, встановлений п.2.10, - протягом 60 календарних днів після підписання видаткової накладної, а саме від:

- 02.01.2025 №2 - до 03.03.2025 включно;

- 04.03.2025 №108, з урахуванням ч.5 ст.254 ЦК України (оскільки 03.05-04.05.2025 неробочі дні) - до 05.05.2025;

- 25.03.2025 №140, з урахуванням ч.5 ст.254 ЦК України (оскільки 24.05-25.05.2025 неробочі дні) - до 26.05.2025;

- 06.05.2025 №195, з урахуванням ч.5 ст.254 ЦК України (оскільки 05.07-06.07.2025 неробочі дні) - до 07.07.2025;

- 17.06.2025 №264, з урахуванням ч.5 ст.254 ЦК України (оскільки 16.08-17.08.2025 неробочі дні) - до 18.08.2025;

Між тим, відповідач лише частково розрахувався за товар, переданий за зазначеними видатковими накладними. Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів повернення переданого товару або його оплати у розмірі, що перевищує заявлений позивачем розмір оплати.

Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого товару у встановлений строк, він є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання.

В силу ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За таких обставин, вимоги про стягнення з відповідача 345 511,04грн основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 13 735,92грн - втрати від інфляції за період з 02.03.2025 по 19.09.2025; 6 465,61грн - 3% річних за період з 02.03.2025 по 19.09.2025.

В силу ст.617 ЦК України, ч.2 ст.218 ГК України (в редакції, чинній на момент порушення зобов`язання з оплати) відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Як визначено ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач допустив порушення зобов`язання з оплати отриманого товару, вимоги позивача про сплату боргу з урахуванням втрат від інфляції та процентів є обґрунтованими.

За розрахунком суду, враховуючи період прострочення, розмір основного боргу, проведені оплати, офіційні індекси інфляції, розмір втрат від інфляції за період з 04.03.2025 по 31.08.2025 (хоч позивач і заявляє період нарахування по 19.09.2025, однак, фактично нараховує у розрахунку по серпень 2025 року включно) складає 11 843,10грн, а розмір 3% річних за період з 04.03.2025 по 19.09.2025 - 4 965,85грн.

Розбіжності у розрахунках втрат від інфляції та 3% річних спричинені невірним визначенням позивачем моменту, з якого зобов`язання з оплати є простроченим.

Зокрема, при нарахуванні втрат від інфляції та 3% річних на борг за товар, переданий за видатковою накладною від 02.01.2025 №2 на суму 330 946,56грн, позивач починає нарахування з 02.03.2025, однак, станом на 02.03.2025 відповідне зобов`язання ще не можна вважати простроченим, оскільки лише 03.03.2025 є останнім днем для здійснення відповідачем оплати за товар, переданий за такою накладною, тому фактично втрати від інфляції та 3% річні позивач міг нараховувати лише з наступного дня - 04.03.2025.

Так, відповідно до ч.1 ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, зобов`язання з оплати товару мало бути виконано відповідачем протягом 60 календарних днів, які починають свій перебіг з наступного дня за днем передачі товару - події з настанням якого пов`язано початок такого строку. Таким чином, відповідне зобов`язання можна вважати простроченими з наступного дня після закінчення відповідного строку.

Поряд з цим, як визначено ч.5 ст.254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Водночас, під час здійснення нарахувань втрат від інфляції та 3% річних позивачем не враховано, що борг за поставлений товар за видатковою накладною від 04.03.2025 №108 на суму 26 265,60грн виник 06.05.2025, оскільки останнім днем оплати товару є 03.05.2025, так як останній день строку (60днів) припадає на 03.05.2025, що є вихідним днем (субота), як і 04.05.2025 (неділя). Отже, останнім днем строку виконання відповідного зобов`язання, у відповідності з ч.5 ст.254 ЦК України, є перший робочий день - 05.05.2025. Аналогічні помилки допущені позивачем при визначені початку прострочення відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару, переданого за видатковими накладними від: 25.03.2025 №140; 06.05.2025 №195; 17.06.2025 №264.

Також, під час нарахування втрат від інфляції та 3% річних, позивач не врахував, що борг за поставлений товар за видатковою накладною від 02.01.2025 №2 на суму 330 946,56грн за період з 04.03.2025 по 19.09.2025 неодноразово змінювалася за фактом проведення відповідачем 25.04.2025 та 18.06.2025 оплат. Вказана обставина зумовлює внесення змін до суми боргу за такими нарахуваннями у заявлений позивачем період. Однак, позивач, втрати від інфляції та 3% річних нараховує за період з 02.03.2025 по 19.09.2025 на суму 330 946,56грн, що є помилковим, оскільки за фактом проведеної оплати 25.04.2025 на суму 94 000грн, борг зменшився до 236 946,56грн і, починаючи з 25.04.2025, позивач мав право здійснювати нарахування саме на таку суму до 17.06.2025, оскільки з 18.06.2025 сума боргу за фактом проведеної оплати на суму 36 000грн зменшилась вже до 200 946,56грн. Отже, з 18.06.2025 по 19.09.2025 позивач мав право нараховувати втрати від інфляції та 3% річних на борг у розмірі 200 946,56грн.

Окрім наведених вище помилок, розбіжності у розрахунку втрат від інфляції пов`язані із застосуванням позивачем сукупного індексу інфляції без його округлення до десятої. Між тим, офіційний індекс інфляції встановлюється як за місяць, так і за рік в процентах саме до десятої, тому сукупний індекс інфляції мав визначатись в процентах з округленням до десятої.

Також, суд зауважує, що індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 відносно розрахунку індексу інфляції виснувала наступне: сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця; за аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Таким чином, у разі, якщо прострочення у неповному місяці складає більше півмісяця, за такий неповний місяць нараховуються втрати від інфляції, а якщо прострочення виконання грошового зобов`язання складає у неповному місяці більше півмісяця, втрати від інфляції за такий місяць нараховуються у відповідному місці.

Втім, позивач помилково застосував індекс інфляції за серпень 2025 року на суму боргу в розмірі 47 882,88грн, оскільки за вказаний місяць період прострочення складав менше п`ятнадцяти днів, отже, втрати від інфляції за такий місяць не нараховуються.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 3% річних суд задовольняє у розмірі 4 965,85грн, а вимоги в частині стягнення втрат він інфляції у розмірі 11 843,10грн; у задоволенні вимог в частині стягнення 1 499,76грн - 3% річних та 1 892,82грн - втрат від інфляції суд відмовляє.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 39 332,37грн пені, яка нарахована ним за період з 02.03.2025 по 19.09.2025.

Заявлені у відповідній частині вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

В силу ч.1 ст.216, ч.1 ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч. 2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як установлено п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ч.2 ст.343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічне обмеження щодо розміру пені, що нараховується у зв`язку з несвоєчасним виконання грошового зобов`язання, встановлено також ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Розмір пені, встановлений договором, - 0,05% за день, не перевищує максимального розміру пені відповідно до вищевказаних положень законодавства у періоді, за який нарахована пеня.

Оскільки відповідач допустив порушення зобов`язань у вигляді прострочення оплати переданого товару, позивач набув права вимагати сплати пені, передбаченої п.7.2 договору.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин та порушення строку виконання зобов`язання з оплати товару за всіма видатковими накладними, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Положеннями ч.6 ст.232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, протягом якого кредитор має право нараховувати пеню і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, якщо інше не встановлено за згодою сторін. Перебіг відповідного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (висновок викладений у постановах Верховного Суду у справі №907/65/18 від 12.03.2020, у справі №916/1777/19 від 10.09.2020, у справі №911/858/22 від 27.02.2024).

Між тим, нарахування позивачем пені на борг за видатковою накладною від 02.01.2025 №2 здійснено понад строк, встановлений ч.6 ст.232 ГК України, однак, договором або окремою угодою його сторони не передбачили за взаємною згодою можливість нарахування пені понад строк, встановлений відповідною нормою, що діяла в момент укладення такого договору та порушення строку оплати.

Умова договору про сплату пені за кожний день прострочення не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч.6 ст.232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції, оскільки період нарахування, на який погодились сторони, не визначений.

Законом «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб», який набув чинності 28.02.2025 та введений в дію з 28.08.2025, з дня якого визнано Господарський кодекс України таким, що втратив чинність, ч.3 ст.549 доповнено абз.2 наступного змісту: «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені».

Отже, ч.3 ст.549 ЦК України, яка не обмежує нарахування пені певним строком, яка діє на даний час, також діяла у проміжку часу, за який позивачем нараховано пеню. Разом з тим, відповідна норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки не була чинною на момент виникнення правовідносин сторін - укладення договору, а також в момент порушення строку виконання зобов`язання з оплати товару, поставленого за вказаною видатковою накладною у який у позивача виникло право нараховувати пеню за таке порушення протягом 6 місяців.

При цьому, суд виходить з положень ст.5 ЦК України про дію актів цивільного законодавства у часі, яка передбачає наступне: акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (ч.1); акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи (ч.2); якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч.3).

За таких обставин, нарахування позивачем пені на борг за видатковою накладною від 02.01.2025 №2 понад шестимісячний строк є безпідставним. Так, позивач мав право нараховувати пеню на борг за відповідною видатковою накладною у період з 04.03.2025 по 03.09.2025.

За розрахунком суду, враховуючи розмір боргу, періоди прострочення за кожною видатковою накладною, розмір облікових ставок НБУ у певному періоді прострочення, дати оплат, загальний розмір пені за заявлений позивачем період (за всіма накладними з 04.03.2025 по 19.09.2025) складає 28601,30грн

Розбіжності у розрахунках з позивачем спричинені помилками, які допущені при визначенні дня, з якого зобов`язання з оплати товару за певною поставкою є простроченим, описаними у рішенні в частині вимог щодо стягнення втрат від інфляції та 3% річних, неврахуванням проведених відповідачем за видатковою накладною від 02.01.2025 №2 оплат за товар, а також нарахуванням на борг за такою накладною пені понад строк, встановлений ч.6 ст.232 ГК України, що підлягала застосуванню.

Отже, вимоги в частині стягнення пені суд задовольняє у розмірі 28601,30грн, а у задоволенні вимог в частині стягнення пені у розмірі 10731,07грн - відмовляє.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, витрати на оплату позову судовим збором у розмірі 4 860,54грн, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 4 691,06грн /(345 511,04+4 965,85+11 843,10+28601,30):100*1,5*0,8/.

У поданій позовній заяві позивач вказував, що попередній розрахунок суми витрат на правничу допомогу складають 20 000 (а.с.53,зворот), однак, остаточного розрахунку відповідних витрат та заяви про розподіл витрат у певному остаточному розмірі позивач до ухвалення рішення не подав, отже, питання про відшкодування таких витрат даним рішенням не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» (ідентифікаційний код 32294905; 08132, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Імпекс» (ідентифікаційний код 23916397; 61091, Харківська обл., м. Харків, вул. Харківських дивізій, буд. 17) 345 511,04грн - основного боргу, 4 965,85грн - 3% річних, 11843,10грн - втрат від інфляції, 28601,30грн - пені, а також 4691,06грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 1 892,82грн - втрат від інфляції, 1 499,76грн - 3% річних, 10731,07грн - пені.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова