ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19 лютого 2026 року Справа № 903/141/26

Суддя Господарського суду Волинської області Гарбар І.О., вивчивши матеріали заяви Акціонерного товариства «Концерн галнафтогаз» про забезпечення позову по справі №903/141/26 за позовом Акціонерного товариства «Концерн галнафтогаз» до Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

16.02.2026 представник Акціонерного товариства «Концерн галнафтогаз» сформував в системі «Електронний суд» позов до Луцької міської ради, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Луцької міської ради від 28.01.2026 №87/101 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності на вул. Львівській, 75-А у м. Луцьку».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що АТ «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ» є власником об`єкта нерухомого майна (об`єкта незавершеного будівництва), яке розташоване на земельній ділянці, сплачує орендну плату за фактичне користування земельною ділянкою, тобто є користувачем земельної ділянки, неможливість передачі земельної в користування іншим особам, крім позивача встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили.

Одночасно із поданням позовної заяви АТ «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ» подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить суд:

1. Заборонити Луцькій міській раді вчиняти дії щодо поділу земельної ділянки площею 0,4092 га з кадастровим номером :21:140:0002, а також дії щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру про новостворені земельні ділянки, які можуть утворитись при здійсненні поділу земельної ділянки площею 0,4092 га з кадастровим номером :21:140:0002, в тому числі замовляти розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності, подавати заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру про новостворені земельні ділянки, згідно порядку, визначеного чинним законодавством України, здійснювати затвердження розробленої технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності (земельної ділянки площею 0,4092 га з кадастровим номером :21:140:0002).

2. Заборонити державним кадастровим реєстраторам Головного управління Держгеокадастру у Волинській області () вчиняти дії щодо поділу земельної ділянки площею 0,4092 га з кадастровим номером :21:140:0002, а також дії щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру про новостворені земельні ділянки, які можуть утворитись при здійсненні поділу земельної ділянки площею 0,4092 га з кадастровим номером :21:140:0002, здійснювати державну реєстрацію земельних ділянок, які можуть утворитись при здійсненні поділу земельної ділянки площею 0,4092 га з кадастровим номером :21:140:0002.

3. Визначити:

- стягувачем за ухвалою про забезпечення позову: Акціонерне товариство «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ» ().

-боржником 1 за ухвалою про забезпечення позову: Луцька міська рада ().

- боржником 2 за ухвалою про забезпечення позову: Головне управління Держгеокадастру у Волинській області ().

В обґрунтування зазначив, що в даній справі слід вжити заходи забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених та оспорюваних прав та інтересів АТ «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ».

В даному випадку оцінюючи заяву сторони та її обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку, з огляду на таке.

Правові норми, застосовані судом до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема заборонити відповідачу та іншим особами вчиняти певні дії щодо предмету спору.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов?язання.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між певним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання про накладення арешту, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч. 3 ст. 137 ГПК України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 5, 6 ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Слід вказати, що з огляду на положення ст.ст.13, 74, 80 ГПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд констатує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ст.140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Правова позиція суду стосовно обставин справи і доводів заявника.

Як слідує з матеріалів заяви, Рішенням Луцької міської ради від 28.01.2026 №87/101, вирішено:

1.Надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності на вул. Львівській, 75-А у м. Луцьку: земельна ділянка площею 0,4092 га з кадастровим номером :21:140:0002, для будівництва та обслуговування торгово-сервісного комплексу (03.07 будівництва та обслуговування будівель торгівлі), згідно з додатком.

2. Внести відомості до Державного земельного кадастру про новостворені земельні ділянки, згідно порядку, визначеного чинним законодавством України.

3. Розроблену технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності подати на затвердження до міської ради.

Вказане рішення прийняте, щодо земельної ділянки площею 0,4092 га з кадастровим номером :21:140:0002, для будівництва та обслуговування торгово-сервісного комплексу (03.07 будівництва та обслуговування будівель торгівлі), яка перебуває в користуванні акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз».

15 вересня 2010 року Луцькою міською радою прийняте рішення №66/117 «Про надання земельної ділянки на умовах оренди ПАТ «Концерн Галнафтогаз» для будівництва та обслуговування торгово-сервісного комплексу на вул. Львівській, 75-а», згідно з п. 2 якого АТ «Концерн Галнафтогаз» надано на умовах оренди строком на 5 років земельну ділянку (землі житлової та громадської забудови) загальною площею 0,4092 га на вул. Львівській, 75-а (кадастровий номер :21:140:0002) для будівництва та обслуговування торгово-сервісного комплексу (надалі також «земельна ділянка»).

На підставі цього рішення 21 жовтня 2010 року між Луцькою міською радою як орендодавцем та ПАТ «Концерн Галнафтогаз» як орендарем було укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки, який зареєстровано у Волинській регіональній філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25.10.2010 р. за №40.

Згідно з п. 8 вказаного договору він укладений строком на 5 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно з п.29 договору орендар має право при належному виконанні обов`язків відповідно до умов договору, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, на поновлення договору.

15.12.2011 виконавчим комітетом Луцької міської ради прийнято рішення № 916-1 «Про розробку детального плану території вулиць Львівської, Станіславського», яким зобов`язано публічне акціонерне товариство «Концерн Галнафтогаз» забезпечити розробку детального плану території та подати його на затвердження в управління містобудування та архітектури Луцької міської ради.

26 січня 2012 року Луцькою міською радою прийнято рішення від 26.01.2012 № 20/85 «Про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4040 га на умовах оренди для будівництва АЗС з пунктом сервісного обслуговування водіїв та пасажирів на вул. Львівська, 75а, за рахунок земельної ділянки, наданої на умовах оренди Публічному акціонерному товариству «Концерн Галнафтогаз», згідно з додатком.

03 липня 2015 року АТ «Концерн Галнафтогаз» направило Луцькій міській раді клопотання про поновлення договору оренди землі разом з проектом додаткової угоди про продовження дії договору оренди земельної ділянки, які були отримані радою 07.07.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

За результатами розгляду вказаного клопотання Луцька міська рада 28.07.2015 р. направила на адресу ПАТ «Концерн Галнафтогаз» лист-відповідь №1.1 11/4418 «Про поновлення договору оренди землі», в якому вказала необхідність подання ПАТ «Концерн Галнафтогаз» у дозвільний центр департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» ряд документів.

20.08.2015 р. ПАТ «Концерн Галнафтогаз» направило на адресу Луцької міської ради відповідь на лист №1.1-11/4418 «Про поновлення договору оренди землі» від 28.07.2015 р., в якому висловило свої заперечення з приводу необґрунтованої вимоги Луцької міської ради про розгляд питання про поновлення договору оренди землі.

11.09.2015 Луцька міська рада у відповідь на лист ПАТ «Концерн Галнафтогаз» від 20.08.2015 р. направила на адресу товариства лист №1.1-11/5288 від 11.09.2015 р. «Про поновлення договору оренди землі», в якому повідомила, що для вирішення питання оформлення права оренди земельної ділянки ПАТ «Концерн Галнафтогаз» необхідно надати у дозвільний центр департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» ряд документів.

На виконання вимог Луцької міської ради та згідно із ст. 7 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» уповноваженим представником ПАТ «Концерн Галнафтогаз» 09 вересня 2015 р. було подано до Луцької міської ради через «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» заяву про поновлення договору оренди землі, до якої додано (на виконання вимог листа Луцької міської ради від 28.07.2015 р. №1.1-11/4418) усі необхідні документи згідно з описом №П 43675.

19.11.2015 Луцька міська рада листом №1.1.-16/6764 повідомила товариство про те, що вона заперечує у поновленні договору оренди землі у зв`язку з тим, що з 25.10.2010р. товариством не розпочато будівництво торгово-сервісного комплексу, що було передбачено п.14 та підпунктом 4 пункту 30 договору оренди; а також у зв`язку із систематичним невиконанням товариством пунктів 9, 11 договору оренди землі, відповідно до яких орендар зобов`язаний виконувати роботи по прибиранню та благоустрою прилеглої території та наданої території (в тому числі, санітарної зони) згідно з планом землекористування та утримувати орендовану територію у повній справності та у відповідності до вимог, правил, стандартів, норм, положень з охорони праці, невиробничому травматизму, дорожнього руху, виробничої та побутової санітарії, протипожежного захисту і охорони навколишнього середовища, передбачених чинним законодавством України.

28.10.2015 на 80-ій сесії Луцької міської ради відбулось відкрите голосування питання №82 «Про відмову ПАТ «Концерн Галнафтогаз» у поновленні договору оренди землі для будівництва та обслуговування торгово-сервісного комплексу на вул. Львівській, 75-а (площею 0,4092 га)». Однак, рішення не було прийнято, оскільки не набрало необхідної кількості голосів.

03.12.2015 на 1-ій сесії Луцької міської ради VII скликання знову відбулось відкрите голосування питання №82 «Про відмову ПАТ «Концерн Галнафтогаз» у поновленні договору оренди землі для будівництва та обслуговування торгово сервісного комплексу на вул. Львівській, 75-а (площею 0,4092 га)». Проте, рішення знову не було прийняте.

Листом №1.1.-16/1262 р. від 24.02.2016 р. Луцька міська рада направила товариству акти приймання-передачі земельної ділянки і просила їх підписати. Однак, товариство відповіді на звернення ради не надало.

У 2017 році Господарський суд Волинської області розглядав справу за позовом Луцької міської ради до публічного акціонерного товариства "Концерн Галнафтогаз" про зобов`язання повернути земельну ділянку.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 31 січня 2018 у справі №903/717/17 (набрало законної сили та не було оскаржено Луцькою міською радою) відмовлено в задоволенні позову Луцької міської ради про зобов`язання повернути земельну ділянку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов до наступних висновків: «…Частиною 3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а відтак використання незавершеного будівництвом нерухомого майна, яке належить відповідачу, неможливе без земельної ділянки. Водночас, право користування земельною ділянкою виникає одночасно з реєстрацією права власності на нерухомість, яка на ній знаходиться.

Таким чином, хоча право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під незавершеним будівництвом нерухомим майном, що належить відповідачу на праві власності, належним чином не оформлене, ця обставина не може бути підставою для обмеження права відповідача як власника незавершеного будівництвом нерухомого майна на користування цим майном та земельною ділянкою, на якій воно розташоване, оскільки користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою. Ці обставини виключають можливість звільнення спірної земельної ділянки.

У таких випадках не можуть братися до уваги посилання на ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Ці норми передбачають підстави, коли орендар має переважне право на укладення договору оренди землі перед іншими особами. Системний аналіз ч.ч. 1, 2 ст. 124, ч. 2 ст. 134 ЗК України дає підстави дійти висновку про те, що норми закону про переважне право укладення договору оренди не можуть застосовуватись до правовідносин, коли на земельній ділянці державної, комунальної власності, що передавалася в оренду, розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності фізичних чи юридичних осіб.

Оскільки на спірній земельній ділянці знаходиться незавершене будівництвом нерухоме майно відповідача, то ця земельна ділянка не може передаватися позивачем в оренду іншим особам, щодо цієї земельної ділянки не можуть проводитися торги з продажу права оренди.

Рішення суду про зобов`язання відповідача повернути позивачеві земельну ділянку фактично не може бути виконане, оскільки на ній знаходиться незавершене будівництвом нерухоме майно, належне на праві власності відповідачу…».

Отже, АТ «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ» є власником об`єкта нерухомого майна (об`єкта незавершеного будівництва), яке розташоване на земельній ділянці, сплачує орендну плату за фактичне користування земельною ділянкою, тобто є користувачем земельної ділянки, неможливість передачі земельної в користування іншим особам, крім позивача встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили.

Так, зважаючи на закінчення строку договору оренди АТ «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ» неодноразово звертався до Луцької міської ради із проханням надати в оренду земельну ділянку.

У 2022 АТ «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ» звернулось до Луцької міської ради із заявою та пакетом документів про отримання земельної ділянки в оренду.

Враховуючи вказане звернення, проект рішення від 06.01.2022 №ПНР-125 «Про надання АТ «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ» на умовах оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування торгово-сервісного комплексу на вул. Львівській, 75-а у м. Луцьку (площею 0,4092 га)» був опублікований на офіційному сайті Луцької міської ради.

15.10.2025 АТ «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ» звернулось до Луцької міської ради із заявою та пакетом документів про отримання земельної ділянки в оренду.

Враховуючи вказане звернення, постійною комісією міської ради з питань земельних відносин та земельного кадастру Луцької міської ради внеслось питання щодо надання АТ «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ» на умовах оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування торгово-сервісного комплексу (03.07) на вул. Львівській, 75-А у м. Луцьку (в порядку денному № 162).

Проект рішення «Про надання АТ «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ» на умовах оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування торгово-сервісного комплексу (03.07) на вул. Львівській, 75-А у м. Луцьку» був опублікований на сайті Луцької міської ради.

За результатами розгляду вказаного питання його не прийнято в цілому.

05.11.2025 за основу та АТ «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ» втретє звернулось до Луцької міської ради із заявою та пакетом документів про отримання земельної ділянки в оренду.

Постійною комісією міської ради з питань земельних відносин та земельного кадастру Луцької міської ради внесено питання щодо надання АТ «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ» на умовах оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування торгово-сервісного комплексу (03.07) на вул. Львівській, 75-А у м. Луцьку (в порядку денному № 34) на пленарне засідання сесії, яка відбулась 24.11.2025.

За результатами розгляду вказаного питання на пленарному засіданні сесії 24.11.2025, його не прийнято за основу та в цілому.

Заявник доводить, що у випадку здійснення поділу земельної ділянки, позивач буде змушений захищати своє порушене право (у разі задоволення позовних вимог), шляхом подання інших позовів до Луцької міської ради, а тому невжиття заходів до забезпечення позову (зокрема щодо поділу земельних ділянок) не забезпечить реального захисту прав позивача на оренду спірних земельних ділянок.

З врахуванням викладеного, існує ризик ускладнення ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Верховний Суд неодноразово вказував, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою (див. правові висновки у постановах від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, від 14.08.2023 у справі № 904/1329/23, від 11.07.2023 у справі № 917/322/23, від 28.07.2023 у справі №911/2797/22).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього ріщення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (див. правові висновки Верховного Суду у постановах від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17, від 03.03.2023 у справі № 905/448/22).

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 08.01.2024 у справі № 910/152/23.

У вказаній постанові також зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Нещодавно у постанові від 03 вересня 2025 року у справі№ 911/906/23 Велика Палата конкретизувала власний правовий висновок та відступила від висновків КГС ВС щодо ефективних способів захисту в разі об`єднання земельних ділянок, визначивши, що ефективними способами захисту порушених прав законного власника земельної ділянки, об`єднаної з іншими земельними ділянками, внаслідок чого була сформована нова земельна ділянка, яка включає як земельні ділянки, що належать позивачу, так і земельні ділянки, що належать відповідачу, є вимоги позову про припинення речових прав на новоутворену (об`єднану) земельну ділянку, скасування її державної реєстрації та витребування спірних земельних ділянок у координатах, межах та конфігурації, що були передані попереднім власникам.

Отже, як у випадку об`єднання так у випадку поділу для захисту прав позивача як користувача земельної ділянки, необхідним є пред`явлення нових позовів.

Так, предметом заявленого у цій справі позову є вимога позивача про визнання протиправним та скасувати рішення Луцької міської ради від 28.01.2026 №87/101 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності на вул. Львівській, 75-А у м. Луцьку».

Ефективний захист права у спірних правовідносинах безпосередньо залежить від тієї обставини, що земельна ділянка перебуває у власності відповідача, а поділ такого майна може породити нові реєстраційні дії щодо нього та призведе до необхідності звернення з новим позовом або утруднити виконання або зробити взагалі неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовної вимоги.

В даному випадку має місце вчинення відповідачем дій щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, що призведе до її поділу та нових реєстраційних дій щодо неї та може утруднити виконання рішення суду у вказаній справі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій, а також надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, щодо заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачена така підстава для відмови у державній реєстрації, як "у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії".

Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений зокрема Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 915/508/18 від 09.11.2018.

Як враховано судом, у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи державним реєстратором будуть здійснені реєстраційні дії, то захист або поновлення прав позивача в межах одного судового провадження буде неможливим без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів (відновлення стану, який існував до моменту порушення).

З огляду на обставини даної справи існує реальна можливість подальшого вчинення реєстраційних дій, в разі чого ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звертатиметься до суду, буде ускладненим.

Суд звертає увагу, що постановляючи ухвалу про заборону відповідачу або третім особам вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, внаслідок того. що позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, досліджуючи обґрунтованість доводів заявника та подані ним документи, господарський суд враховує, що доданими до заяви про забезпечення позову документами підтверджено існування наведених вище обставин, на які зсилається заявник в обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Також суд враховує, що позовні вимоги у цій справі направлені на захист порушених прав позивача.

З урахуванням документально підтверджених доводів заявника, суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи будуть здійснені будь-який поліл земельної ділянки або реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки, то захист або поновлення прав позивача в межах одного судового провадження буде неможливим без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Тобто, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову, тому, на переконання суд, заявлені заходи щодо забезпечення позову відповідають меті їх застосування та перебувають у безпосередньому зв`язку з предметом позову.

Верховний суд у постанові від 03.05.2022 №906/781/21 звертає увагу, що постановляючи ухвалу про заборону відповідачу або третім особам вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти.

У зв`язку з викладеним, ВС дійшов висновку про те, що вжиті ГС заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно КСП, та з формуванням «зокрема, але не виключно» не відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про співмірність заявлених позовних вимог та відповідного заходу забезпечення позову.

Таким чином, приймаючи до уваги, що обраний позивачем захід спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав, у разі задоволення позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої заяви та вважає за необхідне її задовольнити.

Заходи зустрічного забезпечення позову судом не застосовуються.

Керуючись, ст.ст. 136, 137, 140, 144, 232-235 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву позивача про забезпечення позову по справі №903/141/26, задовольнити.

2. Заборонити Луцькій міській раді вчиняти дії щодо поділу земельної ділянки площею 0,4092 га з кадастровим номером :21:140:0002, а також дії щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру про новостворені земельні ділянки, які можуть утворитись при здійсненні поділу земельної ділянки площею 0,4092 га з кадастровим номером :21:140:0002, в тому числі замовляти розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності, подавати заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру про новостворені земельні ділянки, згідно порядку, визначеного чинним законодавством України, здійснювати затвердження розробленої технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності (земельної ділянки площею 0,4092 га з кадастровим номером :21:140:0002), до набрання законної сили рішенням, яке буде ухвалено судом по суті розгляду позовної заяви.

3. Заборонити державним кадастровим реєстраторам Головного управління Держгеокадастру у Волинській області () вчиняти дії щодо поділу земельної ділянки площею 0,4092 га з кадастровим номером :21:140:0002, а також дії щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру про новостворені земельні ділянки, які можуть утворитись при здійсненні поділу земельної ділянки площею 0,4092 га з кадастровим номером :21:140:0002, здійснювати державну реєстрацію земельних ділянок, які можуть утворитись при здійсненні поділу земельної ділянки площею 0,4092 га з кадастровим номером :21:140:0002, до набрання законної сили рішенням, яке буде ухвалено судом по суті розгляду позовної заяви.

4. Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання, тобто з 19 лютого 2026 року.

5. Дана ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень, та є виконавчим документом відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

6. Строк пред`явленням ухвали про вжиття заходів до забезпечення позову до виконання становить три роки, тобто - до 19.02.2029.

7. Стягувачем за даною ухвалою є Акціонерне товариство «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ» ().

8. Боржниками за даною ухвалою є:

-Луцька міська рада ().

-Головне управління Держгеокадастру у Волинській області ().

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст. 235 ГПК України.

Ухвала суду підписана 19.02.2026.

Ухвала суду може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І. О. Гарбар