ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" лютого 2026 р. Cправа № 902/1105/25

за позовом: Керівника Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області Шерстюка А.О. (вул. Ростислава Покиньчереди, 14, м. Тульчин, Тульчинський р-н., Вінницька обл., 23600) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (вул. 600-річчя, 19, м. Вінниця, 21000)

до: Дочірнього підприємства "Тульчинський райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого підприємства "Віноблагроліс" (автодорога Немирів-Ямпіль, 41км+982м, Тульчинська територіальна громада, Тульчинський р-н., Вінницька обл., 23608)

про стягнення шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства в розмірі 1 169 227,41 грн

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Соболєв В.А.

за участю представників:

прокурор: Ємельянов В.А.

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

11.08.2025 керівник Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області Шерстюк А.О. в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Дочірнього підприємства "Тульчинський райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого підприємства "Віноблагроліс" про стягнення шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства в розмірі 1 169 227,41 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 11.08.2025 справу передано для розгляду судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 18.08.2025 відкрито провадження у справі № 902/1105/25. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 18.09.2025.

02.09.2025 від Дочірнього підприємства "Тульчинський райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого підприємства "Віноблагроліс" надійшов відзив на позовну заяву (вх. № канц. 01-34/9253/25 від 02.09.2025), який длчений судом до матеріалів справи.

09.09.2025 від Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області надійшла відповідь на відзив (вх. № канц. 01-34/9522/25 від 09.09.2025), яка долучена судом до матеріалів справи.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились прокурор та представник відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому останнім подано клопотання (вх. № канц. 01-34/9967/25 від 18.09.2025) про відкладення розгляду справи, з огляду на перебування уповноваженого представника у відпустці.

В судовому засіданні судом було з`ясовано думку прокурора та представника відповідача відносно даного клопотання.

Прокурор та представник відповідача відносно даного клопотання поклались на розсуд суду.

Поряд з цим, суд зазначає, що представником відповідача 18.09.2025 було подано до суду клопотання (вх. № канц. 01-34/9955/25 від 18.09.2025) про призначення у справі інженерно-технологічної експертизи.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про задоволення клопотання представника позивача щодо відкладення розгляду справи, та як наслідок дійшов висновку про відкладення розгляду справи, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Поряд з цим, судом визначено про розгляд клопотання представника відповідача про призначення експертизи буде розглядатись в наступному судовому засіданні.

Ухвалою суду від 18.09.2025 повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання, що відбудеться 16.10.2025.

08.10.2025 від Державної екологічної інспекції у Вінницькій надійшла відповідь на відзив (вх. № канц. 01-34/10833/25 від 08.10.2025), яка долучена судом жо матеріалів справи.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились прокурор.

Представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 18.09.2025.

Представник відповідача не з`явився, при цьому останнім подано клопотання (вх. № канц. 01-34/11193/25 від 16.10.2025) про відкладення розгляду справи, з огляду на перебування уповноваженого представника на лікарняному.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про задоволення клопотання представника відповідача щодо відкладення розгляду справи, та як наслідок дійшов висновку про продовження підготовчого провадження на 30 днів та відкладення розгляду справи, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 16.10.2025 повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання, що відбудеться 11.11.2025.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились прокурор.

Представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 16.10.2025.

Представник відповідача не з`явився, при цьому останнім подано клопотання (вх. № канц. 01-34/12183 від 11.11.2025) про відкладення розгляду справи, з огляду на зайнятість в іншому судовому засіданні.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про задоволення клопотання представника відповідача щодо відкладення розгляду справи, та як наслідок дійшов висновку про відкладення розгляду справи, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 11.11.2025 повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання, що відбудеться 02.12.2025.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились прокурор та представник відповідача.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку відмовити в задоволенні клопотання представнику відповідача про призначення судової експертизи та в клопотанні про витребовування доказі, а також в оголошенні перерви про що винесені протокольні ухвали. В судовому засіданні суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 02.12.2025 повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 23.12.2025.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились прокурор. Представники позивача та відповідача не з`явились, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку задовольнити клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання про що винесна протокольна ухвала та відкладено судовий розгляд справи по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 23.12.2025 повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 05.02.2026.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився прокурор.

Представник позивача не з`явився про дату час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 23.12.2025, яка направлялась останньому до Електронного кабінету ЄСІТС, та яка отримана ним 24.12.2025 о 17:53, що підтверджується відповідною довідкою.

Згідно з частиною 5 та 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Частиною 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до пункту 17 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (надалі - ЄСІТС) затверджено рішенням Вищої ради правосуддя № 1845/0/15-21 від 17.08.2021, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.

Пунктом 37 Положення про ЄСІТС внормовано, що підсистема Електронний суд забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.

До Електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (далі - АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя (далі - автоматизована система діловодства).

Згідно з пунктом 42 Положення про ЄСІТС у разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі.

Відповідно до п.2 ч.6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно абз.2 ч.6 ст.242 ГПК України, якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вищевикладене, позивач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, поряд з цим, останнім було подано клопотання (вх. № канц. 01-34/1173/26 від 04.02.2026) про відкладення розгляду справи з огляду на зайнятість в іншому судовому засідання.

Суд, дослідивши дане клопотання зробив висновок про відмову представнику відповідача у задоволенні клопотання, з огляду на наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 42 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, з дотриманням завдань, принципів господарського судочинства, передбачених нормою статті 2 ГПК України, основною умовою для якого є неможливість вирішення господарського спору у відповідному судовому засіданні. При цьому, підставою для відкладення розгляду справи є наявність для цього обґрунтованих причин.

Застосовуючи при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.

Та обставина, що відповідні повноваження суду є дискреційними не створює імунітету від перевірки належності застосування судом свого розсуду при розгляді справи на предмет відповідності такого цілям та завданням, які стоять перед судом, та в аспекті відповідності таких дій принципу верховенства права як стримуючого фактору.

При цьому будь-який законодавчий припис, що встановлює певні межі розсуду, повинен бути оцінений на предмет дотримання фундаментальних вимог верховенства права, зокрема щодо співмірності (пропорційності) тій меті, за якою законом передбачене відповідне обмеження, або яке відбулось унаслідок застосування розсуду суду.

Пропорційність є загальною умовою для вирішення всіх процесуальних питань у межах дискреційних повноважень і повинна належно застосовуватись на кожній стадії правозастосування.

Оцінюючи дотримання принципу пропорційності, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

При цьому, судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж.

Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова КЦС ВС від 24.10.2024 №752/8103/13-7 (61-6892св23).

Необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Таким чином, згідно п. 2, ч. 3 статті 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З огляду на вищевикладене, та те що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи по суті з мотивів викладених у клопотанні та вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи та прийняття рішення в судовому засіданні 05.02.2026.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив.

Прокурор вимоги мотивує тим, що останнім було встановлено порушення вимог природоохоронного законодавства посадовими особами ДП Дочірнього підприємства "Тульчинський райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого підприємства "Віноблагроліс", яке полягало у нездійсненні охорони лісів та незаконній порубці дерев, чим спричинено збитки навколишньому природному середовищу на суму 1 169 227,41 грн.

Відповідач проти позову заперечує, позиція останнього викладена у відзиві на позовну заяву, де доводи останнього зводяться до наступного: відповідачем вказується на пропущений строк позовної давності, зазначається, що прокурором при зверненні до суду не надано жодних доказів, які підтверджували про відсутність можливості як останнього так і Державної екологічної інспекції підготувати та подати заяву в три річний строк після звернення позапланової перевірки згідно наказу № 679-П від 14.12.2021; прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держав та підстав звернення до суду, які підтверджували наявність підстав для представництва у відповідності до ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру»; вказує про необізнаність відповідача із результатами проведення перевірки та отримання відповідні копії Акту; зазначає, що визначення оформлення ознак ступеня припинення росту дерев, що є базою для обрахунку розміру шкоду за незаконну вирубку дерев позивачем здійснено не в ході проведення перевірки на місцевості 17.12.2021 та/або при складенні акта перевірки № 667/ВН від 17.12.2021, а лише при оформленні письмової претензії про відшкодування матеріальної шкоди (07.07.2022) тобто після завершення перевірки. При цьому позивачем для обчислення розміру шкоди взято за основу дані, які відображені у польових перелікових відомостях від 17.12.2021 щодо переліку пнів зрубаних дерев, та в яких зазначені: характеристика (сухостійні/сироростучі), кількість порубаних дерев та діаметри пнів, проте за доводами відповідача у вказаних відомостях переліку пнів зрубаних дерев відсутня інформація про ознаки зрубаних дерев (до ступеня припинення росту або до ступеня неприпинення росту).

У відповідях на відзив прокурор та позивач заперечують проти доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначено наступне: прокурором при зверненні до суду не пропущено строк позовної давності з огляду на наявні строки з урахуванням строку дії карантину, які неодноразово продовжувались постановами Кабінету Міністрів України та наявністю наразі військового стану; вказує, про дотримання прокурором вимог ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», оскільки з матеріалів справи вбачається, що органу контролю було відомо про наявне порушення, однак навіть не зважаючи на це прокурор звертався з листами до позивач, що свідчить про дотримання прокурором критерію розумності, а доводи відповідача в цій частині безпідставними; вказує на підставність та обґрунтованість поданого позову та про наявну шкоду; позивачем вказується, що відповідачу було пред"ялено та видано копію направлення від 14.12.2021 № 679 на проведення позапланового заходу; представники відповідача були присутні при перевірці, про що свідчать їхні підписи в Акті, а саме головного лісничого ОСОБА_1 та лісника обходу № 13 Лукова А.М., вказує про зазначення ступеня здійснення порубки дерев.

Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне: Тульчинською окружною прокуратурою Вінницької області при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено факти незаконної порубки дерев працівниками дочірнього підприємства «Тульчинський райагроліс» ВОКСЛП «Віноблагроліс».

Відповідно до п.п. 1.1., 1.6 Статуту Дочірнього підприємства «Тульчинський райагроліс» Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Віноблагроліс» (Далі - ДП «Тульчинський райагроліс») відповідач є дочірнім підприємством Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Віноблагроліс» (ВОКСЛП «Віноблагроліс»), надалі Засновника, яке створено на базі майна, переданого Засновником у статутний капітал дочірнього підприємства. Підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс, поточні та валютні рахунки у банківських установах, круглу печатку, штампи та бланки зі своїм повним найменуванням.

Згідно із п. 2.1. Статуту відповідача метою діяльності підприємства за дорученням засновника на підставі угоди є: організація ведення лісового господарства у відповідності до розроблених та затверджених у встановленому порядку матеріалів лісовпорядкування, включаючи питання охорони, захисту, раціонального використання та заготівлі лісових ресурсів і відтворення лісів на території земель лісового фонду закріпленого району, що знаходяться в постійному користуванні Засновника, забезпечення підвищення продуктивності, посилення їх корисних властивостей, задоволення потреб територіальних громад Вінницької області у лісових ресурсах на основі їх наукового та обґрунтованого раціонального використання.

Відповідно до матеріалів лісовпорядкування, розроблених Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням Української лісовпорядної експедиції у 2017 році, ДП «Тульчинський райагроліс» ВОКСЛП «Віноблагроліс» здійснює організацію ведення лісового господарства на території Тульчинського району в межах 142 кварталів загальною площею земель лісового фонду 5720,9 гектар.

Встановлено, що Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області у період часу з 16 по 17 грудня 2021 на підставі наказу № 679-П від 14.12.2021 та направлення на перевірку від 14.12.2021 № 679 проведена позапланова перевірка щодо дотримання ДП «Тульчинський райагроліс» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів.

Так, у відповідності до даного наказу було зобов`язано начальника відділу державного екологічного нагляду (контролю) природно заповідного фонду, лісів та рослинного світу Маланському С.М. в період з 16.12.2021 по 17.12.2021 забезпечити організацію та проведення позапланової перевірки ДП «Тульчинський райагроліс» на предмет виконання суб`єктом господарювання п.2, 3, 6 ,8, 9 та 13 припису від 29.01.2021 та припису від 30.04.2021. Контроль за виконання даного наказу покладено на першого заступника начальника Інспекції Осадчука І.С.

У відповідності до направлення № 679 від 14.12.2021 ДП Екологічної інспекції у Вінницькій області на проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Дочірнє підприємство «Тульчинський райагроліс» Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Віноблагроліс», що знаходиться: Вінницька область, Тульчинський район, м. Тульчин, вул. М.Леонтовича, 65: відповідно до ст. 20-2 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності та відповідно до наказу по Інспекції № 679-П від 14.12,2021. направляється (направляються): старший державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Вінницької області Зарванський В.Г., державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Вінницької області Гвоздюк Ю.А., державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Вінницької області Грабарівський О.В. для проведення у термін з 16.12.2021 по 17.12.2021 позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Підстави для здійснення перевірки: виконання суб`єктом господарювання п. 2, 3,6. 8, 9 та 13 припису від 29.01.2021 та припису від 30.04.2021 (а.с. 19-23). Предмет перевірки: дотримання вимог ст. 19, 54. 64, 66, 86, Лісового кодексу України. Інформація про здійснення попереднього заходу: позапланова перевірка в період з 29.04.2021 по 30.04.2021.

Так, за результатами проведеної перевірки Державної екологічної інспекції у Вінницькій області складено акт перевірки № 667/ВН від 17.12.2021, який надіслано 20.12.2021 рекомендованим листом на адресу ДП «Тульчинський райагроліс».

У вказаному акті зафіксовано та перелічено виявлені порушення, а саме зі змісту Акта слідує:

- особи, які брали участь у проведенні заходу державного нагляду (контролю): посадові особи органу державного нагляду (контролю): заступник начальника відділу державного екологічного нагляду (контролю) природно-заповідного фонду, лісів та рослинного світу - старший державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Вінницької області Зарванський Василь Григорович; головний спеціаліст відділу державного екологічного нагляду (контролю) природно-заповідного фонду, лісів та рослинного світу - державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Вінницької області Грабарівський Олександр Вікторович, головний спеціаліст відділу державного екологічного нагляду (контролю) природно-заповідного фонду, лісів та рослинного світу - державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Вінницької області Гвоздик Юрій Анатолійович.

- керівник суб`єкта господарювання (відокремленого підрозділу) або уповноважена ним особа: директор ДП «Тульчинський райагроліс» ВОКСЛП «Віноблагроліс» Іванютін Анатолій Миколайович;

- інші особи: лісничий ДП «Тульчинський райагроліс» ВОКСЛП «Віноблагроліс» Дерев`янко Андрій Миколайович.

У ході огляду державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища виявлено, що ДП «Тульчинський райагроліс» не здійснюється охорона лісів від незаконних рубок та не забезпечується збереження не призначених до рубки дерев, а саме встановлено:

- у кварталі 141 виділі 3 на площі 4,4 га проводилась рубка проріджування 2021 на підставі лісорубного квитка від 03.03.2021 № 80 серії BI ЛРК № 001912, який виписано згідно матеріалів лісовпорядкування. Відповідно даного лісорубного квитка дозволяється заготовити 58 м3 деревини (ліквідної - 58 м3, в тому числі дров`яної - 58 м3), дана ділянка в натурі відмежована, остовплена, в стадії розробки. При цьому в межах зазначеної ділянки розташованої на території Тульчинської об`єднаної територіальної громади Тульчинського району Вінницької області виявлено незаконну рубку 24 дерев різних порід та діаметрів (дерева, які відсутні у матеріалах відводу).

- у кварталі 140 виділі 9.2, де на площі 3,7 га проводилась рубка головного користування 2021 року на підставі лісорубного квитка від 04.03.2021 № 49 серії ВІ ЛРК № 004343, який виписано згідно матеріалів лісовпорядкування. Відповідно даного лісорубного квитка дозволяється заготовити 982 м3 деревини (ліквідної - 872 м3, в тому числі ділової - 192 м3, дров`яної - 626м3), дана ділянка в натурі відмежована, остовплена, в стадії розробки. При цьому за межами зазначеної ділянки розташованої на території Тульчинської об`єднаної територіальної громади Тульчинського району Вінницької області виявлено незаконну рубку 2 дерев породи дуб діаметром пня: 74 см. та 76 см. Також, у кварталі 140, виділі 5 на території Тульчинської об`єднаної територіальної громади Тульчинського району Вінницької області виявлено незаконну рубку 94 дерев різних порід та діаметрів.

Зі змісту Акта, а саме в графі відмітка про відмову від підписання керівником суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особою третім особам цього Акт, слідує, що станом на 17.12.2021 директор ДП «Тульчинський райагроліс» Іванютін А.М. та лісничий ДП «Тульчинський райагроліс» Дерев`янко А.М. відмовились підписати акт перевірки № 667 від 17.12.2021 п. 6 ст. 7 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За доводами прокурора у кварталі 141 виділі 3, кварталі 140 виділі 9.2 та кварталі 140 виділі 5 ДП «Тульчинський райагроліс» має місце незаконна вирубка 120 дерев.

В подальшому Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» 03.01.2022 здійснено розрахунки розміру шкоди, заподіяної лісу ДП «Тульчинський райагроліс» внаслідок незаконної рубки дерев, загальна сума яких склала 1 169 227,41 грн.?

З метою добровільного відшкодування вказаної шкоди Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області 07.07.2022 особисто вручено директору ДП «Тульчинський райагроліс» претензію № 1975/6/22 від 07.07.2022, про що міститься відповідна відмітка, яка залишилась без розгляду та задоволення, а шкода заподіяна посадовими особами ДП «Тульчинський райагроліс» внаслідок незаконної вирубки дерев до цього часу не відшкодованою.

Так, за доводами прокурора дії посадових осіб Державної екологічної інспекції у Вінницькій області щодо проведення заходу державного нагляду та складання акту перевірки ДП «Тульчинський райагроліс» не оскаржувались, що свідчить про дотримання вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».

Висновки господарського суду.

За статтею 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

В силу статті 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Статтею 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Перш за все, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

У відповідності до частини 3, 4 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Разом з тим, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Статтею 35 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища. Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об`єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об`єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі та додержання операторами вимог законодавства у сфері реєстрації викидів та перенесення забруднювачів і відходів.

Відповідно до статті 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, зокрема, у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Згідно Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Одними з основних завдань Держекоінспекції є: реалізація державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів; здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства, зокрема, щодо охорони, захисту, використання і відтворення лісів.

В даних правовідносинах, саме Державна екологічна інспекцію у Вінницькій області є органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

З метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Тульчинською окружною прокуратурою 06.08.2025 за № 02.55-2494вих-25 на адресу Державної екологічної інспекції у Вінницькій області надіслано лист щодо надання інформації про вжиті заходи щодо стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу ДП «Тульчинський райагроліс» ВОКСЛП «Віноблагроліс» .

Зі змісту отриманої відповіді від 07.08.2025 № 3362/12/25 вбачається, що екологічна інспекція з позовом про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу діяльністю ДП «Тульчинський райагроліс» ВОКСЛГІ «Віноблагроліс» в сумі 1 169 227,41 грн не зверталася, можливості самостійно звернутися до суду не має (внаслідок недостатнього фінансування на сплати судового збору) та не заперечує проти звернення Тульчинської окружної прокуратури з відповідним позовом.

Право органів місцевого самоврядування щодо подання позовів про стягнення завданої довкіллю шкоди ґрунтується на приписах статей 13, 142, 145 Конституції України; статей 15, 19, 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"; статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

До делегованих повноважень органів місцевого самоврядування згідно з вимогами п. б частини 1 статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належить здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Статтею 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Відтак прокурор який звернувся до суду з цим позовом виконав обов`язок попереднього повідомлення позивача відповідно до частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" (наявний у матеріалах справи лист).

Враховуючи, що позивачем Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області не вжито заходів щодо подання до суду відповідної позовної заяви, Керівник Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області звернулася з даним позовом до суду на захист інтересів держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції держави у спірних правовідносинах в порядку частини 3 статті 53 ГПК України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру" у зв`язку з нездійсненням позивачами, як суб`єктами, до компетенції яких віднесено відповідні повноваження, захисту інтересів держави в суді.

Таким чином суд встановив, що прокурор, звертаючись з позовом у цій справі обґрунтував, у чому полягають інтереси держави та необхідність їх захисту, вірно визначив органи, які мають компетенцію захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, підтвердив бездіяльність таких органів та дотримався процедури, передбаченої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", у зв`язку з чим доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву не знайшли свого підтвердження.

Відтак, враховуючи, що відповідне обґрунтування підставності здійснення представництва інтересів держави прокурором визначено в позові, яке судом визнано обґрунтованим, та яке цілком узгоджується з вимогами, що ставляться до питань представництва прокурором інтересів держави суд виходить із того, що звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави відповідає приписам статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України.

Відповідно до статей 16, 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Згідно вимог статті 17 Лісового кодексу України відповідач є постійним лісокористувачем, на якого чинним законодавством покладено обов`язок забезпечити охорону лісів на підвідомчій лісовому господарству території.

Частиною 2 статті 19 Лісового кодексу України визначено, що постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Відповідно до пункту 5 статті 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані, зокрема, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Статтею 86 Лісового кодексу України передбачено, що організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Статтею 93 Кодексу передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є запобігання порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.03.2018 у справі № 909/1111/16, та у постанові від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17.

Згідно статті 105 Лісового кодексу України особи, винні у порушенні лісового законодавства, зокрема у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників, порушенні порядку заготівлі та вивезення деревини, порушенні інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, несуть встановлену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність.

Відповідно до статті 107 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Згідно статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації заподіяної навколишньому природному середовищу шкоди.

Суд зазначає, що відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто є деліктною відповідальністю.

Частиною 1, пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування завданої шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди (частини 2 статті 1166 ЦК України).

Згідно зі статті 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Факт виявлення незаконної рубки лісу та відсутність безпосередньо у відповідача, як особи, зобов`язаної здійснювати контроль за збереженням лісів, будь-якої інформації з приводу даного факту та своєчасного його виявлення свідчить про наявність вини відповідача щодо неналежної охорони лісу (бездіяльність), внаслідок чого скоєно незаконне вирубування лісу. Схожий правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 906/366/20.

Суд вказує, що відповідно до наданого прокуратурою Акту, кількість зрубаних дерев дорівнює 120 шт., що свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків.

Відповідач здійснює свою господарську діяльність як постійний лісокористувач, має можливість належним чином здійснювати охорону і захист лісу постійно. До суду не подано доказів того, що відповідач не здійснював свою господарську чи будь-яку іншу діяльність напередодні виявлення незаконної рубки лісу.

За наявних обставин відповідачем не було належним чином реалізовано своїх можливостей та не було дотримано своїх обов`язків. Як наслідок це призвело до вирубки 120 шт дерев та нанесло державі збитків.

Окремо слід зазначити, що відповідно до статті 4 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" одним із принципів охорони навколишнього природного середовища є запобіжний характер заходів щодо охорони навколишнього природного середовища. Тобто, такі заходи покликані усувати будь-які можливості незаконного впливу іншими особами на природній фонд та запобігати вчиненню цих порушень - в першу чергу. Лише потім завданнями охорони навколишнього природного середовища постає вчинення дій щодо зупинення виявлених порушень та запобігання їх продовження.

Відповідачем не надано жодних доказів відсутності його вини та вчинення ним належних та достатніх дій, спрямованих на збереження та охорону лісів та недопущення самовільної рубки лісу. Натомість, вбачається, що всі дії вчинені відповідачем на охорону та збереження лісу виявились недостатніми та не забезпечили схоронність лісових ресурсів.

Тож суд приходить до висновку про наявність складу цивільного правопорушення та правових підстав для задоволення позовних вимог прокурора.

В контексті наведених вище висновків суду, відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді не вчинення всіх необхідних дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно.

Розмір збитків встановлено Актом та розрахунком відповідача приймається судом в повному обсязі та визнається беззаперечним доказом обсягу нанесених державі збитків через недотримання положень законодавства України у природоохоронній сфері. Тож, суд вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі.

Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема:

щодо того, що останнім не було отримано Акта № 667/ВН від 17.12.2021 та відповідачу не відомо про результати перевірки, спростовується тим, що в графі відмітка про відмову від підписання керівником суб`єкта господарювання або уповноваженої ним особою третім особам цього Акта відмічено: станом на 17.12.2021 директор ДП «Тульчинський райагроліс» Іванютін А.М. та лісничий ДП «Тульчинський райагроліс» Дерев`янко А.М. відмовились підписати акт перевірки № 667 від 17.12.2021 п. 6 ст. 7 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, тобто фактично останні були присутні та були ознайомлені з даним фактом;

щодо того, що визначення та документарне оформлення ознак ступеня припинення росту дерев, що є базою для обрахунку розміру шкоду за незаконну вирубку дерев позивачем здійснено не в ході проведення перевірки на місцевості 17.12.2021 та/або при складенні акта перевірки № 667/ВН від 17.12.2021, а лише при оформленні письмової претензії про відшкодування матеріальної шкоди (07.07.2022) тобто після завершення перевірки. При цьому позивачем для обчислення розміру шкоди взято за основу дані, які відображені у польових перелікових відомостях від 17.12.2021 щодо переліку пнів зрубаних дерев, та в яких зазначені: характеристика (сухостійні/сироростучі), кількість порубаних дерев та діаметри пнів, проте за оводами відповідача у вказаних відомостях переліку пнів зрубаних дерев відсутня інформація про ознаки зрубаних дерев (до ступеня припинення росту або до ступеня неприпинення росту) суд зазначає наступне:

в даному випадку важливим є й те, що не погоджуючись із розміром заявленої шкоди, відповідач не надав власного обґрунтованого розрахунку, водначас Акт перевірки № 667/ВН від 17.12.2021 не був оскаржений у судовому порядку відповідачем.

Просте заперечення суми позову без подання альтернативних вихідних даних, не спростовує позицію Прокурора.

Верховний Суд неодноразово звертався до стандарту доказування "баланс імовірностей" та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19).

У постанові від 11.01.2023 у справі № 924/1234/21 Верховний Суд зазначив, що суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (пункт 64).

Беручи до уваги наведене, Державна екологічна інспекція у Вінницькій області зазнала шкоди у розмірі 1 169 227,41 грн. Протиправна бездіяльність відповідача, що мала наслідком незаконну рубку лісу, спричинила втрату лісових ресурсів. Отже, суд встановив елемент складу правопорушення причинний зв`язок. Відповідач відсутності своєї вини не довів. Тому наявній останній елемент складу цивільного правопорушення вину. Зазначене є підставою для задоволення позову в повному обсязі.

Отже, враховуючи обставини справи та надані сторонами докази, суд вважає доведеною Прокурором обставину завдання відповідачем шкоди у розмірі 1 169 227,41 гривень.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Щодо строку позовної давності заявленої відповідачем суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, надавши їм належну правову оцінку, урахувавши аргументи сторін наведені в позовні заяві, заявах, поясненнях, запереченнях на пояснення , суд робить такі висновки.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог,суд суд вважає за необхідне надати оцінку позовній давності, про застосування якої просив відповідач.

Згідно ст.261 ЦКУ перебіг позовної давності починається від дня,коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або особу,яка його порушила.

До даних правовідносин підлягає застосуванню строк позовної давності в три роки, тобто граничних строк подання позову становить (15.12.2024).

В той же час, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020.

Постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID_19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року на всій території України.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану. Відповідно до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії. ЦК України передбачає виключення із загального правила (спеціальний порядок, правила), яке і має застосовуватися, якщо перебіг позовної давності відбувається під час воєнного стану. Таким виключенням є зупинення перебігу позовної давності.

15 березня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№ 2120-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії.

Продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

Тобто з 15 березня 2022 року зупинився облік строків позовної давності для будь-яких зацікавлених у судовому захисті осіб, в тому числі й перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування воєнного стану.

З урахуванням того, що строк позовної давності звернення до суду з позовом повинен був сплисти 15.12.2024, але з урахуванням вищезазначених нормативних актів під час дії карантину та воєнного стану, суд приходить до висновку , що прокурором при зверненні до суду з позовом 11.08.2025 строк позовної давності не пропущено та відсутні правові підстави для задоволення заяви відповідача про відмову у задоволенні позову у зв`язку з закінченням строків позовної давності.

Вирішення питання щодо судових витрат, підсумки розгляду справи.

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

В силу частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то витрати зі сплати судового збору покладаються судом на відповідача повністю. Зважаючи на те, що саме прокуратурою подано позовну заяву та сплачено судовий збір, стягнення цих витрат відбувається на користь заявника прокуратури.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Тульчинський райагроліс» Вінницького обласного комунального спеціалізованого підприємства «Віноблагроліс» (автодорога Немирів-Ямпіль, 41км+982м Тульчинська територіальна громада. Тульчинський район. Вінницька область, 23608, ) на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області матеріальну шкоду, завдану правопорушенням природоохоронного законодавства, сумі 1 169 227,41 грн на рахунок: ГУК у Вінницькій області/м. Тульчин 24062100; ; банк - Казначейство України (ел. адм. подат.); р/р UA0002810.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства «Тульчинський райагроліс» Вінницького обласного комунального спеціалізованого підприємства «Віноблагроліс» (автодорога Немирів-Ямпіль, 41км+982м Тульчинська територіальна громада. Тульчинський район. Вінницька область, 23608, ) на користь Вінницької обласної прокуратури судовий збір в сумі 17 538,41 гривень (отримувач коштів: Вінницька обласна прокуратура, код ЄДРІПОУ 02909909, банк отримувача: ДКСУ м. Київ, МФО 820172, рахунок: UA0003988).

4. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник судового рішення направити сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Повне рішення складено 16 лютого 2026 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи