УХВАЛА

16 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 906/377/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М.,

розглянувши заяву (клопотання) фізичної особи-підприємця Кузьменка Володимира Олександровича

про зупинення виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025

у справі за позовом Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі:

1) Міністерства оборони України;

2) Звягельської квартирно-експлуатаційної частини (району);

3) Житомирської обласної державної адміністрації

до фізичної особи-підприємця Кузьменка Володимира Олександровича,

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні землями оборони шляхом визнання недійсним договору оренди в частині та застосування наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИВ:

Житомирська спеціалізована прокуратура у сфері оборони в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Звягельської квартирно-експлуатаційної частини (району) (далі - Звягельська КЕЧ) та Житомирської обласної державної адміністрації (далі - позивач-3, Житомирська ОДА) звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця Кузьменка Володимира Олександровича (далі - відповідач, ФОП Кузьменко В. О., скаржник) з вимогами про усунення перешкод державі у здійсненні нею права користування та розпорядження землями оборони шляхом:

- визнання недійсним договору оренди № 1/2016 від 01.08.2016 з усіма змінами в частині передачі Звягельською КЕЧ ФОП Кузьменку В.О. в оренду асфальтованого танцювального майданчика площею 150 м2 військового містечка АДРЕСА_1;

- застосування наслідків недійсності правочину, шляхом зобов`язання ФОП Кузьменка В. О. повернути Звягельській КЕЧ за актом повернення частину земельної ділянки з кадастровим номером :00:038:0352, що передана в оренду під асфальтованим танцювальним майданчиком площею 150 м2 військового містечка НОМЕР_2, розташованого у АДРЕСА_1 привівши земельну ділянку у стан, придатний для подальшого використання за цільовим призначенням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір оренди нерухомого військового майна № 1/2016 від 01.08.2016 є удаваним правочином, оскільки у ньому сторони фактично приховали укладення договору оренди земельної ділянки.

Господарський суд Житомирської області рішенням від 03.09.2025 у задоволенні позову відмовив.

Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 25.11.2025 рішення Господарського суду Житомирської області від 03.09.2025 у справі № 906/377/25 скасував та позов задовольнив. Постановив визнати недійсним договір оренди від 01.08.2016 № 1/2016, ФОП Кузьменку В. О. повернути Звягельській квартирно-експлуатаційній частині (району) за актом повернення частину земельної ділянки з кадастровим номером :00:038:0352, що передана в оренду під асфальтованим танцювальним майданчиком площею 150 м2 військового містечка НОМЕР_2, розташованого у АДРЕСА_1 привівши земельну ділянку у стан, придатний для подальшого використання за цільовим призначенням, стягнути з ФОП Кузьменка В. О. на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону 4844,80 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 7267,20 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

До Верховного Суду від ФОП Кузьменка В. О. через підсистему "Електронний суд" надійшла касаційна скарга, в якій відповідач просив скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 повністю та залишити в силі рішення Господарського суду Житомирської області від 03.09.2025.

Верховний Суд ухвалою від 29.01.2026 відкрив касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою і ухвалив здійснити перегляд оскаржуваного судового рішення у відкритому судовому засіданні 18.02.2026.

Водночас до Верховного Суду від скаржника надійшла заява (клопотання) про зупинення виконання судового рішення у справі.

ФОП Кузьменко вказує, що 26.12.2025 видано наказ (на виконання постанови суду апеляційної інстанції), відповідно до якого зобов`язано ФОП Кузьменка В. О. повернути Звягельській КЕЧ (району) за актом повернення частину земельної ділянки з кадастровим номером :00:038:0352, що передана в оренду під асфальтованим танцювальним майданчиком площею 150 м2 військового містечка № НОМЕР_1 , розташованого у АДРЕСА_1 привівши земельну ділянку у стан, придатний для подальшого використання за цільовим призначенням.

Виконання такого наказу до моменту перегляду справи у суді касаційної інстанції, на думку скаржника, може призвести до того, що такий об`єкт матеріального світу, як заасфальтований танцювальний майданчик площею 150 м2, може втратити своє існування, оскільки прокурор вимагає приведення його у стан земельної ділянки, придатної до використання за цільовим призначенням, що фактично означає знесення асфальтного покриття.

Відповідач зазначає, що після приведення об`єкта оренди - асфальтованого танцювального майданчика у вигляд земельної ділянки, придатної для подальшого використання за цільовим призначенням, відновити права відповідача буде неможливо, навіть при постановленні касаційною інстанцією позитивного для нього рішення.

Також оскаржуваною постановою стягнуто з ФОП Кузьменка В.О. на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону витрати зі сплати судового збору в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 12 112,00 грн. Однак скаржник вказує, що стягнення з нього грошових коштів у такому розмірі завдасть йому значних матеріальних втрат та у разі задоволення касаційної скарги, фактично призведе до втрати вказаних коштів, оскільки стягнути їх з прокуратури, яка фінансується з державного бюджету, фактично буде неможливо, або потрібно буде звертатися із відповідним позовом до суду.

Суд звертає увагу, що у тексті заяви (клопотання) скаржник наводить підстави для зупинення виконання оскаржуваної постанови як такої, що підлягає примусовому виконанню, а у прохальній частині просить зупинити дію постанови суду апеляційної інстанції. Виходячи з принципу забезпечення розумності балансу між правовою визначеністю і формалізмом, беручи до уваги те, що постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 підлягає примусовому виконанню, Суд розглядає питання щодо зупинення виконання судового рішення, а не його дії.

Верховний Суд зазначає, що частиною першою статті 332 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення виконання (дії) судових рішень має бути мотивованим, містити підстави для зупинення дії судового рішення, підтверджені належними доказами. У клопотанні заявник повинен навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання (дії) судових рішень у разі, якщо вони будуть скасовані.

Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення, суд враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, необхідності забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, а також осіб, які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки тощо.

Метою зупинення виконання судових рішень або зупинення їх дії є запобігання невідворотним негативним наслідкам, які можуть виникнути з огляду на виконання судового рішення, що набрало законної сили, у випадку його скасування судом касаційної інстанції.

Крім того, слід зазначити, що виконання зупиняється, якщо це утруднить чи зробить неможливим поворот виконання судового рішення. Однією із таких підстав може бути наявність триваючого виконавчого провадження. Однак і ця обставина не є безумовною підставою для зупинення виконання оскарженого рішення суду.

Водночас слід зауважити, що наслідки, на які посилається скаржник, по суті є результатом задоволення позовних вимог у справі і необхідністю виконання судового рішення, що набрало законної сили, а доводи у заяві зводяться до ймовірності настання негативних наслідків та не вказують на ті обставини, за яких поворот виконання рішення суду буде утруднений чи неможливий.

Колегія суддів, розглянувши доводи на обґрунтування необхідності зупинення виконання оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, зазначає таке.

З приводу твердження скаржника щодо неможливості стягнення з прокуратури на його користь судового збору у розмірі 12 112,00 грн Суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Водночас відповідно до частини першої статті 3 вказаного Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

З огляду на викладене Суд відхиляє доводи скаржника щодо неможливості стягнення з прокуратури судового збору на його користь у разі задоволення касаційної скарги у цій справі, оскільки держава забезпечує виконання рішень суду за відповідною бюджетною програмою на законодавчому рівні.

Щодо тверджень ФОП Кузьменка В. О. про неможливість відновлення його прав у разі задоволення касаційної скарги після приведення спірної земельної ділянки у стан, придатний для подальшого використання за цільовим призначенням, колегія суддів вказує, що, як встановили суди, цільове призначення спірної земельної ділянки - для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України, а доводи скаржника щодо неможливості відновлення його прав у разі задоволення касаційної скарги не є переконливими та не узгоджуються з цільовим призначенням спірної земельної ділянки.

Ураховуючи також те, що зупинення виконання судових рішень з огляду на приписи статей 294, 332 ГПК України є правом, а не обов`язком суду, з огляду на необхідність забезпечення балансу прав та інтересів сторін на стадії касаційного провадження, з урахуванням наданих скаржником доказів та наведених обґрунтувань, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зупинення виконання оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, 314, 332 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви (клопотання) фізичної особи-підприємця Кузьменка Володимира Олександровича про зупинення виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 у справі № 906/377/25 до закінчення її перегляду у касаційному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський