РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.02.2026Справа № 910/12029/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Лиськова М.О. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

За позовом Акціонерного товариства "КОМІНБАНК"

вул. Бульварно-Кудрявська, 6, м. Київ, 04053

до 1. ОСОБА_1

АДРЕСА_1

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ТПК ПРОМІНВЕСТ"

вул. Генерала Шаповала, 2А, кв.211, м. Київ, 03035

за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАНКО"

(вул. Генерала Шаповала, 2, офіс 111, м. Київ, 03035)

про стягнення 608 437,22 грн та звернення стягнення на предмет застави

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "КОМІНБАНК" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до 1. ОСОБА_1 та 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ТПК ПРОМІНВЕСТ" про стягнення 608 437,22 грн та звернення стягнення на предмет застави.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 року було прийнято справу до провадження, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДАНКО".

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідачів про розгляд справи судом та про їх право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 29.09.2025 була направлена та доставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ТПК ПРОМІНВЕСТ" в його Електронний кабінет, що підтверджується Довідкою про доставлення процесуального документа до електронного кабінету 29.09.2025.

Означену ухвалу також направлено ОСОБА_1 за офіційною адресою місцезнаходження, однак поштове відправлення повернуто до суду з посиланням на закінчення встановленого терміну зберігання.

Вказаний лист було направлено за офіційною адресою місцезнаходження відповідача, яка міститься у ЄДР, та надавалась у ЄДР самим відповідачем, а відтак, неотримання відповідачем поштового відправлення за вказаною ним самим адресою є свідомим діянням (бездіяльністю) самого відповідача, тому всі несприятливі наслідки такого неотримання покладаються на нього самого.

Отже відповідачі належним чином повідомлені про розгляд справи №910/12029/25.

28.10.2025 представником відповідачів подано клопотання про поновлення пропущеного строку на подачу відзиву та продовження строків на підготовку відзиву до 12.11.2025, яке задоволено судом.

12.11.2025 представником відповідачів подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечують повністю, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність.

12.11.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю "ТПК ПРОМІНВЕСТ" подано клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача, а саме - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДАНКО".

Відповідно до вимог ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ГПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

З вказаного вбачається, що законодавцем визначено позивача як суб`єкта, що може реалізувати своє право на залучення співвідповідача у справі.

З огляду на вказане, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ТПК ПРОМІНВЕСТ" про залучення співвідповідача.

12.11.2025 представником відповідача-1 подано клопотання про закриття провадження у справі, в якому просить закрити провадження у частині позовних вимог, що заявлені до фізичної особи ОСОБА_1 , який не є суб`єктом підприємницької діяльності.

Розглянувши вказане клопотання, суд відмовляє у його задоволенні виходячи із наступного.

Положення пункту 1 частини першої ст. 20 Господарського процесуального кодексу України не пов`язують також належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці, з об`єднанням таких позовних вимог із вимогами до особи - боржника за основним зобов`язанням.

Спір щодо правочину, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду, якщо таке основне зобов`язання є господарським і спір щодо нього підлягає розгляду за правилами господарського судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №753/12916/15-ц).

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

13 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАНКО», надалі - «Третя особа» та Акціонерним товариством «КОМІНБАНК» (попереднє найменування - Акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк»), надалі - «Кредитор/Позивач» було укладено Договір № 138/19 про відкриття мультивалютної відновлювальної кредитної лінії, надалі - «Кредитний договір», згідно з яким Третій особі надано мультивалютну відновлювальну кредитну лінію з лімітом 2 276 256,00 грн. строком до 12.09.2024 року.

Пунктом 4.2.5. Кредитного договору 1, Кредитор має право вимагати дострокового погашення заборгованості Позичальника за Кредитним договором, включаючи прострочену та строкову/поточну заборгованість за Кредитом та/або процентами/комісіями, та/або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані проценти/комісії та неустойку (пеню, штрафи) у випадку порушення Позичальником будь-яких грошових зобов`язань за цим Договором; та/або порушення Позичальником та/або будь-яким боржником будь-яких зобов`язань та/або умов будь-яких з договорів забезпечення.

У випадку такої вимоги Кредитора про дострокове повернення заборгованості за цим Договором, в тому числі Кредиту, сплати Процентів та інших платежів/сум, які підлягають сплаті Позичальником на користь Кредитора за цим Договором, заборгованість/кошти стають негайно належними до сплати та мають бути повернені/ сплачені впродовж 30 календарних днів (або в інший строк, що вказаний у такому листі-повідомленні (вимозі) Кредитора) з дня направлення Кредитором на адресу Позичальника відповідного листа- повідомлення (вимоги).

Відповідно до п. 4.2.6 Кредитного договору 1, у випадку порушення Позичальником умов Договору в частині повернення (в т.ч. дострокового) заборгованості за Договором, зокрема повернення кредиту (в тому числі частково, згідно з Графіком), сплати процентів, комісій, неустойки (штрафів, пені), а також в інших випадках, прямо не передбачених Договором, Кредитор має право на стягнення такої заборгованості будь-яким не забороненим чинним законодавством способом, в тому числі шляхом договірного списання.

Для забезпечення виконання Третьою особою зобов`язань за Договором № 138/19 про відкриття мультивалютної відновлювальної кредитної лінії, 13 вересня 2019 року між Позивачем та ОСОБА_2 , надалі - «Відповідач 1» було укладено Договір поруки № 138/19-П1, надалі - «Договір поруки 1».

За умовами п. 1.2. Договору поруки 1 Відповідач 1 поручився перед Позивачем за виконання Третьою особою в повному обсязі зобов`язань за Кредитним договором.

Для забезпечення виконання Третьою особою зобов`язань за Договором № 138/19 про відкриття мультивалютної відновлювальної кредитної лінії, 13 вересня 2019 року між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПК ПРОМІНВЕСТ», надалі - «Відповідач 2» було укладено Договір поруки № 138/19-П2, надалі - «Договір поруки 2».

За умовами п. 1.2. Договору поруки 2 Відповідач 2 поручився перед Позивачем за виконання Третьою особою в повному обсязі зобов`язань за Кредитним договором.

26 жовтня 2022 року, для забезпечення виконання Третьою особою зобов`язань за Кредитним договором 1 між Позивачем та Відповідачем 2 було укладено Договір застави транспортного засобу № 138/19-З-2, надалі - «Договір застави 1».

У відповідності до п. 1.2. Договору застави 1, предметом застави є транспортний засіб, а саме: автомобіль марки AUSTERAS, модель ASR-2, тип - спеціалізований напівпричіп НОМЕР_9, 2013 року випуску, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дата першої реєстрації 25.03.2014 року, дата реєстрації 16.05.2022 року, який належить Відповідачу 1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_2 , виданого 5341.

Позивач належним чином виконавши свої зобов`язання за договором в повному обсязі надав Третій особі кредитні кошти, що підтверджується банківською випискою за період з 13.09.2019 по 12.09.2025.

Натомість, як вказує Позивач, Третя особа взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту не виконав, у зв`язку з чим у Третьої особи виникла прострочена заборгованість за кредитними договорами. У зв`язку з невиконанням Третьою особою взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, загальний розмір заборгованості Третьої особи перед Позивачем за Кредитним договором становить 608 437,22 грн, з яких: - сума простроченої заборгованості за кредитом - 534 459,12 грн.; - сума простроченої заборгованості за відсотками - 73 978,10 грн. Дана заборгованість підтверджується: - Розрахунком заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНКО» за Договором №138/19 про відкриття мультивалютної відновлювальної кредитної лінії від 13 вересня 2019 року та банківськими Виписками по рахунку Третьої особи.

Звертаючись до суду із позовом, Позивач вказує, що Третьою особою порушені взяті на себе за Кредитними договорами зобов`язання щодо погашення кредиту, у зв`язку з чим у Третьої особи перед Позивачем виникла заборгованість, Позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново - господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Укладений між Позивачем та Третьою особою договір, який за своєю суттю відноситься до кредитного договору, є підставою для виникнення у сторін за цим договором кредитних правовідносин відповідно до ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України (ст.ст. 11,202,509 Цивільного кодексу України), і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання його сторонами.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Позивач зазначає, що згідно вимог 204 Цивільного кодексу України укладений Позивачем та Третьою особою кредитний договір, між Позивачем та Відповідачами договори поруки, між Позивачем та Відповідачем 2 договори застави, як правочини є правомірними на час розгляду справи, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом, і їх недійсність не була визнана судом, а тому зазначені договори в силу вимог ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами, і зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Водночас вимогами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною першою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №906/310/19.

Відповідно до частин першої, другої статті 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом частин першої, другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як неодноразово зауважувалося, термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України) (див. пункти 34, 35, 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17 та пункти 6.20 - 6.24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі N 910/1238/17).

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею).

Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється.

Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18).

Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 Цивільного кодексу України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 Цивільного кодексу України).

Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті).

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 Цивільного кодексу України).

Відтак закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України.

Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання, що також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі N 444/9519/12.

За твердженням Позивача, яка належними та допустимими доказами не спростовано Відповідачами, Третя особа взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконано, в обумовлені строки кредитні кошти не повернуто, у зв`язку з чим, у Третьої особи наявна заборгованість перед Позивачем з погашення отриманого кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «ДАНКО» за Договором № 138/19 про відкриття мультивалютної відновлювальної кредитної лінії від 13 вересня 2019 року та банківськими Виписками по рахунку Третьої особи. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Також, як було зазначено вище, між Позивачем та Відповідачем 1, Відповідачем 2 було укладено Договори поруки.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлено у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов`язання, виникає декілька самостійних зобов`язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов`язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.

Порука декількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов`язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

Відтак, у спірних правовідносинах, зважаючи на укладення окремих договорів поруки, кожен з поручителів є солідарним з позичальником боржником перед кредитором, проте, такі поручителі не є солідарними боржниками між собою, у зв`язку з чим, заборгованість підлягає до стягнення з кожного поручителя окремо, а не солідарно з усіх поручителів.

Вказана позиція знайшла своє підтвердження в Постанові Західного апеляційного господарського суду від 03 липня 2023 року у справі 914/1687/22 та Постанові Верховного Суду у справі № 914/1663/23 від 02.10.2024 року.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

З огляду на викладене, оскільки Третьою особою за Генеральним кредитним договором укладено два окремих договори поруки з двома поручителями, а умови окремих договорів поруки не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою, то вказані поручителі за окремими договорами поруки не несуть солідарної відповідальності перед позивачем, однак відповідальність кожного з поручителів перед позивачем є солідарною разом із позичальником як боржником за основним зобов`язанням, що випливає з пунктів 1.1 кожного окремого договору поруки.

Відтак, з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором позичальника (боржника за основним зобов`язанням) з кожним із поручителів кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.

Також, як було зазначено вище, між Позивачем та Відповідачем 2 було укладено договори застави.

Відповідно до ст. 576 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про заставу» предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права)(майбутній урожай, приплід худоби тощо), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Статтею 589 Цивільного кодексу України визначено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Аналогічний припис міститься в ст. 19 Закону України «Про заставу».

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 590 Цивільного кодексу України).

Статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено порядок реалізації предмета забезпечувального обтяження за рішенням суду. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону.

У відповідності до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Як встановлено судом, Позивачем, до початку процедури звернення стягнення, зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави за Договором застави транспортного засобу 138/19-З-2 від 26.10.2022 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 95777176 від 17.02.2025.

У відповідності до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Як встановлено судом, позивачем, з метою пошуку інших обтяжувачів, 08 вересня 2025 року було здійснено попередній пошук, за наслідками якого було виявлено, що відповідно рухомого майна ТОВ «ТПК ПРОМІНВЕСТ» існує обтяження на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Так, на виконання вказаної вимоги Закону, Позивачем 09 вересня 2025 року було направлено повідомлення № 06.2/3561 - на адресу ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , котрий є обтяжувачем рухомого майна ТОВ «ТПК ПРОМІНВЕСТ», .

Так, позивачем на надано суду доказів погашення заборгованості відповідачами. Відповідачами обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість їх звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, як кредитор має право обирати спосіб стягнення заборгованості, в тому числі одночасно звертаючись із вимогою про стягненням заборгованості та вимогою про зверненням стягнення на предмети застави.

За вказаних обставин, ураховуючи, що забезпечене заставою зобов`язання за Генеральним кредитним договором третьою особою не виконано, заборгованість перед банком в сумі 608 437,22 грн, з яких: - сума простроченої заборгованості за кредитом - 534 459,12 грн; - сума простроченої заборгованості за відсотками - 73 978,10 грн (обґрунтований розмір встановленій судом під час розгляду спору, що підтверджується матеріалами справи) за основним боргом (кредитом) та за процентами за користування кредитом не сплачена, суд дійшов висновку, що позивачем у відповідності до вище вказаних норм Цивільного кодексу України, Закону України "Про заставу", Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та умов договору застави майна, правомірно заявлені позовні вимоги про звернення стягнення на майно за договором застави № 69/2018/КОД-КБ-ГКД-З10 від 01.08.2023, а саме: транспортний засіб марки Mercedes-Benz, моделі S400, 2017 року випуску, двигун № НОМЕР_5 , кузов № НОМЕР_6 , колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_7 , що на праві власності належить відповідачу шляхом продажу зазначеного майна на аукціоні (публічних торгах) за ціною, визначеною відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аргументи та заперечення відповідачів, що наведені у відзиві на позовну заяву, суд розглянув і відхилив, як такі що не спростовують заявлених позовних вимог. Окрім того, суд звертає увагу представника відповідачів, що Подання до суду недостовірної інформації, зокрема посилань на неіснуючі постанови та правові позиції Верховного Суду становить порушення принципу добросовісності користування процесуальними правами. Водночас подання до суду процесуальних документів, згенерованих ШІ, за відсутності фахової перевірки, свідчить про неналежне виконання професійних обов`язків і недобросовісне користування учасником справи процесуальними правами, що може бути кваліфіковано як вияв неповаги до суду.

Підсумовуючи наведене, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення більш вірогідних доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та в рахунок погашення заборгованості третіх осіб перед позивачем за генеральний кредитний договір №138/19 від 13.09.2019 в загальній сумі 608437,22 грн., звернути стягнення на майно за договором застави транспортного засобу №138/19-З-2 від 26 жовтня 2022, а саме: автомобіль марки AUSTERAS, модель ASR-2, тип - спеціалізований напівпричіп НОМЕР_9, 2013 року випуску, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дата першої реєстрації 25.03.2014 року, дата реєстрації 16.05.2022 року, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ТПК ПРОМІНВЕСТ» на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_2 , виданого 5341 шляхом продажу зазначеного майна на аукціоні (публічних торгах) за ціною, визначеною відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з поручителя ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 ( АДРЕСА_2 ), який є солідарним боржником з позичальником Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАНКО» () на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМІНБАНК» (04053, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 6, ) заборгованість за Договором № 138/19 про відкриття мультивалютної відновлювальної кредитної лінії від 13 вересня 2019 року (з усіма змінами та доповненнями) у загальному розмірі 608 437,22 гри (шістсот вісім тисяч чотириста тридцять сім гривень 22 копійки), з яких: - сума простроченої заборгованості за кредитом -534 459,12 грн (п`ятсот тридцять чотири тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять гривень 12 копійок); - сума простроченої заборгованості за відсотками - 73 978,10 грн (сімдесят три тисячі дев`ятсот сімдесят вісім гривень 10 копійок).

3. Стягнути з поручителя ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТПК ПРОМІНВЕСТ» (03035, місто Київ, вул. Шаповала Генерала, будинок 2а, офіс 211, ), який є солідарним боржником з позичальником Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАНКО» () на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМІНБАНК» (04053, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 6, ) заборгованість за Договором № 138/19 про відкриття мультивалютної відновлювальної кредитної лінії від 13 вересня 2019 року (з усіма змінами та доповненнями) у загальному розмірі 608 437,22 гри (шістсот вісім тисяч чотириста тридцять сім гривень 22 копійки), з яких: - сума простроченої заборгованості за кредитом - 534 459,12 грн (п`ятсот тридцять чотири тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять гривень 12 копійок); - сума простроченої заборгованості за відсотками - 73 978,10 грн (сімдесят три тисячі дев`ятсот сімдесят вісім гривень 10 копійок).

4. Звернути стягнення на майно, передане у заставу відповідно до Договору застави транспортного засобу № 138/19-З-2 від 26 жовтня 2022, а саме: автомобіль марки AUSTERAS, модель ASR-2, тип - спеціалізований напівпричіп НОМЕР_9, 2013 року випуску, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дата першої реєстрації 25.03.2014 року, дата реєстрації 16.05.2022 року, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ТПК ПРОМІНВЕСТ» на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_2 , виданого 5341 на користь на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМІНБАНК» (04053, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 6, ) в рахунок погашення заборгованості за Договором № 138/19 про відкриття мільтивалютної відновлювальної кредитної лінії від 13 вересня 2019 року в розмірі 608 437,22 грн (шістсот вісім тисяч чотириста тридцять сім гривень 22 копійки), з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом - 534 459,12 грн (п`ятсот тридцять чотири тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять гривень 12 копійок); сума простроченої заборгованості за відсотками - 73 978,10 грн (сімдесят три тисячі дев`ятсот сімдесят вісім гривень 10 копійок) шляхом реалізації предмета застави на публічних торгах із встановленням початкової ціни продажу на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна у межах процедури виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

5. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТПК ПРОМІНВЕСТ» (03035, місто Київ, вул. Шаповала Генерала, будинок 2а, офіс 211, ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМІНБАНК» (04053, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 6, ) 3 650,63 грн. судового збору.

6. Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 ( АДРЕСА_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМІНБАНК» (04053, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 6, ) 3 650,63 грн. судового збору.

7. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов