РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.02.2026Справа № 910/14813/25
Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Г.П. Бондаренко-Легких, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №910/14813/25.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУГ ПОДІЛЛЯ» (29008, м. Хмельницький, вул. Тернопільська, буд. 13, кімната 305)

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Параміта» (02092, м. Київ, вул. Алматинська, буд. 12)

про стягнення 385 781, 00 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БУГ ПОДІЛЛЯ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Параміта» про стягнення 385781, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов спрощеного договору поставки, після отримання від позивача 100% передоплати за товар не здійснив поставку товару в повній мірі та відмовився допоставити недопоставлений товар або повернути різницю в коштах за недопоставлений товар у розмірі 385 781, 00 грн.

02.12.2025 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій вирішив розгляд справи №910/14813/25 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

І. Фактичні обставини, встановлені судом.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Параміта», як постачальник (відповідача) виставило Товариству з обмеженою відповідальністю «БУГ ПОДІЛЛЯ», як покупцю (позивач) рахунки №О000000016 від 04.09.2023 на суму 850 000, 00 грн та №29 від 15.11.2023 на суму 365 500, 00 грн на поставку піску (товару) у загальній кількості 1430 т. на загальну суму 1 215 500, 00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «БУГ ПОДІЛЛЯ» оплатило в повному обсязі виставлені ТОВ «Компанія Параміта» рахунки, що підтверджується платіжними інструкціями №956461131 від 08.09.2023, №956461253 від 27.09.2023, №956461310 від 05.10.2023, №956461338 від 11.10.2023, №956461429 від 25.10.2023, №956461536 від 17.11.2023.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Параміта» поставило ТОВ «БУГ ПОДІЛЛЯ» за видатковими накладними №1 від 11.09.2023, №2 від 12.09.2023, №3 від 13.09.2023, №21 від 16.11.2023, №22 від 17.11.2023, №23 від 20.11.2023, №24 від 22.11.2023 обумовлений товар на загальну суму 829 719, 00 грн.

Відтак, вартість непоставленого товару (піску) складає 385 781, 00 грн.

22.10.2025 покупець надіслав на адресу місцезнаходження ТОВ «Компанія Параміта» вимогу вих. №21/10/25 від 21.10.2025, в якій вимагав протягом 7 днів з моменту отримання даної вимоги здійснити поставку піску у кількості 453,82 т. або повернути попередньо сплачені кошти за недопоставлений товар у сумі 385 781, 00 грн.

Однак заходи досудового врегулювання спору бажаного результату для позивача не принесли.

З огляду на зазначені обставини позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 385 781, 00 грн попередньої оплати.

ІI. Предмет та підстави позову.

Предметом позову у справі є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 385 781, 00 грн.

III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

Позивач здійснив повну переплату за поставку обумовленого товару у розмірі 1 215 500, 00 грн. Відповідач, у свою чергу, поставив позивачу товар на загальну суму 829 719, 00 грн.

Станом на момент звернення позивача до суду, відповідач не поставив позивачу товар у кількості 453,82 т. та не повернув грошові кошти попередньої оплати за непоставлений товар.

IV. Обґрунтування вирішення спору за наявними матеріалами справи.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 02.12.2025 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: м. Київ, вул. Алматинська, буд. 12.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи повернення поштового відправлення, ухвала суду від 02.12.2025 була повернена до Господарського суду міста Києва 07.01.2026, у зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

Згідно із частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

Також у відповідності до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Окрім цього, відповідач має зареєстрований в порядку частини 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України електронний кабінет ЄСІТС, у зв`язку з чим відповідачу відомо про те, що позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд також зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі №910/14813/25 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідач правом на подання відзиву в даній справі не скористався.

Приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи №910/14813/25, відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином, втім відзив або заяву про продовження/поновлення строку для його подання до суду не подав, а відтак, відповідач не скористався наданим йому правом на подання відзиву, з огляду на що суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

V. Оцінка судом доказів та висновки суду.

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- чи підтверджується факт існування між сторонами договірних зобов`язань та в якій формі вони були узгоджені?

- чи підтверджується факт здійснення позивачем попередньої оплати?

- чи підтверджується факт, що відповідач поставив позивачу товар не в повному обсязі?

- чи є заперечення відповідача обґрунтованими?

- чи підлягають позовні вимоги задоволенню з огляду на обраний позивачем спосіб захисту порушеного права?

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (частина 1, пункт 2 частини 2 стаття 11 Цивільного кодексу України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частина 1, 2 стаття 202 Цивільного кодексу України).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 стаття 203 Цивільного кодексу України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 стаття 205 Цивільного кодексу України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами (частина 1 стаття 207 Цивільного кодексу України).

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (частина 2 стаття 205 Цивільного кодексу України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина 1 стаття 639 Цивільного кодексу України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина 2 стаття 638, частина 1 стаття 640, частина 1 стаття 641, частина 1-2 стаття 642 Цивільного кодексу України).

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 стаття 173 Господарського кодексу України; чинний на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність 28.08.2025).

Господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України; чинний на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність 28.08.2025).

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями (частина 1 стаття 179 Господарського кодексу України; чинний на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність 28.08.2025).

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 2, 3 стаття 180 Господарського кодексу України; чинний на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність 28.08.2025).

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору (частина 7 стаття 180 Господарського кодексу України; чинний на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність 28.08.2025).

Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу (частина 2 стаття 184 Господарського кодексу України; чинний на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність 28.08.2025).

Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина 1 стаття 181 Господарського кодексу України; чинний на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність 28.08.2025).

Отже, законом передбачено можливість укладення договорів у спрощеному порядку, зокрема, через ділову переписку - шляхом обміну документами та у вигляді конклюдентних дій (прийняття замовлення до виконання, здійснення та отримання коштів попередньої оплати). При цьому договори, укладені зазначеними способами, вважаються такими, що укладені в письмовій формі.

Як підтверджено матеріалами справи, відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №О000000016 від 04.09.2023 із зазначенням номенклатури товару, а саме пісок у кількості 1000 т. на суму 850 000, 00 грн та рахунок на оплату №29 від 15.11.2023 із зазначенням номенклатури товару, а саме пісок у кількості 430 кг. на суму 365 500, 00 грн.

Таким чином, відповідач здійснив пропозицію позивачу укласти господарські договори.

Позивач здійснив повну оплату за рахунком №О000000016 від 04.09.2023, що підтверджується платіжними інструкціями №956461131 від 08.09.2023 у розмірі 150 000, 00 грн, №956461253 від 27.09.2023 у розмірі 25 000, 00 грн, №956461310 від 05.10.2023 у розмірі 275 000, 00 грн, №956461338 від 11.10.2023 у розмірі 250 000, 00 грн, №956461429 від 25.10.2023 у розмірі 150 000, 00 грн.

Позивач здійснив повну оплату за рахунком №29 від 15.11.2023, що підтверджується платіжною інструкцією №956461536 від 17.11.2023 у розмірі 365 000, 00 грн.

Тобто, позивач вчинив дії, які засвідчують його бажання укласти договори, і такі дії є прийняттям пропозиції.

Отже, за двома рахунками позивач здійснив попередню оплату у загальному розмірі 1 215 500, 00 грн, а відповідач зобов`язався поставити позивачу товар, а саме пісок у загальній кількості 1430 т.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, фактично є укладенням договору в спрощений спосіб. Таке оформлення договірних правовідносин сторонами відповідає приписам законодавства України та за своєю правовою природою укладений сторонами правочин є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 1, 2 стаття 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 стаття 655 Цивільного кодексу України).

З огляду на фактичні обставини та вищезазначені приписи законодавства, судом встановлено, що між сторонами було укладено в спрощений спосіб договори поставки, шляхом надання відповідачем позивачу рахунків на оплату та здійснення останнім на користь відповідача попередньої оплати.

Отже, з моменту прийняття пропозиції (попередньої оплати) позивачем між сторонами укладено господарський договір поставки у спрощений спосіб і відповідно між сторонами виникли та існують зобов`язальні відносини.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина 1 стаття 662 Цивільного кодексу України).

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (пункт 1, 2 частина 1 стаття 664 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач здійснив поставку позивачу товару за рахунком від 04.09.2023 на загальну суму 534 837, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною; (1) №1 від 11.09.2023 у розмірі 88 111, 00 грн; (2) №2 від 12.09.2023 у розмірі 281 979, 00 грн; (3) №3 від 13.09.2023 у розмірі 164 747, 00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач здійснив поставку позивачу товару за рахунком від 15.11.2023 на загальну суму 294 882, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною; (1) №21 від 16.11.2023 у розмірі 83 470, 00 грн; (2) №22 від 17.11.2023 у розмірі 42 891, 00 грн; (3) №23 від 20.11.2023 у розмірі 83 929, 00 грн; (4) №24 від 22.11.2023 у розмірі 84 592, 00 грн.

Вищезазначені обставини не заперечуються відповідачем.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Іншу частину товару на загальну суму 385 781, 00 (315 163, 00 грн за рахунком від 04.09.2023; 70 618, 00 грн за рахунком від 15.11.2023) відповідач не поставив позивачу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 стаття 693 Цивільного кодексу України).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 стаття 530 Цивільного кодексу України).

Як підтверджено матеріалами справи, 22.10.2025 позивач направив на адресу місцезнаходження відповідача засобами поштового зв`язку вимогу вих. №21/10/25 від 21.10.2025, в якій вимагав у відповідача протягом 7 днів з моменту отримання даної вимоги здійснити поставку піску у кількості 453,82 т. або повернути попередньо сплачені кошти за недопоставлений товар у загальному розмірі 385 781, 00 грн.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом (стаття 525, 526, 599, 610 Цивільного кодексу України).

Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач здійснив поставку товару (піску) позивачу у кількості 453,82 т. або повернув попередньо сплачені грошові кошти у розмірі 385 781, 00 грн за недопоставлений товар.

Основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).

Суд зазначає, що статтею 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 вказаного кодексу.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 1-4 стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідачем доказів належного виконання своїх обов`язків за спрощеними договорами поставки надано не було, обставин наявності заборгованості перед позивачем у заявленому до стягнення розмірі не спростовано, контррозрахунок не надано.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням встановленого вище, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення 385 781, 00 грн є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

VI. Розподіл судових витрат.

(1) Щодо судового збору.

Судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач подав позовну заяву через систему «Електронний суд».

Таким чином, в силу приписів частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви через систему «Електронний суд» застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Суд зазначає, що позивач сплатив судовий збір без застосування коефіцієнту пониження у розмірі 5 786, 72 грн, що підтверджується долученою до позовної заяви платіжною інструкцією №223428044 від 27.11.2025.

Отже, позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 4 629, 37 грн, а відтак, надмірно сплатив 1 157, 35 грн.

За таких обставин, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, суд покладає судовий збір за подання позовної заяви на відповідача у розмірі 4 629, 37 грн.

Щодо надмірно сплаченої суми судового збору, суд звертає увагу позивача, що останній не позбавлений права звернутись до суду в порядку статті 7 Закону України «Про судовий збір» з відповідним клопотанням щодо повернення надмірно сплаченої суми судового збору.

(2) Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивач.

Позивач на виконання вимог частини 1 статті 124 та пункту 9 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України в позовній заяві зазначив орієнтовані витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000, 00 грн та в прохальній частині позову просив судові витрати покласти на відповідача.

Суд звертає увагу, що згідно частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на те, що дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, а тому стадія судових дебатів не передбачається, суд констатує, що позивачу необхідно було подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу або заяву, що такі докази будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду до закінчення розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження, але в будь якому разі до моменту написання рішення.

Таким чином, позивач не зазначив, що відповідні докази будуть подані у відповідності до абзацу 2 частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та не конкретизував в якій саме строк передбачений зазначеною нормою (до закінчення судових дебатів; протягом 5 днів після ухвалення рішення суду) будуть подані відповідні докази щодо понесення судових витрат (на професійну правничу допомогу), тому суд вирішує питання щодо розподіл судових витрат позивача в даному рішенні.

Враховуючи те, що позивачем взагалі не надано будь - яких доказів щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами оплати на професійну правничу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БУГ ПОДІЛЛЯ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Параміта» про стягнення 385 781, 00 грн - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Параміта» (02092, м. Київ, вул. Алматинська, буд. 12; ідентифікаційний код: 44945492) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУГ ПОДІЛЛЯ» (29008, м. Хмельницький, вул. Тернопільська, буд. 13, кімната 305; ідентифікаційний код: 42942699) борг у розмірі 385 781 (триста вісімдесят п`ять тисяч сімсот вісімдесят одна) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 4 629 (чотири тисячі шістсот двадцять дев`ять) грн 37 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких