ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 914/452/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

представники учасників справи:

прокуратури - Декалюк Д. Е.,

позивача - Салівон Д. О.,

відповідача - Шнир О. Б.

третьої особи - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "У.Г.У."

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 (судді: Якімець Г. Г. - головуючий, Бойко С. М., Бонк Т. Б.) та рішення Господарського суду Львівської області від 24.07.2025 (суддя Петрашко М. М.) у справі

за позовом заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "У.Г.У.",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне підприємство Міністерства оборони України "Західвійськбуд"

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1.1. У лютому 2025 року заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "У.Г.У." (далі - ТОВ "У.Г.У.") про витребування з чужого незаконного володіння відповідача у власність держави нерухомого майна - складської будівлі літ. "Б-2" загальною площею 1209,5 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227, що знаходиться за адресою: вул. Київська, 24, с. Малехів, Львівський район, Львівська область (далі - спірне нерухоме майно/спірна будівля).

1.2. Позовні вимоги з посиланням, зокрема, на положення статей 316-318, 321, 387 Цивільного кодексу України обґрунтовані тим, що судовими рішеннями у справі № 914/723/15 установлено факт незаконного вибуття з власності держави спірного нерухомого майна та зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Західенергокомплект" (далі - ТОВ "Західенергокомплект") повернути майно державі в особі Міністерства оборони України та у господарське відання Державного підприємства Міністерства оборони України "Західвійськбуд" (далі - ДП МОУ "Західвійськбуд").

У подальшому, зважаючи на різницю в адресі та площі об`єкта нерухомості, які визначені у наказі Господарського суду Львівської області у справі № 914/723/15, боржник відмовився від повернення державі спірного майна.

Проте, прокурор акцентував увагу на тому, що судовими рішеннями у справі № 914/2867/16 установлено, що спірна будівля зі зміненими адресою та площею є тією ж будівлею, яка підлягає повернення відповідно до судового рішення у справі № 914/723/15.

Судове рішення набрало законної сили, а відтак наведені обставини є преюдиційними та не потребують доведення відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, за наявності судових рішень у справах № 914/723/15 та № 914/2867/16 спірне нерухоме майно у 2020 році було відчужено з прилюдних торгів на користь ТОВ "У.Г.У.".

З огляду на наявність судового спору відносно майна, момент проведення прилюдних торгів та оформлення їх результатів, відчуження майна в ході виконавчого провадження на виконання рішення суду у справі № 914/723/15, суб`єкт господарювання повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна, зокрема наявності права власності у ТОВ "Західенергокомплект" на спірне майно.

Тобто, ТОВ "У.Г.У." перед придбанням майна мало можливість дізнатися про судовий спір щодо цього майна з відповідних реєстрів, сайту судової влади та перевірити документи, що підтверджують право власності ТОВ "Західенергокомплект" на спірне майно.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.07.2025, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025, позов задоволено, витребувано з чужого незаконного володіння ТОВ "У.Г.У." у власність держави в особі Міністерства оборони України нерухоме майно - складську будівлю літ. "Б-2" загальною площею 1209,5 м2, що знаходиться за адресою: вул. Київська, 24, с. Малехів, Львівський район, Львівська область.

2.2. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що судовими рішеннями у справі № 914/723/15 встановлено факт незаконного вибуття із власності держави спірного нерухомого майна, зобов`язано ТОВ "Західенергокомплект" повернути нерухоме майно державі в особі Міністерства оборони України та у господарське відання ДП МОУ "Західвійськбуд".

Станом на час проведення електронних торгів в Єдиному державному реєстрі судових рішень знаходились відомості про рішення судів, які набрали законної сили у справах № 914/723/15 та № 914/2867/16, та підтверджували приналежність об`єкта нерухомості до державної форми власності. Станом на той час було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення у справі № 914/723/15, яким зобов`язано ТОВ "Західенергокомплект" повернути спірне нерухоме майно до власності держави в особі Міністерства оборони України.

Відтак, в силу наявності судових рішень, якими встановлено приналежність спірного нерухомого майна до власності держави, його першочергового незаконного вибуття, а також наявності виконавчого провадження та обов`язку виконання судового рішення, яке набрало законної сили, набувач такого майна (відповідач), проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що це спірне майно належить до майна Міністерства оборони України.

3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень

3.1. Не погоджуючись з постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 та рішенням Господарського суду Львівської області від 24.07.2025, ТОВ "У.Г.У." у касаційній скарзі просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.1.1. Так, скаржник вважає, що судами неправильно застосовано норми права, а саме:

- частину 1 статті 321 Цивільного кодексу України згідно з якою право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні;

- статтю 328 Цивільного кодексу України згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом;

- статтю 330 Цивільного кодексу України згідно з якою якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього;

- частину 2 статті 388 Цивільного кодексу України згідно з якою майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції застосовано наведені вище норми права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у наступних постановах Верховного Суду: (1) Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 та від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17, (2) Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, (3) Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2021 року у справі № 925/1351/19, (4) Касаційного цивільного суду від 09.12.2024 справі № 754/446/22, (5) Верховного Суду від 18.09.2025 у справі № 922/82/20, (6) Верховного Суду від 12.06.2024 року у справі № 910/20528/21.

Заявник касаційної скарги зауважує, що висновок судів про те, що сам факт наявності рішень у Єдиному державному реєстрі судових рішень автоматично свідчить про недобросовісність набувача (відповідача) є помилковим та суперечить висновкам Верховного Суду.

Зокрема, позивачем не доведено, а судами не встановлено, що учасники, керівники та саме ТОВ "У.Г.У." пов`язане з ДП МОУ "Західвійськбуд" чи будь-якими іншими особами, що може вказувати на наявність змови чи обізнаності про всі етапи відчуження, знищення і відбудови майна, яке було виставлено на прилюдні торги та придбано відповідачем на таких торгах.

На переконання скаржника, суди неправильно тлумачили та застосували критерії добросовісності і фактично знівелювали гарантії захисту права власності, закріплені у статті 321 та частині 2 статті 388 Цивільного кодексу України.

Зокрема, судами першої та апеляційної інстанції не застосовано частину 2 статті 388 Цивільного кодексу України відповідно до якої з врахуванням змін, внесених Законом України № 4196-IX від 09.01.2025, передбачено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продано такому набувачу на електронному аукціоні в порядку, визначеному законом.

У старій редакції частини 2 статті 388 Цивільного кодексу України також передбачалось, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

Суди безпідставно ототожнили наявність рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень з обов`язком набувача перевіряти попередню історію переходів права власності, тоді як Верховний Суд у численних постановах чітко зазначав висновки, що добросовісність визначається на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того обізнаності відповідача про всю історію нерухомого майна, що виставлено на торги, перешкоджала і та обставина, що згідно доводів позивача відбулася зміна технічних характеристик і адреси будівлі (зміна площі та зміна адреси з вул. Лесі Українки, 45 на вул. Київську, 24 у с. Малехів).

Отже, відповідач навіть за умови вивчення судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень з об`єктивних причин не в змозі був би ідентифікувати придбане ним на прилюдних торгах майно з тим майном, про яке існували судові спори, оскільки мали місце різні площі і адреси такого майна. Позивач та суди першої та апеляційної інстанції не навели ознак, за якими відповідач мав ідентифікувати придбане ним на прилюдних торгах майно з тим майном, яке було предметом судових спорів.

Також не відповідають встановленим обставинам справи та не ґрунтуються на будь-яких доказах і висновки судів попередніх інстанцій про те, що відповідач в силу наявності виконавчого провадження мав проявити розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що це майно належить до майна Міністерства оборони України.

ТОВ "У.Г.У." не було учасником тих виконавчих проваджень, про які зазначають позивач та суди, а з відкритих джерел (Автоматизованої системи виконавчого провадження чи з Єдиного реєстру боржників) неможливо встановити того, про яке майно йдеться у виконавчому провадженні.

3.1.2. Скаржник зазначає також про порушення судами попередніх інстанцій положень частин 4, 5, 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України щодо визнання преюдиційними обставин, встановлених судом у справах № 914/723/15 та № 914/2867/16.

Застосування наведених норм процесуального права здійснено без урахування висновків щодо її застосування у подібних правовідносинах, а саме: (1) постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, (2) постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, (3) постанові Верховного Суд від 17.08.2023 у справі № 925/1341/21, (4) постанові Верховного Суду від 02.11. 2022 року у справі № 140/6115/21.

Суди першої та апеляційної інстанції безпідставно ототожнили фактичні обставини, встановлені у тих справах, із правовою оцінкою таких обставин.

ТОВ "У.Г.У." не було стороною та не залучалось до участі у справах № 914/723/15 та № 914/2867/16, а тому висновки господарських судів не можуть мати преюдиційного значення у розумінні частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України щодо спірного нерухомого майна відповідача, яке придбано ним з прилюдних торгів та перебуває у його власності.

Суди також не врахували, що встановлені участі у справах № 914/723/15 та № 914/2867/16 факти стосувалися зовсім інших правовідносин та інших суб`єктів.

У той же час предмет доказування у цій справі полягає не лише у визначенні приналежності майна державі, а й у з`ясуванні обставин набуття цього майна відповідачем, перевірці його статусу як добросовісного набувача, що є ключовим у контексті застосування статті 388 Цивільного кодексу України.

Ці обставини не могли бути предметом дослідження у попередніх провадженнях, а відтак позивач мав їх доводити в загальному порядку, а суди повинні були самостійно їх з`ясувати та надати належну оцінку, чого зроблено не було.

3.2. У відзиві на касаційну скаргу прокурор просить відмовити в її задоволенні, а судові рішення залишити без змін, вказуючи, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого судами ухвалено законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

У той же час, обґрунтування касаційної скарги зводиться до переоцінки доказів, не спростовує висновків судів першої та апеляційної інстанцій, та свідчить про незгоду скаржника із правовою оцінкою судів попередніх інстанцій обставин справи.

Прокурор вважає, що, судові рішення у справах № 914/723/15 та № 914/2867/16, які набрали законної сили, мають преюдиціальне значення, а встановлені ними обставини стосовно того, що спірне нерухоме майно належить до власності держави в особі Міністерства оборони України, повторного доведення не потребують.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу Міністерство оборони України також просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін з підстав, наведених у відзиві, які є аналогічними підставам, зазначеним прокурором у відзиві на касаційну скаргу.

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права в межах касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково з огляду на таке.

4.2. Суди попередніх інстанцій установили, що рішенням Малехівської сільської ради від 19.09.2002 № 4 "Про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна за ДП МОУ "Західвійськбуд" визнано право загальнодержавної власності на майно, яке було предметом оспорюваного договору від 15.09.2003 № 18, та належить ДП МОУ "Західвійськбуд" на праві повного господарського відання.

У статуті ДП МОУ "Західвійськбуд" зазначено, що воно засноване на майні Збройних Сил України, його майно є державною власністю, закріплюється за ним на праві повного господарського відання і відчуження засобів виробництва, що є державною власністю, здійснюється за погодженням з органом управління майном у порядку, що встановлюється законодавством.

15.09.2003 між ДП МОУ "Західвійськбуд" та ТОВ "Західенергокомплект" було укладено договір купівлі-продажу № 18 нерухомого майна будівлі складу площею 1188,3 м2 на вул. Л. Українки, 45 у с. Малехів Жовківського району Львівської області, вартістю 154 440 грн. На підставі акта прийому-передачі від 29.09.2003 нерухоме майно передано покупцю - ТОВ "Західенергокомплект".

10.10.2003 Львівським обласним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки видано ТОВ "Західенергокомплект" витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно - будівлю складу площею 1188,3 м2 на вул. Л. Українки, 45 у с. Малехів Жовківського району Львівської області, реєстраційний номер 1385545.

Рішенням Малехівської сільської ради від 16.05.2012 № 2 надано дозвіл ТОВ "Західенергокомплект" на влаштування побутового приміщення розміром 5,70x17,55 м для робітників підприємства та службовців в середині будівлі площею 93,7 м2 на вул. Київська, 24 (колишня адреса Лесі Українки 45/5) у с. Малехів Жовківського району Львівської області; дозволено ТОВ "Західенергокомплект" експлуатувати будівлю складу загальною площею 1209,5 м2, розташовану за новою адресою: вул. Київська, 24 в с. Малехів Жовківського району Львівської області; зобов`язано Львівське обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" оформити та видати свідоцтво про право власності на складську будівлю літ. "Б-2" загальною площею 1209,5 м2 на вул. Київській, 24 у с. Малехів за ТОВ "Західенергокомплект" та провести його державну реєстрацію згідно нової юридичної адреси.

08.06.2012 ТОВ "Західенергокомплект" на підставі рішення Малехівської сільської ради від 16.05.2012 отримало свідоцтво про право власності на нерухоме майно - будівлю складу площею 1209,5 м2 на вул. Київській, 24 у с. Малехів Жовківського району Львівської області, реєстраційний номер 3684405.

4.3. Судами також установлено, що як свідчать матеріали справи рішенням Господарського суду Львівської області від 22.05.2015 у справі № 914/723/15 відмовлено у задоволенні позову першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ДП МОУ "Західвійськбуд" та ТОВ "Західенергокомплект про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.09.2003 № 18 та застосування наслідків недійсності правочину.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 у справі № 914/723/15 рішення Господарського суду Львівської області від 22.05.2015 скасовано, прийнято нове, яким позов задоволено, а саме:

- визнано недійсним договір купівлі-продажу від 15.09.2003 № 18, укладений між ДП МОУ "Західвійськбуд" та ОВ "Західенергокомплект" щодо відчуження нерухомого майна будівлі складу площею 1188,3 м2 на вул. Лесі Українки, 45 у с. Малехів Жовківського району Львівської області;

- зобов`язано ТОВ "Західенергокомплект" повернути нерухоме майно - будівлю складу площею 1188,3 м2 на вул. Лесі Українки, 45 у с. Малехів Жовківського району Львівської області до державної власності в особі Міністерства оборони України та у господарське відання ДП МОУ "Західвійськбуд";

- стягнути з ДП МОУ "Західвійськбуд" на користь ТОВ "Західенергокомплект" вартість об`єкта нерухомості у сумі 154 440,00 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.11.2015 у справі № 914/723/15 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 у справі № 914/723/15 залишено без змін.

4.4. Звертаючись у лютому 2025 року до суду прокурор у позовній заяві зазначав, що на стадії виконання судового рішення у справі № 914/723/15 Міністерству оборони України стало відомо про зміну площі будівлі та її адреси. Так, площу будівлі складу з 1188,3 м2 змінено на площу 1209,5 м2, у зв`язку з проведеними переобмірами та уточненнями площі, про що зазначалось у довідці Обласного комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" від 26.07.2016 № 2335. Також адресу розташування нерухомого майна змінено з вул. Лесі Українки, 45 у с. Малехів на вул. Київська, 24 у с. Малехів, на підставі рішення Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області від 31.01.2006 № 525.

Рішенням державного реєстратора Управління державної реєстрації Львівської міської ради 22.08.2016 відмовлено Міністерству оборони України у державній реєстрації права державної власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, оскільки запис щодо цього майна є погашеним у зв`язку із знищенням об`єкта.

Натомість за повідомленням державного реєстратора за ТОВ "Західенергокомплект" на праві приватної власності зареєстровано складську будівлю літ. "Б-2" загальною площею 1209,5 м2 (попередня площа 1188,3 м2), яка знаходиться за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Малехів, вул. Київська, 24 (колишня адреса - вул. Лесі Українки, 45).

Зазначені обставини стали підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ТОВ "Західенергокомплект" про витребування з володіння та користування товариства нерухомого майна - складську будівлю літ. "Б-2" загальною площею 1209,5 м2 (попередня площа 1188,3 м2), що знаходиться за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Малехів, вул. Київська, 24.

Так, рішенням Господарського суду Львівської області від 03.04.2017 у справі № 914/2867/16, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 17.01.2019, позов прокурора задоволено, а саме витребувано з володіння та користування ТОВ "Західенергокомплект" нерухоме майно - складську будівлю літ. "Б-2" загальною площею 1209,5 м2 (попередня площа 1188,3 м2), що знаходиться за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Малехів, вул. Київська, 24 (колишня адреса вул. Лесі Українки, 45).

Суди у справі № 914/2867/16 виходили з того, що у висновку експерта від 27.08.2018 № 3636 за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що знищення складської будівлі літ. "Б-2" загальною площею 1188,3 м2 за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Малехів, вул. Лесі Українки, 45, не відбулося; об`єкт нерухомості - складська будівля літ "Б-2" загальною площею 1209,5 м2, що знаходиться за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Малехів, вул. Київська, 24, є однією і тією ж будівлею за іншою попередньою адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Малехів, вул. Лесі Українки, 45, площею 1188,3 м2. Загальна площа даної будівлі змінилася з 1188,3 м2 на 1209,5 м2 за рахунок переобмірів та уточнення площ.

Постановою Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 914/2867/16 рішення судів попередніх інстанцій скасовано, а справу передано на розгляд до суду першої інстанції з тих підстав, що суди попередніх інстанцій обмежившись посиланням на те, що невиконання відповідачем судового рішення у справі № 914/723/15 щодо повернення спірного майна до державної власності є підставою для його витребування у межах справи № 914/2867/16, не врахували положення чинного законодавства, якими розмежовано зазначені способи захисту порушеного права власності, належним чином не встановили характер спірних правовідносин сторін з огляду на фактичні обставини, які склалися, не дали належної правової оцінки наявним у справі матеріалам щодо здійснення виконавчого провадження з виконання наказу у справі № 914/723/15 про зобов`язання ТОВ "Західенергокомплект" повернути спірне нерухоме майно до державної власності в особі Міністерства оборони України та не з`ясували наслідків таких виконавчих дій, а отже, не встановили правову можливість застосування до реституційних зобов`язань, встановлених рішенням суду у справі № 914/723/15, яке має виконуватися у визначеному законом порядку, положень статей 387, 388 Цивільного кодексу України.

За результатами нового розгляду справи № 914/2867/16 рішенням Господарського суду Львівської області від 29.10.2019 у задоволенні позову відмовлено з огляду на встановлення обставин стосовно того, що на час розгляду цієї справи у виконавчій службі перебувало виконавче провадження щодо виконання наказу Господарського суду Львівської області у справі № 914/723/15 в частині зобов`язання ТОВ "Західенергокомплект" повернути нерухоме майно - будівлю складу площею 1188,3 м2 на вул. Л. Українки, 45 у с. Малехів Жовківського району Львівської області до державної власності в особі Міністерства оборони України у господарське відання ДП МОУ "Західвійськбуд".

Суд у справі № 914/2867/16 встановив відсутність доказів закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа без виконання, а також неможливості виконання державним виконавцем наказу суду у справі № 914/723/15, дійшовши висновку, що застосування до спірних правовідносин положень статей 387, 388 Цивільного кодексу України щодо витребування майна із чужого незаконного володіння є безпідставним, оскільки право позивача на спірне майно було захищено в судовому порядку у справі № 914/723/15, судове рішення в якій перебуває на виконанні у виконавчій службі.

4.5. Крім цього, судом встановлено, що 11.08.2006 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу посвідчено іпотечний договір щодо спірної будівлі, укладений між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (далі - ПАТ "Укрсоцбанк") та ТОВ "Західенергокомплект", який зареєстровано в реєстрі за № 2860.

17.09.2019 між Акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (який є правонаступником ПАТ "Укрсоцбанк") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Галицька фінансова компанія" укладено договір відступлення прав за іпотечним договором посвідченого 11.08.2006 (номер в реєстрі 2860).

17.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Галицька фінансова компанія" та Фізичною особою-підприємцем Цупер Г. П укладено договір відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим 11.08.2006 (номер в реєстрі 2860).

Згідно з ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 у справі № 910/13186/16 замінено стягувача - ПАТ "Укрсоцбанк" його правонаступником ФОП Цупер Г.П.

10.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника -ТОВ "Західенергокомплект" у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження.

У травні 2020 року ДП МОУ "Західвійськбуд" на сайті https://setam.net.ua/ виявлено розміщення лоту № 420876: складської будівлі літ. "Б-2" загальною площею 1209,5 м2, реєстраційний номер 27, що знаходиться за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Малехів, вул. Київська, 24, з визначеною датою проведення аукціону, який був припинений на підставі заяви ДП МОУ "Західвійськбуд" з метою недопущення втрати державного нерухомого майна.

21.05.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, яким зокрема, зобов`язано Державне підприємство "Сетам" (далі - ДП "Сетам") зняти з реалізації нерухоме майно, а саме предмет іпотеки - нежитлове приміщення складську будівлю літ. "Б-2" загальною площею 1209,5 м2, реєстраційний номер 227, що знаходиться за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Малехів, вул. Київська, 24 (лот № 420876).

04.06.2020 державним виконавцем Жовківського районного відділу державної виконавчої служби під час виконання наказу від 03.09.2015 № 914/723/15 складено акт, яким встановлено, що боржник - ТОВ "Західенергокомплект" відмовився повертати складську будівлю літ. "Б-2" (реєстраційний номер 227) державі в особі Міністерства оборони України та у господарське відання ДП МОУ "Західвійськбуд".

05.06.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва на виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/13186/16 проведено опис та накладено арешт на майно належне ТОВ "Західенергокомплект", яким визначено об`єкт нерухомого майна - складську будівлю літ. "Б-2" загальною площею 1209,5 м2, реєстраційний номер 227.

22.07.2020 на сайті ДП "Сетам" проведено аукціон за лотом № 428328 та визначено переможця електронних торгів - ТОВ "У.Г.У.".

Відповідно до протоколу від 22.07.2020 (дата формування 25.08.2020) № 492327 відбулися торги з реалізації арештованого майна - складської будівлі літ. "Б-2" загальною площею 1209,5 м2, що знаходиться за адресою: вул. Київська, 24, с. Малехів, Жовківський район, Львівська область, реєстраційний номер 227.

08.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва констатовано факт реалізації спірного нерухомого майна на електронних торгах, постановлено зняти арешт, накладений постановою виконавця від 05.06.2020 та зняти інші арешти, крім арештів, накладених на виконання рішення суду про вжиття заходів для забезпечення позову зі складської будівлі літ. "Б-2" загальною площею 1209,5 м2, реєстраційний номер 227, що належала боржнику - ТОВ "Західенергокомплект".

08.10.2020 приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області видано свідоцтво (реєстровий номер 1166) про право власності ТОВ "У.Г.У." на майно, а саме: складську будівлю літ. "Б-2" загальною площею 1209,5 м2, реєстраційний номер 227, що знаходиться за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Малехів, вул. Київська, 24, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

4.6. Прокурор в інтересах держави в особі Міністерства оборони України у лютому 2025 року звернувся до суду з позовом про витребування з чужого незаконного володіння ТОВ "У.Г.У." у власність держави спірного нерухомого майна, з посиланням, зокрема, на положення статей 387, 388 Цивільного кодексу України та встановлення в інших справах факту незаконного вибуття із власності держави спірного нерухомого майна.

4.7. Як вже зазначалося, суди попередніх інстанцій задовольняючи позовні вимоги виходили з того, що з урахуванням наявності судових рішень в інших справах, якими встановлено приналежність спірного нерухомого майна до власності держави, його першочергового незаконного вибуття, а також наявності виконавчого провадження та обов`язку виконання судового рішення, яке набрало законної сили, набувач такого майна (відповідач), проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що це спірне майно належить до майна Міністерства оборони України.

4.8. За змістом статей 317, 321 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача регулює стаття 388 Цивільного кодексу України, відповідно до норми якої:

- якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (частина 1 цієї статті);

- майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина 2 цієї статті);

- якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина 3 цієї статті).

Велика Палата Верховного Суду та Верховний Суд неодноразово висновували, що у спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих доказів. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19).

У пунктах 86-90 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 18.09.2025 у справі № 922/82/20 зазначено таке:

"86. Добросовісність та недобросовісність характеризують насамперед ступінь обізнаності набувача про правомірність набуття майна в особи, яка немає права на його відчуження. Водночас такі категорії, як "добросовісність", яка належить до фундаментальних засад цивільного права (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), а також недобросовісність не можуть тлумачитися або застосовуватися формально, ґрунтуватися на припущеннях.

87. Добросовісність набувача презумується, тобто набувач буде вважатися добросовісним доки не буде доведено протилежне. Добросовісність дій набувача визначається судом у кожному конкретному випадку.

88. Судова палата зазначає, що поширеним є підхід, відповідно до якого добросовісним набувачем є особа, яка в момент набуття майна не знала і не могла знати, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Натомість недобросовісний набувач на момент відчуження спірного майна достеменно знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження немає права.

89. Основними критеріями, які визначають добросовісність/недобросовісність набувача майна є такі категорії, як "знав/не знав", "міг знати/не міг знати".

90. За загальним правилом, під поняттям "знав" необхідно розуміти не лише безпосередню обізнаність особи в тому, що вона набуває майно в суб`єкта, який не наділений правом на його відчуження, а й водночас усвідомлення факту порушення своїми діями прав іншої особи. Що ж до поняття "міг знати", то воно характеризує недобросовісність того володільця (набувача), який хоч і не був безпосередньо інформований про відсутність у відчужувача права на відчуження майна, але, проявивши принаймні розумну обачність, міг знати про це".

У пунктах 48, 49 постанови від 06.09.2023 у справі № 910/21329/17 Верховний Суд звернув увагу, що добросовісність набувача передбачає не лише звіряння відомостей про права на нерухоме майно з інформацією, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також розумну обачність набувача. Така розумна обачність включає перевірку, виявлення та докладання інших зусиль для визначення наявності прав інших осіб стосовно нерухомого майна. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на важливості встановлення розумної обачності як критерію добросовісного набувача, зокрема, у постановах від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19, пункт 116), 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 4-473 цс 18, пункт 125.4), від 30.01.2019 у справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 108), від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункт 90), від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18), від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18), від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15-ц (провадження № 14-76цс18).

Тому набувач нерухомого майна може вважатися добросовісним лише тоді, коли він не просто покладався на відомості з Державних реєстрів, а робив це добросовісно. Якщо перевірка нерухомого майна дає підстави для сумнівів щодо наявності прав інших осіб на нерухоме майно, у тому числі незареєстрованих, то набувач такого майна має вчинити дії, спрямовані на усунення таких сумнівів, або відмовитися від набуття нерухомого майна; в іншому разі набувач не буде вважатися добросовісним.

У пунктах 6.17-6.21 постанови Верховного Суду від 10.12.2025 у справі № 910/2876/24 зазначено таке:

"6.17. Особа при купівлі майна має діяти обачно. Однак проста необачність не може виключати добросовісності особи, яка набуває майно через процедури, покликані упевнити її в правомірності відчуження. Торги в порядку виконання судового рішення якраз і належать до числа таких процедур. Наслідки від помилок державних органів не можуть перекладатися на приватних осіб і безумовно свідчити про недобросовісність особи, яка придбала майно на торгах. Інший підхід нівелював би принцип правової визначеності та стабільності цивільного обороту, ставлячи добросовісного учасника обігу в залежність від дій організаторів торгів, які не перебувають під його контролем, та покладав би невиправданий тягар на такого учасника.

6.18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 виснувала, що при оцінці добросовісності/недобросовісності набувача майна необхідно враховувати, що прилюдні торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та "юридичне очищення" майна, придбаного у такий спосіб. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а тому втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

6.19. До подібного висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.06.2025 у справі № 638/17112/21. Так, колегія суддів зазначила, що завдяки "віндикаційному імунітету", який передбачений парламентом для майна, проданого чи переданого в порядку виконання судового рішення, досягається охорона прав добросовісної особи, яка набула майно, що було відчужене чи передане на виконання судового рішення, і стабільність цивільного обороту. Якщо майно продається чи передається на виконання судового рішення, то таке рішення набрало законної сили. Виконання судового рішення відбувається відповідно до закону про виконавче провадження. Відчужувачем є не власник майна (оскільки майно продається не по волі власника), а особа, уповноважена державою, виконавець. Саме тому публічна складова відчуження (передання) майна власника має вирішальне значення і свідчить про те, що існують підстави для такого відчуження (передання), та, як наслідок, є підстави для набуття права власності на майно, відчужене чи передане в процесі виконання судового рішення.

6.20. Отже законодавець у частині другій статті 388 ЦК України, яка регулює інститут віндикації, закріпив норму, яка містить заборону на витребування майна, проданого на електронних торгах на виконання судових рішень, від добросовісного набувача.

6.21. Тож, як вже зазначалось, єдиним можливим механізмом відновлення порушених прав, за захистом яких звернувся позивач у цьому випадку, є витребування такого майна, однак за умови доведеності недобросовісності набувача. За загальними правилами розподілу обов`язку доказування у господарському процесі обов`язок доказування недобросовісності набувача такого майна покладається на позивача".

4.9. Водночас, суди попередніх інстанцій обмежившись посиланням на наявність у Єдиному державному реєстрі судових рішень судових рішень у справах № 914/723/15 та № 914/2867/16 та наявність виконавчого провадження з виконання судового рішення у справі № 914/723/15, не з`ясували питання: щодо підстав набуття відповідачем спірного нерухомого майна за результатами проведених 22.07.2020 на сайті ДП "Сетам" торгів з продажу арештованого майна; щодо правомірності/неправомірності проведення торгів 22.07.2020; щодо вчасного вжиття самим позивачем заходів для повернення/збереження спірного майна; щодо доведення прокурором при зверненні до суду у лютому 2025 року умисних та недобросовісних дій ТОВ "У.Г.У." щодо набуття у власність спірного нерухомого майна на торгах у липні 2020 року; щодо наявності/відсутності підстав для втручання у право мирного володіння відповідача.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. За змістом пункту 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

Згідно із частиною 3 статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

5.3. Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що судові рішення у справі слід скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "У.Г.У." задовольнити частково.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 та рішення Господарського суду Львівської області від 24.07.2025 у справі № 914/452/25 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак