ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/2315/16 (922/2958/25)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатого В.О.

при секретарі судового засідання Селіверстова Д.М.

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Харківської області в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальності "АЙТІ ЦЕНТР ГРУП" (61153,м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 56, офіс 229-А, )
до 1. Фонду державного майна України (01133,м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/9, ), 2. Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" (63421, Харківська обл., Чугуївський р-н, с. Бірки, вул. Центральна, буд. 2-А, ), 3. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (, 61057, Україна, Харківська обл., м. Харків, вул. Сумська, буд. 3)
про скасування наказів в межах справи про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України"
за участю представників сторін:

позивача - адвоката Ганга Д.Г.;

відповідача1 - Комарової В. П.;

відповідача2 - адвокатки Гордієнко А. Г.;

відповідача3- Ступіна В.В.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України.

Справа перебуває на стадії розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Татіщева О.Є., на якого ухвалою суду від 28.03.2017 покладено виконання обов`язків керівника ДП ДГ "Борки" ІОБ НААН".

27.08.2025 до Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙТІ ЦЕНТР ГРУП" (позивач) до Фонду державного майна України (відповідач1), Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" (відповідач2), в якій позивач просить суд:

1. Прийняти позовну заяву до розгляду;

2. Скасувати наказ Фонду державного майна України від 10 квітня 2024 року №713 в частині включення єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України до об`єктів, що підлягають приватизації;

3. Скасувати наказ Регіонального відділення Фонду по Харківській області №00155 від 01 травня 2024 року, яким прийнято рішення про приватизації єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України.

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовна заява в межах справи про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України передана на розгляд судді Усатому В.О.

27.08.2025 до Господарського суду Харківської області від ТОВ "АЙТІ ЦЕНТР ГРУП" надійшли заяви (вх.№19685 та вх.№19687).

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" та від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

Дослідивши матеріали позовної заяви з урахуванням заяв ТОВ "АЙТІ ЦЕНТР ГРУП" (вх.№19685 та вх.№19687 від 27.08.2025), господарський суд встановив, що позовну заяву подано з додержанням вимог статей 20, 27-30, 162, 164, 172 ГПК України, а тому визнав їх достатніми для прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 27.08.2025 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙТІ ЦЕНТР ГРУП" до Фонду державного майна України , Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" до розгляду в межах справи 922/2315/16 про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України. Відкрито провадження у справі №922/2315/16 (922/2958/25). Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачам строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання до суду відзивів на позовну заяву разом із доказами надіслання (надання) їх позивачу згідно зі ст. 251 ГПК України. Встановлено відповідачам строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами разом із доказами надіслання (надання) їх позивачу згідно зі ст. 250 ГПК України. Встановлено позивачу строк 5 днів з дня отримання відзивів для подання до суду відповіді на відзив разом із доказами надсилання (надання) її відповідачу згідно зі ст. 251 ГПК України. Встановлено відповідачам строк 5 днів з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечень на відповідь на відзив разом із доказами надсилання (надання) їх позивачу згідно зі ст. 251 ГПК України.

11.09.2025 до суду від Фонду державного майна України надійшла заява (вх.№20890), в якій останній просив суд, крім іншого, справу № 922/2315/16 (922/2958/25) розглядати за правилами загального позовного провадження за участю учасників справи.

11.09.2025 до суду від Фонду державного майна України надійшов відзив на позовну заяву (вх.№20886), в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 16 вересня 2025 року, крім іншого, заяву Фонду державного майна України (вх.№20890 від 11.09.2025) про розгляд справи № 922/2315/16 (922/2958/25) за правилами загального позовного провадження за участю учасників справи - задоволено. Здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №922/2315/16 (922/2958/25) за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи постановлено здійснювати зі стадії відкриття провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 14.10.2025 об 14:00 год.

01.10.2025 до суді від Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" надійшов відзив на позовну заяву (вх.№22812), в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судове засідання, призначене на 14.10.2025, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Усатого В.О. з 30.09.2025 по 17.10.2025 включно у відпустці.

Враховуючи усунення обставин, які перешкоджали виконанню обов`язків судді, а саме після повернення судді з відпустки, ухвалою суду від 20 жовтня 2025 року, крім іншого, призначено підготовче засідання на 28.10.2025 о(б) 15:50 год.

В підготовчому засіданні 28.10.2025 постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на підставі ст.ст. 177, 183, 234, 235 ГПК України на 11 листопада 2025 року о(б) 16:40 год.

10.11.2025 до суду від ТОВ "АЙТІ ЦЕНТР ГРУП" надійшло клопотання (вх.№26095) , в якому останній просить суд залучити у якості співвідповідача у справі № 922/2315/16 (922/2958/25) - РЕГІОНАЛЬНЕ ВІДДІЛЕННЯ ФОНДУ ДЕРЖАВНОГО МАЙНА УКРАЇНИ ПО ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (Код , 61057, Україна, Харківська обл., місто Харків, вулиця Сумська, будинок 3).

В підготовчому засіданні 11.11.2025 учасники справи не заперечували проти задоволення клопотання позивача про залучення співвідповідача.

Позивач в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Крім того, позивач не підключився для участі в підготовчому засіданні через систему відеоконференцзв`язку (ВКЗ) підсистеми ЕСІТС «Електронний суд» з використанням ЕЦП.

Розглянувши в підготовчому засіданні 11.11.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальності "АЙТІ ЦЕНТР ГРУП" про залучення співвідповідача (вх.№26095 від 10.11.2025), ухвалою суду від 11.11.2025 клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідача (вх.№26095 від 10.11.2025) - задоволено. Залучено до участі у справі в якості відповідача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області (, 61057, Україна, Харківська обл., місто Харків, вулиця Сумська, будинок 3). Продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на "11" грудня 2025 р. о 12:00 год.

11.12.2025 до суду від представника відповідача3 надійшло клопотання (вх.№28966), в якому останній просить суд, крім іншого, відкласти розгляд справи.

В підготовчому засіданні 11.12.2025 відкладено підготовчого засідання на підставі ст.ст. 177, 183, 234, 235 ГПК України на 06 січня 2025 року о(б) 11:00 год.

18.12.2025 до суду від представника відповідача3 надійшов відзив на позовну заяву (вх.29684), в якому останній просить суд, крім іншого, відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В підготовчому засіданні 06 січня 2025 постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на підставі п.3 ч.2 ст. 185 ГПК України на 20 січня 2026 року о(б) 14:00 год.

В судовому засіданні 20.01.2026 постановлено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання по розгляду справи по суті на 29 січня 2026 року о(б) 14:10 год.

В судовому засіданні 29 січня 2026 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні 29 січня 2026 представник відповідача1 заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд в позові відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні 29 січня 2026 представник відповідача2 заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд в позові відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні 29 січня 2026 представник відповідача3 заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд в позові відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні 29.01.2026 судом проголошено скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).

Суд зазначає, що за змістом ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, розумні строки розгляду справи судом. Наведені конституційні засади означають, серед іншого, неприпустимість таких дій суду щодо строку розгляду справи, що не мають об`єктивного та розумного обґрунтування. Відповідно до статті 114 Господарського процесуального кодексу України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства. Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Строки розгляду справи в порядку загального позовного провадження врегулювані розділом ІІІ ГПК України. Так, у відповідності до ч. 3 ст. 177 ГПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду. В свою чергу, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 195 ГПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Водночас, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" ( із змінами) від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. За змістом статей10,12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Радою суддів України 02 березня 2022 року опубліковано рекомендації щодо роботи суддів в умовах воєнного стану. Відповідно до частини 1 та 2 статті Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений з об`єктивних причин вийти за межі строку, встановленого ст.177 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, суд здійснив усі необхідні дії для розгляду справи, а в матеріалах справи достатньо матеріалів для вирішення спору по суті.

У пунктах 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України закріплені такі основні засади судочинства як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зазначені принципи знайшли своє відображення устаттях 7,13 ГПК України, а тому господарські суди зобов`язані реалізовувати їх під час здійснення господарського судочинства. Закон України "Про судоустрій та статус суддів" (пункт 3 статті 7) також гарантує право кожного на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку. Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II).

Суд констатує про те, що під час розгляду справи №922/2315/16 (922/2958/25), були створені належні умови для реалізації сторонами своїх прав, що передбачені ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

У провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України.

Справа перебуває на стадії розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Татіщева О.Є., на якого ухвалою суду від 28.03.2017 покладено виконання обов`язків керівника ДП ДГ "Борки" ІОБ НААН".

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (із змінами) у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан.

Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя.

24.05.2024, під час перебування справи № 922/2315/16 у суді касаційної інстанції, до Господарського суду Харківської області від Фонду державного майна України надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому заявник просить суд закрити провадження у справі № 922/2315/16 про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України".

Обґрунтовуючи вищезазначене клопотання заявник посилається на:

- наказ Фонду державного майна України від 10.04.2024 № 713 "Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 04.01.2022 № 1 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації" (із змінами)";

- наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 01.05.2024 № 00155, яким прийнято рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу ДП "ДГ "Борки" ІОБ НААН";

- ч. 5 ст. 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", відповідно до якої справи про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, не порушуються до її завершення. Провадження у справах про банкрутство таких підприємств/господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника;

- п. 12 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства, згідно з яким господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) у разі прийняття рішення про приватизацію боржника, яким є державне підприємство або господарське товариство, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 у справі № 922/2315/16 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Айті центр груп» (вх. № 21667 від 29.08.2024 року) про заміну кредитора правонаступником - задоволено. Постановлено здійснити процесуальне правонаступництво та замінити у справі № 922/2315/16 кредитора Державне підприємство «ДГ Кутузівка» ІСГ Північного Сходу НААН на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Айті центр групп» (61153, провулок Ювілейний, будинок 56, офіс 229-А, ).

27.08.2025 до Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява ТОВ "АЙТІ ЦЕНТР ГРУП" відповідачів, в якій позивач просить суд, крім іншого, скасувати наказ Фонду державного майна України від 10 квітня 2024 року №713 в частині включення єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України до об`єктів, що підлягають приватизації;Скасувати наказ Регіонального відділення Фонду по Харківській області №00155 від 01 травня 2024 року, яким прийнято рішення про приватизації єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України.

Позовна заява обґрунтована тим, що, як зазначає позивач, Фондом державного майна, як уповноваженим органом приватизації, було порушено порядок включення ЄМК Державного підприємства Дослідне господарство «Борки» Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України до Переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств і їх структурних підрозділів, у тому числі тих, що передані в оренду, оскільки відомості та інформація, передбачена Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» та Порядком подання уповноваженими органами управління державним органам приватизації пропозицій щодо включення об`єктів права державної власності до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, не надавалась, а отже і економічна доцільність від такої приватизації державного підприємства, на думку позивача, не доведена. Як зазначає позивач, вказане ставить під сумнів правомірність включення до Переліку ЄМК, що підлягають приватизації, ДП «ДГ «Борки», та тягне за собою скасування Наказу Фонду державного майна України від 10 квітня 2024 року №713 в частині включення ЄМК Державного підприємства Дослідне господарство «Борки» Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України до об`єктів, що підлягають приватизації, та в свою чергу, скасування Наказу Регіонального відділення Фонду по Харківській області №00155 від 01 травня 2024 року, яким прийнято рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу ДП «ДГ «Борки» ІОБ НААН». Крім того, позивач зазначає, що приватизація державного майна, яка проводиться з порушенням норм діючого законодавства України, ставить під ризик отримання кредиторами коштів як в процедурі банкрутства, так і при проведенні приватизації, яка може бути поставлена під сумнів та/або взагалі скасована в будь-який час, що безпосередньо впливає на права 6 кредиторів при проведенні банкрутства, в тому числі на безпосереднє задоволення визнаних судом грошових вимог згідно з реєстром вимог кредиторів.

Предметом даного спору, є вимоги про визнання протиправним та скасування наказів Фонду державного майна України та Регіонального відділення Фонду щодо приватизації об`єкта державної власності - єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За правилами пункту 2 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

Беручи до уваги наведені норми та зважаючи на суть правовідносин, суд зазначає, що спір про прийняття рішення про приватизацію суб`єкта господарювання не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Отже, цей спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція щодо визначення судової юрисдикції спору про визнання незаконним та скасування рішення Фонду про приватизацію суб`єкта господарювання міститься у постанові Верховного Суду від 02.06.2021 у справі №826/16110/18.

Відповідно до статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Суд враховує правові висновки, які містяться у постанові Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 5023/2756/11 (922/4673/21) з розгляду аналогічного спору, де Верховний Суд не висловив заперечень проти розгляду спору про визнання протиправним і скасування наказу Фонду державного майна України про приватизацію Єдиного майнового комплексу державного підприємства саме в межах справи про банкрутство даного підприємства.

З огляду на вищевикладене та те, що даний спір безпосередньо стосується майнових прав (приватизації) на майновий комплекс боржника, тобто фактично усіх видів його майнових активів, суд вважає, що даний спір підлягає розгляду господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство цього боржника, у межах такої справи в порядку позовного провадження.

Так, судом встановлено, що наказом Фонду державного майна України від 10.04.2024 № 713 «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 04.01.2022 № 1 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації» (із змінами)» єдиний майновий комплекс ДП «ДГ «Борки» ІОБ НААН» включено до Переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств і їх структурних підрозділів, у тому числі тих, що передані в оренду (додаток 2 до наказу).

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 01.05.2024 № 00155 «Про прийняття рішення про приватизацію об`єкта малої приватизації Єдиний майновий комплекс Державного підприємства «Дослідне господарство «Борки» Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України» (код за )» прийнято рішення про приватизацію ЄМК ДП «ДГ «Борки» ІОБ НААН».

Статтею 326 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

За змістом статей 113, 116 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України, зокрема, здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону.

Із зазначеними нормами Конституції України та Закону України "Про Кабінет Міністрів України" кореспондуються положення статті 2 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", а також статті 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", відповідно до якої управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Фонд державного майна України.

Статтею 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" визначено, що Фонд держмайна є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

За приписами статті 4 цього Закону одним із завдань Фонду є управління об`єктами державної власності.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про Фонд державного майна України" до повноважень Фонду належить здійснення повноваження власника державного майна, у тому числі корпоративних прав, у процесі приватизації та контроль діяльності підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління; прийняття рішення про приватизацію; здійснення продажу державного майна в процесі його приватизації.

Згідно Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом Фонду державного майна України 15.05.2012 № 678, регіональне відділення Фонду державного майна України утворюється в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і є територіальним органом Фонду державного майна України, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі у сфері приватизації державного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України " Про приватизацію державного і комунального майна" основною метою приватизації є прискорення економічного зростання, залучення іноземних і внутрішніх інвестицій, зменшення частки державної або комунальної власності у структурі економіки України шляхом продажу об`єктів приватизації ефективному приватному власнику.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 5 Закону України " Про приватизацію державного і комунального майна" єдині майнові комплекси державних і комунальних підприємств, їх структурних підрозділів, у тому числі єдині майнові комплекси та їх структурні підрозділи, що передані в оренду, крім єдиних майнових комплексів державних і комунальних підприємств, що належать до об`єктів великої приватизації.

Як зазначає відповідач1 у своєму відзиві та не заперечується учасниками справи, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.10.2022 № 910-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності», згідно з актом приймання-передачі від 31.01.2023 єдиний майновий комплекс ДП «ДГ «Борки» ІОБ НААН» передано із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління Фонду.

Отже, системний аналіз зазначених норм законодавства, чинних на момент прийняття спірних наказів, дають підстави для висновку про те, що у правовідносинах приватизації Фонд держаного майна України виконує функції власника майна та вчиняє правочини, спрямовані на відчуження речових прав держави на майно іншим фізичним та юридичним особам.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України " Про приватизацію державного і комунального майна" до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України.

Водночас, щодо єдиного майнового комплексу ДП «ДГ «Борки» ІОБ НААН» відсутні обмеження або заборони на приватизацію.

Щодо посилання позивача на незаконність включення ЄМК ДП «ДГ «Борки» ІОБ НААН» до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, що, на його думку, вбачається з відповідей Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України; Національного банку України та Міністерства фінансів України, суд їх відхиляє та зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» порядок приватизації державного і комунального майна передбачає: формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації; опублікування переліку об`єктів, що підлягають приватизації, на офіційному веб-сайті Фонду, на офіційних сайтах місцевих рад та в електронній торговій системі; прийняття рішення про приватизацію; прийняття місцевою радою рішення про приватизацію об`єкта комунальної власності; опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об`єкта; проведення інвентаризації та оцінки відповідно до законодавства; проведення у випадках, передбачених законом, аудиту, екологічного аудиту об`єкта приватизації; перетворення державного або комунального підприємства в господарське товариство у процесі приватизації у випадках, передбачених цим Законом; затвердження плану розміщення акцій акціонерних товариств, створених у процесі приватизації, у випадках, передбачених цим Законом, та його виконання; затвердження у випадках, передбачених цим Законом, умов продажу об`єктів приватизації, розроблених аукціонною комісією; опублікування інформації про умови продажу, в тому числі стартову ціну об`єкта приватизації; проведення аукціону, укладення договору купівлі-продажу; укладення договору купівлі-продажу в разі приватизації об`єкта шляхом викупу; опублікування інформації про результати приватизації; прийняття рішення про завершення приватизації.

Враховуючи вищевказані норми, порядок приватизації не передбачає інформування Фондом державного майна України Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, Національний банк України та Міністерство фінансів України щодо об`єктів приватизації.

Відповідно до пункту 5 Порядку подання уповноваженими органами управління державним органам приватизації пропозицій щодо включення об`єктів права державної власності до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 травня 2018 р. № 387, Фонд державного майна подає щороку до 1 березня та до 1 липня Мінекономрозвитку, Мінфіну та Національному банку попередні та уточнені прогнозні показники надходження коштів від приватизації окремо на поточний, наступний та два подальші роки у розрізі запропонованих до приватизації об`єктів, враховуючи прогнозовані обсяги надходження коштів від їх приватизації та фінансовий стан.

Таким чином, Фонд державного майна здійснює інформування вищевказаних органів щодо прогнозованих показників надходження коштів від приватизації щодо усіх об`єктів приватизації ПІСЛЯ включення їх до переліків об`єктів приватизації.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування оспорюваних наказів, іншого суду позивачем не доведено та необґрунтовано.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права та звернення про здійснення його захисту особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову, про що правильно зазначив суд апеляційної інстанції.

Тобто існує певний порядок реалізації прав суб`єктів господарювання стосовно захисту порушених прав за змістом якого підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Тому вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд у першу чергу повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) відкрито провадження у справі, належним позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач являється кредитором Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України (об`єкта приватизації) у справі про банкрутство №922/2315/16 цього підприємства. Позивач вважає, що оскаржувані накази стосуються його прав та обов`язків, є протиправними, а тому підлягає скасуванню.

Однак, суд вважає необхідним зазначити про те, що в цьому випадку доводи позивача про наявність порушення його прав спростовуютсья цілями приватизації та звертає увагу, що законом визначено відповідні гарантії кредиторів.

Так, Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» (ч. 2 ст. 26) до договору купівлі-продажу об`єкта приватизації обов`язково включаються передбачені умовами аукціону, викупу зобов`язання сторін щодо погашення боргів із заробітної плати та перед бюджетом, простроченої кредиторської заборгованості підприємства, що приватизується.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність у цьому випадку обставин порушення прав кредитора, іншого суду позивачем не доведено та необґрунтовано.

Крім того, суд зазначає, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц). Залучення співвідповідача не є зміною предмета або підстав позову за Господарським процесуальним кодексом України (ГПК), оскільки це не змінює суті вимоги позивача. Це процесуальна дія, яка стосується розширення кола учасників справи, але сам позов залишається незмінним.

Суд зазначає, що фактично до Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" не висунуто жодних вимог і останнє фактично не вчиняло жодних дій спрямованих на постановлення оспорюваних наказів про приватизацію єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України, а,отже, суд вважає, що з урахуванням конкретних обставин справи, Державне підприємство "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" не є належним відповідачем у даній справі, у зв`язку з чим, суд вважає необхідним відмовити в частині позовних вимог позивача до Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України".

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Руїс-Матеос проти Іспанії від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Згідно з вимогами частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, пункт 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем покладаються на нього.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 49, 69, 73-80, 86, 91, 98, 101, 123, 129, 194-196, 201, 208-210, 217-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальності "АЙТІ ЦЕНТР ГРУП" (61153,м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 56, офіс 229-А, ).

Відповідач1- Фонд державного майна України (01133,м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/9, ).

Відповідач2- Державне підприємство "Дослідне господарство "Борки" Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України" (63421, Харківська обл., Чугуївський р-н, с. Бірки, вул. Центральна, буд. 2-А, ).

Відповідач3- Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області (, 61057, Україна, Харківська обл., місто Харків, вулиця Сумська, будинок 3).

Повне рішення складено та підписано 16.02.2026, з урахуванням перебування с. Усатим В.О. у відпустці з 09.02.2026 по 13.02.2026 включно.

СуддяВ.О. Усатий