ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/3668/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І.

при секретарі судового засідання Задорожньому А.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Павлюк В.С.;

від відповідача - Верченко І.І.;

від третьої особи - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/3668/25

за позовом Виконавчого комітету Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Думська, буд. 1, );

до відповідача Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (65026, м. Одеса, пл. Думська, буд. 1, );

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеса-Мама» (65023, м. Одеса, вул. Пастера, буд. 60)

про визнання недійсним рішення загальних зборів, статуту та скасування державної реєстрації змін,

ВСТАНОВИВ:

08.09.2025 Виконавчий комітет Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № 3763/25) до Радіомовної компанії «Радіо-Одеса», в якій просить суд:

- визнати недійсним рішення загальних зборів учасників Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, що оформлене протоколом позачергових загальних зборів від 04.02.2025 р. № 1;

- визнати недійсним рішення загальних зборів учасників Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, що оформлене протоколом загальних зборів від 06.03.2025 р. № 2;

- визнати недійсним Статут Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, затверджений рішенням загальних зборів учасників, що оформлене протоколом від 06.03.2025 р. № 2, в частині пункту 6.16 розділу 6;

- скасувати реєстраційну дію/запис від 07.03.2025 р. № 020012448 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», що вчинено приватним нотаріусом Ткаченко Інною Валеріївною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на прийняття Загальними зборами учасників РК «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю спірних рішень від 04.02.2025 р. та 06.03.2025 р., оформлених протоколами №1, 2 з порушеннями вимог законодавства України та установчих документів, а також затвердження Статуту Товариства у новій редакції від 06.03.2025, який не відповідає законодавчим вимогам в частині виключення учасників Товариства зі складу останнього.

Одночасно із позовною заявою Виконавчий комітет Одеської міської ради подав заяву про забезпечення позову (вх. №2-1398/25).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.09.2025 по справі № 916/3668/25 заяву Виконавчого комітету Одеської міської ради про забезпечення позову (вх. №2-1398/25 від 08.09.2025) - задоволено: заборонено державним реєстраторам юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань проводити будь-які реєстраційні дії щодо змін до установчих документів Радіомовної компанії "Радіо Одеса" у вигляді ТОВ (), зміни відомостей про учасників юридичної особи - Радіомовної компанії "Радіо Одеса" у вигляді ТОВ (), які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (зокрема, але не виключно, заборонено вносити відомості щодо виключення Виконавчого комітету Одеської міської ради () зі складу учасників (засновників) - Радіомовної компанії "Радіо Одеса" у вигляді ТОВ, та вносити такі зміни до вирішення справи по суті та набрання у справі законної сили рішенням суду (в подальшому ухвала ГСОО від 15.09.2025 по справі № 916/3668/25 залишена без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.11.2025 по справі № 916/3668/25. Постановою Верховного суду від 15.01.2026 по справі № 916/3668/25 резолютивну частину ухвали Господарського суду Одеської області від 10.09.2025 у справі № 916/3668/25, залишеної без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.11.2025, змінено, шляхом викладення її у такій редакції: « 1. Заяву Виконавчого комітету Одеської міської ради про забезпечення позову (вх. №2-1398/25 від 08.09.2025) задовольнити частково. 2. Заборонити державним реєстраторам юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань проводити реєстраційні дії щодо змін до установчих документів Радіомовної компанії "Радіо Одеса" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю () в частині виключення Виконавчого комітету Одеської міської ради () зі складу учасників (засновників) - Радіомовної компанії "Радіо Одеса" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, проводити зміни відомостей про учасників юридичної особи - Радіомовної компанії "Радіо Одеса" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (), які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо виключення Виконавчого комітету Одеської міської ради () зі складу учасників (засновників) - Радіомовної компанії "Радіо Одеса" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, та вносити такі зміни до вирішення справи по суті та набрання у справі законної сили рішенням суду.»)

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.09.2025 позовну заяву Виконавчого комітету Одеської міської ради залишено без руху та встановлено позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

23.09.2025 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх.№29610/25), згідно якої останнім такі недоліки усунуто.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/3668/25 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 22.10.2025; залучено до участі у справі № 916/3668/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеса-Мама».

29.09.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №33228/25), в якому останній, зокрема, зазначає, що оскаржувані Виконавчим комітетом Одеської міської ради рішення загальних зборів Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю прийняті на підставі Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та Закону України «Про медіа» та жодним чином не порушують права позивача, а закріплені пунктом 6.16 Статуту Товариства, затвердженого рішенням загальних зборів його учасників від 06.03.2025, положення не суперечать вимогам закону та прийняті з метою забезпечення інтересів Товариства.

10.10.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №31657/25), в якій Виконавчий комітет Одеської міської ради зауважує на тому, що визнання недійсними рішень, прийнятих 04.02.2025 та 06.03.2025, статуту в частині та скасування державної реєстрації змін до установчих документів дозволить відновити законність у діяльності Товариства, унеможливить використання фіктивних підстав для виключення позивача з його складу та попередить порушення його майнових інтересів, пов`язаних із володінням часткою у статутному капіталі.

20.10.2025 до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення (вх. №32970/25), в яких остання погоджується з викладеними у відзиві на позов запереченнями відповідача на доводи позивача та вважає, що оскаржувані рішення жодним чином не порушують права позивача, як учасника Товариства, який навпаки має зобов`язання, які не виконує щодо припинення корпоративних відносин з товариством, що здійснює діяльність у сфері медіа, тобто порушує не лише Закон України «Про медіа», а й статтю 19 Конституції України, якою визначено, що органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

В судовому засіданні 22.10.2025 судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі № 916/3668/25 на 19.11.2025, про що повідомлено третю особу ухвалою суду від 22.10.2025 в порядку ст. 120 ГПК України.

27.10.2025 до суду від відповідача надійшли заперечення (на відповідь на відзив) (вх. №33789/25), в яких останній просить поновити пропущений процесуальний строк на їх подання, при цьому у якості підстав для поновлення строку посилається на те, що представник відповідача не мав об`єктивної технічної можливості підготувати на надати відповідні заперечення у визначений судом 10-денний строк, враховуючи загальновідомі обставини, по`вязані з обстрілами міста Одеси у жовтні поточного року та припинення електропостачання. У зазначених запереченнях відповідач звертає увагу на те, що необхідність винесення питання на розгляд позачергових зборів учасників Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, які відбулись 04.02.2025, щодо невиконання Виконавчим комітетом Одеської міської ради, як учасником Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю вимог Закону України «Про медіа» була викликана вимогами статті 21 цього закону, яка унеможливлює участь органу місцевого самоврядування в діяльності суб`єкта у сфері медіа та вимогами Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення, викладеними в доданому до матеріалів справи листі від 06.06.2024 №17/3814 про усунення упродовж 10 днів порушень статті 21 Закону України «Про медіа».

17.11.2025 від позивача надійшло клопотання про долучення раніше поданих доказів, що містять інформацію в повному об`ємі (вх. № 36481/25), а саме копії Статуту Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю в редакції від 08.10.2010р.

В судовому засіданні 19.11.2025 суд постановив протокольні ухвали, якими: поновив строк на подання заперечень на відповідь на відзив згідно ст. 119 ГПК України та долучив заперечення на відповідь на відзив до матеріалів справи; задовольнив клопотання позивача про долучення доказу та долучив статут до матеріалів справи; продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання у справі на 05.12.2025, про що повідомлено третю особу ухвалою суду від 19.11.2025 в порядку ст.120 ГПК України.

03.12.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення (вх. №38644/25).

В судовому засіданні 05.12.2025 суд постановив протокольні ухвали, якими: долучено додаткові пояснення відповідача до матеріалів справи; закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 14.01.2026, про що ухвалою від 05.12.2025 повідомлено третю особу в порядку статті 120 ГПК України.

Судове засідання, призначене на 14.01.2026, не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Мостепаненко Ю.І. на лікарняному з 12.01.2026, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.

Враховуючи вихід судді Мостепаненко Ю.І. з лікарняного, ухвалою суду від 02.02.2026 справу №916/3668/25 призначено до розгляду по суті у розумний строк - згідно ст. 114 ГПК України - на 11.02.2026.

В судовому засіданні 11.02.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити; представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи в жодне судове засідання не з`явився, проте був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, що вбачається з довідок про доставку електронного документу - ухвал суду, наявних в матеріалах справи.

В судовому засіданні 11.02.2026 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

17.04.1995 проведено державну реєстрацію Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (65004, Одеська обл., м. Одеса, Думська площа, буд. 1, ), що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії АОО №262709 (номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 1 012448).

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю станом на час розгляду справи вбачається, що:

- розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду): 800000,00 грн.

- перелік засновників (учасників) юридичної особи: Виконавчий комітет Одеської міської ради () із розміром частки засновника (учасника): 200000,00 (25%); ТОВ «Одеса-Мама» () із розміром частки засновника (учасника): 600000,00 (75%);

- вид діяльності, зокрема: 60.10 Діяльність у сфері радіомовлення; 60.20 Діяльність у сфері телевізійного мовлення; 63.11 Оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність.

Статут Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю затверджений Загальними зборами учасників, протоколом від 08.10.2010. Відповідно до вказаного Статуту, зокрема:

- основною метою діяльності Товариства є комерційна та виробнича діяльність, що спрямована на одержання прибутку та реалізація на його основі інтересів учасників та трудового колективу Товариства (пункт 2.1) ;

- кожен учасник може уступити свою частку (її частину) одному чи кільком учасникам, а з письмової згоди решти учасників і третім особам; інші учасники, пропорційно їх часткам у Статутному (складеному) капіталі, користуються переважним правом придбання частки (її частини) учасника, який її відступає; передача частки (її частини) можлива тільки після повного внесення вкладу (його відповідної частини) учасником, який її відступає; при передачі частки (її частини) третій особі відбувається одночасний перехід до неї всіх (відповідної частини) прав та обов`язків, що належали учаснику, який відступив її повністю або частково; частка учасника після повного внесення ним вкладу може бути придбана товариством; у цьому разі зобов`язано передати її іншим учасникам або третім особам у строк, що не перевищує 1 (одного) року, або зменшити свій статутний капітал; протягом цього періоду розподіл прибутку, а також голосування і значення кворуму у загальних зборах учасників провадяться без урахування придбаної товариством частки; придбання частки за ціною, яка відрізняється від розміру вкладу у статутний (складений) капітал власника, що передає частку, не дає набувачеві права претендувати на зміну частки, що передається, у статутному (складеному) капіталі (пункти 5.1-5.5 Статуту);

- учасник має право вийти з товариства без наміру відступлення своєї частки конкретному учасникові, учасникам, товариству або третім особам, для чого він письмово повідомляє товариство; при виході з товариства учасникові виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі; виплата здійснюється після затвердження звіту за рік, в якому учасник вийшов з товариства і в строк 12 місяців з дня виходу; на вимогу учасника та за згодою Загальних зборів учасників, вклад може бути повернуто повністю або частково у натуральній формі; учаснику, який вибув, також виплачується частка прибутку, одержаного товариством у даному році з моменту його виходу, пропорційна частці цього учасника у статутному (складеному) капіталі товариства; майно, передане учасником товариству тільки у користування, повертається у натуральній формі без винагороди, а у випадку його втрати - грошима за залишковою вартістю (пункти 6.1-6.4 Статуту);

- вищим органом Товариства є Загальні збори учасників, що мають право приймати рішення з усіх питань діяльності Товариства, до виключної компетенції яких відноситься, зокрема виключення учасника з Товариства, вибори Голови Загальних зборів учасників на строк, що визначається загальними зборами (пункти 11.1.20, 11.1.21);

- Генеральний директор Товариства не може бути головою Загальних зборів Учасників (пункт 14.2).

В матеріалах справи наявна ліцензія на мовлення серії НР №01179-м від 24.07.2017 з додатками, яка видана Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення позивачу - Радіомовній компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, строком дії до 24.07.2024.

Згідно наказу № 5 від 02.09.2020 «Про вступ на посаду генерального директора» Козир Олександр Олександрович приступив до виконання обов`язків генерального директора Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю з 02.09.2020.

У листі від 04.03.2024 №03-04/1, на якому міститься відмітка про його отримання позивачем 04.03.2024, відповідач просив позивача, з метою приведення структури власності Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю до вимог Закону України «Про медіа», повідомити у строк до 01.04.2024 про вихід зі складу учасників товариства.

У листі від 03.05.2024 №05/03-24 відповідач надав Департаменту комунальної власності Одеської міської ради засвідчені копії документів: Статуту, протоколів Загальних зборів та фінансові звіти за 2014-2020 року, а також просив вжити передбачені чинним законодавством заходи та не затягувати питання виходу зі складу засновників товариства, що є прямою вимогою Закону України «Про медіа».

У листі від 06.06.2024 №17/3814 Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення повідомила відповідача про необхідність доопрацювання поданих документів щодо продовження строку дії ліцензії, зокрема, у пункті d листа зауважено, що: згідно ЄДР засновниками підприємства є Виконавчий комітет Одеської міської ради; відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України «Про медіа» суб`єктом у сфері аудіовізуальних медіа не може бути особа, до структури власності якої входять державні органи, органи місцевого самоврядування, їх об`єднання, крім винятків, передбачених законом, політичні партії, їх структурні підрозділи, а також юридичні особи, засновані такими суб`єктами, крім наукових установ, закладів освіти та закладів культури.

У листі від 19.06.2024 №06/19-24 відповідач направив Департаменту комунальної власності Одеської міської ради копії запитуваних документів та просив вжити передбачені чинним законодавством заходи та не затягувати питання виходу зі складу засновників товариства, що є прямою вимогою Закону України «Про медіа».

04.02.2025 відбулись позачергові Загальні збори учасників Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, на яких прийнято рішення, оформлене протоколом №1, а саме:

1) обрано головою Загальних зборів ОСОБА_1 , секретарем Загальних зборів - ОСОБА_2 ;

2) керуючись положеннями Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», Статуту Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю та результатами аудиторського звіту від 01.03.2023, вирішено спрямувати 20 905,64 грн з отриманого за період з 01.01.2010 по 31.12.2022 чистого прибутку на загальну суму 418 112,93 грн на формування резервного фонду товариства (418 112,93 грн *5%). Суму чистого прибутку в розмірі 397 207,29 грн, яка залишається після формування резервного фонду та кошти резервного фонду у розмірі 20905,64 грн вирішено направити на покриття збитків Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю;

3) вирішено зобов`язати учасника Товариства - Виконавчий комітет Одеської міської ради упродовж 30 днів з дати прийняття рішення Загальних зборів Товариства від 04.02.2025 вжити заходи щодо виходу із складу учасників Товариства на підставі та у порядку, визначеному Статутом Товариства та Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»;

4) вирішено відкласти розгляд питання про затвердження Статуту Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю у новій редакцій на 12 годину 06.03.2025;

5) уповноважено генерального директора Товариства ОСОБА_1 здійснити організаційні дії щодо реалізації рішення Загальних зборів від 04.02.2025.

На вказаних позачергових Загальних зборах учасників Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, які відбулись 04.02.2025 було забезпечено участь усіх учасників Товариства, а саме Виконавчого комітету Одеської міської ради, який загалом володіє 25% голосів та Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеса-Мама», яке загалом володіє 75% голосів. При цьому з усіх питань порядку денного представником учасника Товариства - Виконавчого комітету Одеської міської ради було проголосовано проти.

06.03.2025 відбулись загальні збору учасників Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, на яких було прийнято рішення, оформлене протоколом №2 про затвердження Статуту Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю у новій редакцій.

У пункті 6.16 Статуту Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю у новій редакції, вказано, що Товариство може виключити учасника, частка якого у статутному капіталі складає менше 50% з Товариства у випадку припинення Учасника - юридичної особи та у разі смерті учасника - фізичної особи та якщо протягом року з дня закінчення строку для прийняття спадщини, встановленого законодавством, спадкоємці (правонаступники) такого учасника не подали заяву про вступ до Товариства в порядку, передбаченому Статутом та законом, а також у випадках встановлення чинним законодавством України заборон/обмежень щодо структури власності Товариства. Підставою для виключення із складу учасників Товариства може стати невиконання учасником обов`язків, визначених Статутом, рішенням загальних зборів або покладених на нього чинним законодавством України, що може заподіяти шкоду Товариству.

Предметом спору даній справі є вимога позивача про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, що оформлене протоколом позачергових загальних зборів від 04.02.2025 р. № 1; визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, що оформлене протоколом загальних зборів від 06.03.2025 р. № 2; визнання недійсним Статуту Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, затвердженого рішенням загальних зборів учасників, що оформлене протоколом від 06.03.2025 р. № 2, в частині пункту 6.16 розділу 6 та скасування реєстраційної дії/запису від 07.03.2025 р. № 020012448 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», що вчинено приватним нотаріусом Ткаченко Інною Валеріївною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 113 Цивільного кодексу України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.

Статтею 116 Цивільного кодексу України визначено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; 2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); 3) вийти у встановленому порядку з товариства; 4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; 5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом (частина друга статті 116 Цивільного кодексу України).

У відповідності до частини третьої статті 1 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (в редакції, чинній станом на день прийняття оспорюваних рішень загальних зборів товариства відповідача ) управління товариствами з обмеженою відповідальністю та товариствами з додатковою відповідальністю, у статутних капіталах яких є частка держави або органів місцевого самоврядування, регулюється цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених спеціальними законами.

Статтею 6 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що учасники товариства зобов`язані: 1) дотримуватися статуту; 2) виконувати рішення загальних зборів учасників товариства. Учасники можуть мати обов`язки, встановлені законом та статутом товариства.

За частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України. Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасник товариства має переважне право на придбання частки (частини частки) іншого учасника товариства, що продається третій особі.

У відповідності до частин першої-третьої статті 21 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам. Статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Відповідне положення може бути внесене до статуту або виключене з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства. Учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі лише в тій частині, в якій вона є оплаченою.

Статтею 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено, що учасник товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить менше 50 відсотків, може вийти з товариства у будь-який час без згоди інших учасників. Учасник товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить 50 або більше відсотків, може вийти з товариства за згодою інших учасників. Статутом товариства може бути встановлено, що учасник товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить 50 або більше відсотків, може вийти з товариства без згоди інших учасників. Відповідне положення включається до статуту товариства або виключається з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь усі учасники товариства. Рішення щодо надання згоди на вихід учасника з товариства може бути прийнято протягом одного місяця з дня подання учасником заяви, якщо інший строк не передбачений статутом. Якщо для виходу учасника необхідна згода інших учасників товариства, він може вийти з товариства протягом одного місяця з дня надання такої згоди останнім учасником, якщо менший строк не визначений такою згодою. Учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу. Вихід учасника з товариства, внаслідок якого у товаристві не залишиться жодного учасника, забороняється. Не пізніше 30 днів з дня, коли товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, воно зобов`язане повідомити такому колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку. Вартість частки учасника визначається станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви у порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань". Товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки. Статутом товариства, що діє на момент виходу учасника, може встановлюватися інший строк для здійснення такої виплати. Вартість частки учасника визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника. За погодженням учасника товариства, який вийшов, та товариства зобов`язання зі сплати грошових коштів може бути замінено зобов`язанням із передачі іншого майна. Товариство виплачує учаснику, який вийшов з товариства, вартість його частки або передає майно лише пропорційно до розміру оплаченої частини частки такого учасника. Товариство зобов`язане надавати учаснику, який вийшов з товариства, доступ до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості його частки. Статутом товариства можуть бути передбачені інші строк, порядок, розмір та спосіб проведення розрахунків з учасником, що виходить з товариства, а також порядок вибору суб`єкта оціночної діяльності. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства. Положення частин восьмої - одинадцятої цієї статті застосовуються також до відносин щодо наслідків прийняття загальними зборами учасників рішення про виключення учасника з товариства. Не пізніше 30 днів з дня прийняття загальними зборами учасників такого рішення товариство зобов`язане повідомити колишньому учаснику (його спадкоємцю, правонаступнику) вартість його частки. Вартість частки визначається станом на день, що передував дню прийняття загальними зборами учасників рішення про виключення учасника з товариства. Правила цієї статті застосовуються також до відносин щодо виходу з товариства спадкоємця чи правонаступника учасника.

Відповідно до частин першої, другої статті 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників є вищим органом товариства. Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників.

Рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Порядок скликання та проведення загальних зборів учасників юридичної особи визначений законодавством України за положеннями якого учасники (акціонери, члени) юридичної особи мають бути до початку загальних зборів повідомлені про дату, місце, час проведення та порядок денний таких зборів. Такий порядок скликання загальних зборів вищого органу управління юридичної особи не залежить від її організаційно-правової форми, є загальноприйнятим та таким, що гарантує забезпечення права учасника (акціонера, члена) юридичної особи на участь в управлінні нею.

Права учасника юридичної особи можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо. При цьому позивачеві не може бути відмовлено у задоволенні вимог про визнання недійсними рішень загальних зборів тільки з мотивів недостатності його голосів для зміни результатів голосування з прийнятих загальними зборами учасників рішень, оскільки вплив члена на прийняття загальними зборами рішень не вичерпується лише голосуванням.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 06.08.2020 у справі №918/636/19.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах. Зокрема, рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі недотримання процедури їх скликання.

Саме такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 28.01.2020 у справі №924/641/17.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, зокрема, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

За частиною другою статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У відповідності до частин першої, другої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до пунктів 1, 56 частини першої статті 1 Закону України «Про медіа» аудіовізуальне медіа - медіа-сервіс, основним призначенням якого або відокремленої частини якого є надання загальній аудиторії доступу до програм, що здійснюється з інформаційною, розважальною чи навчальною метою під редакційним контролем суб`єкта у сфері медіа за допомогою електронних комунікаційних мереж, а саме: телевізійне мовлення (лінійний аудіовізуальний медіа-сервіс) або аудіовізуальний медіа-сервіс на замовлення (нелінійний аудіовізуальний медіа-сервіс); радіомовлення (лінійний аудіомедіа-сервіс) або аудіальний медіа-сервіс на замовлення (нелінійний аудіомедіа-сервіс); структура власності суб`єкта у сфері медіа - система взаємовідносин юридичних та фізичних осіб, що дає змогу визначити: усіх ключових учасників (включаючи публічні компанії) і кінцевого бенефіціарного власника суб`єкта у сфері медіа; усіх ключових учасників кожної юридичної особи, яка існує у ланцюгу володіння корпоративними правами суб`єкта у сфері медіа; усіх осіб, які мають пряму та/або опосередковану істотну участь у суб`єкті у сфері медіа; відносини контролю щодо суб`єкта у сфері медіа між усіма особами, визначеними абзацами другим - четвертим цього пункту.

За статтею 13 Закону України «Про медіа» для цілей цього Закону суб`єктами у сфері медіа є: 1) суб`єкти у сфері аудіовізуальних медіа; 2) суб`єкти у сфері друкованих медіа; 3) суб`єкти у сфері онлайн-медіа; 4) провайдери аудіовізуальних сервісів; 5) провайдери платформ спільного доступу до відео; 6) постачальники електронних комунікаційних послуг для потреб мовлення з використанням радіочастотного спектра.

Частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про медіа» особливими видами суб`єктів у сфері аудіовізуальних медіа є: 1) суб`єкт у сфері суспільних аудіовізуальних медіа-сервісів - акціонерне товариство "Національна суспільна телерадіокомпанія України", що утворене і діє відповідно до Закону України "Про суспільні медіа України" та цього Закону; 2) суб`єкт у сфері аудіовізуальних медіа-сервісів іномовлення - юридична особа, що утворена і діє відповідно до Закону України "Про систему іномовлення України" та цього Закону; 3) суб`єкти у сфері місцевих публічних аудіовізуальних медіа-сервісів та аудіовізуальних медіа-сервісів громад - суб`єкти, особливості діяльності яких визначено розділом III цього Закону; 4) суб`єкт у сфері парламентського мовлення - державне підприємство "Парламентський телеканал "Рада" або його правонаступник.

Статтею 29 Закону України «Про медіа» визначено, що видами публічних аудіовізуальних медіа в України є: 1) національні публічні аудіовізуальні медіа - суспільні аудіовізуальні медіа та аудіовізуальні медіа іномовлення; 2) місцеві публічні аудіовізуальні медіа; 3) аудіовізуальні медіа громад. Суб`єктом у сфері суспільних аудіовізуальних медіа є акціонерне товариство "Національна суспільна телерадіокомпанія України", що діє відповідно до Закону України "Про суспільні медіа України". Суб`єктом у сфері аудіовізуальних медіа іномовлення є Державне підприємство "Мультимедійна платформа іномовлення України", що діє відповідно до Закону України "Про систему іномовлення України". Суб`єктами у сфері місцевих публічних аудіовізуальних медіа є комунальні некомерційні підприємства, засновані органами місцевого самоврядування, у тому числі на основі договору про співробітництво у порядку, встановленому Законом України "Про співробітництво територіальних громад", а також непідприємницькі товариства, не менш як 50 відсотків статутного капіталу яких належить органам місцевого самоврядування. Суб`єкти у сфері місцевих публічних аудіовізуальних медіа діють у територіальних громадах сіл, селищ та міст, у тому числі в об`єднаних територіальних громадах сіл, селищ та міст, а також у громадах областей та регіонів. Суб`єктами у сфері аудіовізуальних медіа громад можуть бути громадські об`єднання, а також засновані ними установи, непідприємницькі товариства або підприємства, що створені для некомерційної діяльності. Суб`єкти у сфері аудіовізуальних медіа громад діють у громадах, що об`єднані спільним інтересом (національністю, мовою, професією, творчою діяльністю, захопленнями тощо). Публічні аудіовізуальні медіа поширюються з метою задоволення демократичних, інформаційних, соціальних та культурних потреб українського суспільства, аудіовізуальні медіа іномовлення - для об`єктивного інформування іноземної аудиторії про події в Україні та світі. Публічні аудіовізуальні медіа є сервісами загального економічного інтересу.

Згідно з частиною другою статті 21 Закону України «Про медіа» суб`єктом у сфері аудіовізуальних медіа не може бути особа, до структури власності якої входять державні органи, органи місцевого самоврядування, їх об`єднання, крім винятків, передбачених законом, політичні партії, їх структурні підрозділи, а також юридичні особи, засновані такими суб`єктами, крім наукових установ, закладів освіти та закладів культури. Зазначені обмеження не поширюються на публічні аудіовізуальні медіа та на суб`єкт у сфері парламентського мовлення.

Пунктом 17 розділу X Закону України «Про медіа» визначено, що впродовж шести місяців з дня набрання чинності цим Законом суб`єкти у сфері медіа, структура власності яких не відповідає вимогам цього Закону, зобов`язані привести структуру власності у відповідність із вимогами цього Закону.

Частиною першою статті 97 Закону України «Про медіа» визначено, що Національна рада здійснює нагляд та контроль за дотриманням суб`єктами у сфері медіа законодавства та/або умов ліцензій відповідно до вимог цього Закону.

Згідно зі статтею 109 Закону України «Про медіа» за результатами розгляду питання про порушення законодавства та/або умов ліцензії Національна рада ухвалює одне з таких рішень: 1) про відсутність порушення законодавства та/або умов ліцензії; 2) про застосування до суб`єкта у сфері медіа заходів реагування, передбачених цим Законом; 3) про проведення додаткової перевірки. Прийняте Національною радою рішення публікується на офіційному веб-сайті Національної ради, розміщується в електронному кабінеті, а також надсилається у письмовій формі суб`єкту у сфері медіа упродовж трьох робочих днів з дня його оприлюднення.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю подаються такі документи: 1) заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі; 2) документ про сплату адміністративного збору; 3) один із таких відповідних документів: а) рішення загальних зборів учасників (рішення єдиного учасника) товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників; б) рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю про виключення учасника з товариства; в) заява про вступ до товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю; г) заява про вихід з товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю; ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю; д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю та розмірів часток учасників у такому товаристві; е) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю; 4) структура власності за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами

Як було зазначено вище, частина друга статті 21 Закону України «Про медіа» визначає, що суб`єктом у сфері аудіовізуальних медіа не може бути особа, до структури власності якої входять державні органи, органи місцевого самоврядування, їх об`єднання, крім винятків, передбачених законом, політичні партії, їх структурні підрозділи, а також юридичні особи, засновані такими суб`єктами, крім наукових установ, закладів освіти та закладів культури. Зазначені обмеження не поширюються на публічні аудіовізуальні медіа та на суб`єкт у сфері парламентського мовлення. Окрім того, пунктом 17 розділу X Закону України «Про медіа» визначено, що впродовж шести місяців з дня набрання чинності цим Законом суб`єкти у сфері медіа, структура власності яких не відповідає вимогам цього Закону, зобов`язані привести структуру власності у відповідність із вимогами цього Закону.

Так, Закон України «Про медіа» набрав чинності 31.03.2023, а отже шестимісячний строк для приведення структури власності відповідно до вимог частини другої статті 21 Закону України «Про медіа» сплив 30.09.2023, таким чином, з 01.10.2023 структура власності суб`єктів у сфері медіа повинна відповідати вимогами частини другої статті 21 Закону України «Про медіа».

Аналіз частини другої статті 21 Закону України «Про медіа» свідчить про те, що вказана норма стосується правовідносин, які виникли у даній справі, оскільки винятки, що зауважені у вказаній статті не відносяться до сторін у справі, оскільки відповідач не є ані публічним аудіовізуальним медіа, ані суб`єктом у сфері парламентського мовлення.

Господарський суд наголошує, що законодавством чітко визначено шляхи, за якими позивач мав би можливість виконати вимоги названої статті Закону, а саме: шляхом відчуження частки (стаття 21 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю») або шляхом виходу з товариства (стаття 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»), при цьому, визначення способу, за яким позивач, як учасник товариства мав би виконати вимоги частини другої статті 21 Закону України «Про медіа» належить саме позивачу, проте належні дії та докази такого виконання, які б призвели до припинення корпоративних правовідносин з відповідачем та приведення структури власності відповідача у відповідність до законодавства, в матеріалах справи відсутні.

За наведеного, суд вважає, що рішенням загальних зборів від 04.02.2025 правомірно вирішено зобов`язати учасника Товариства - Виконавчий комітет Одеської міської ради упродовж 30 днів з дати прийняття рішення Загальних зборів Товариства від 04.02.2025 вжити заходи щодо виходу із складу учасників Товариства на підставі та у порядку, визначеному Статутом Товариства та Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

При цьому з тексту вказаного рішення вбачається, що воно носить декларативний характер, оскільки не передбачає застосування стосовно учасника товариства, який ухиляється від виконання вимог Закону України «Про медіа» санкцій, у тому числі і щодо примусового виключення, про що безпідставно зазначає позивач.

Зазначене рішення жодним чином не порушує права Виконавчого комітету Одеської міської ради, як учасника Товариства, який - як було встановлено вище - має зобов`язання, які не виконує щодо припинення корпоративних відносин з Товариством, що здійснює діяльність у сфері медіа, тобто порушує не лише Закон України «Про медіа», а й статтю 19 Конституції України, якою визначено, що органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стосовно доводів позивача про те, що генеральний директор Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю не міг бути обраний спірним рішенням Головою Загальних зборів учасників товариства, суд зазначає наступне.

Так, згідно з пунктом 14.2 Статуту Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю в редакцій від 08.10.2010, визначено, що Генеральний директор Товариства не може бути головою Загальних зборів Учасників.

Аналогічна за змістом норма містилася в частині шостій статті 62 Закону України "Про господарські товариства", де було зазначено, що генеральний директор (директор) не може бути одночасно головою загальних зборів учасників товариства.

Проте, 17.06.2018 набрав чинності Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", який визначає правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю, порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників (частина перша статті 1 даного закону).

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" протягом року з дня набрання чинності цим законом положення статуту товариства з обмеженою відповідальністю, що не відповідають цьому закону, є чинними в частині, що відповідає законодавству станом на день набрання чинності цим законом. Цей пункт не застосовується після внесення змін до статуту товариства з обмеженою відповідальністю.

Наведену норму необхідно тлумачити так, що протягом року з дня набрання чинності Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариства можуть здійснювати свою діяльність на підставі положень статуту в редакції, яка діє на момент набрання ним чинності, але за умови, що положення такого статуту відповідають чинному на той момент законодавству, зокрема, Закону України "Про господарські товариства". Якщо протягом одного року з дня набрання чинності законом товариство вносить зміни до статуту, така редакція статуту товариства після внесення змін повинна відповідати цьому закону. Після закінчення зазначеного річного строку такий пріоритет статуту над законом автоматично припиняється і положення статутів, які не відповідають вказаному закону, не застосовуються. Натомість, застосовуються норми Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю". Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №922/3010/18, 10.06.2020 у справі №922/2200/19 та 28.07.2021 у справі №904/1112/20.

В частин дев`ятій статті 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" у редакції, чинній на момент проведення спірних загальних зборів, лише передбачено, що фізична особа, яка є членом колегіального виконавчого органу товариства або діє як одноосібний виконавчий орган, не може бути членом наглядової ради цього товариства.

Отже, Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" містить лише заборону фізичній особі одночасно бути директором (членом виконавчого органу) та членом наглядової ради. Обмеження щодо обрання директора товариства головою загальних зборів у чинному законі відсутнє.

Враховуючи викладене, обмеження, передбачене пунктом 14.2 статуту відповідача в редакцій від 08.10.2010, суперечило вимогам статті 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", а тому не підлягає застосуванню (аналогічна правова позиці викладена в постанові Верховного Суду від 14.12.2023 у справі №910/671/22).

Крім того, рішенням загальних зборів від 06.03.2025 правомірно затверджено Статут Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю у новій редакції, умови якого відповідають положенням Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

При цьому твердження позивача про незаконність вказаного рішення загальних зборів від 06.03.2025 через невідповідність затвердженого цим рішенням пункту 6.16 Статуту у новій редакції щодо внесення суттєвих змін до порядку виключення учасників зі складу Товариства, судом також відхиляються, оскільки закріплене вказаним пунктом положення щодо можливості виключення учасника з Товариства у випадку встановлення чинним законодавством України заборон/обмежень щодо структури власності обумовлено саме вимогами Закону України «Про медіа», який є основним для відповідача, враховуючи специфіку його діяльності.

Так, враховуючи обов`язки для виконання вимог частини другої статті 21 Закону України «Про медіа», якою впроваджено обмеження щодо структури власності суб`єктів у сфері аудіовізуальних медіа, що передбачає неможливість органу місцевого самоврядування бути учасником такого суб`єкта, припинення корпоративних правовідносин відповідача з Товариством є обов`язковим, водночас чинне законодавство не містить відповідних обмежень щодо можливості прийняття учасниками рішення про виключення учасника Товариства у разі встановлення законом вимог до структури власності товариства, яке забороняє певному суб`єкту бути його учасником.

За наведеного відсутні правові підстави для визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, що оформлене протоколом позачергових загальних зборів від 04.02.2025 р. № 1; визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, що оформлене протоколом загальних зборів від 06.03.2025 р. № 2 та визнання недійсним Статуту Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, затвердженого рішенням загальних зборів учасників, що оформлене протоколом від 06.03.2025 р. № 2, в частині пункту 6.16 розділу 6, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відповити.

Крім того, відмова у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним оскаржуваних рішень загальних зборів учасників Радіомовної компанії «Радіо-Одеса» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю зумовлює відсутність правових підстав для скасування реєстраційної дії/запису від 07.03.2025 р. № 020012448 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», що вчинено приватним нотаріусом Ткаченко Інною Валеріївною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, оскільки позовна вимога про скасування державної реєстрації має похідний характер від вимоги про визнання недійсним зазначених рішень загальних зборів, у задоволенні якої судом відмовлено, при цьому можливість задоволення похідної вимоги безпосередньо залежить від задоволення основної позовної вимоги.

За таких обставин, у позові слід відмовити повністю.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, керуючись ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 16.02.2026

Суддя Ю.І. Мостепаненко