ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року Справа № 903/25/25 (903/687/25)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Тимошенко О.М. , суддя Романюк Ю.Г.

секретар судового засідання Заславська В.В.

за участю представників сторін:

позивача: Марчука Г.В., адвоката, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АІ № 2030335 від 20.10.2025

відповідача 1: не з`явився

відповідача 2: не з`явився

відповідача 3: не з`явився

відповідача 4: Сухомлина О.А., Володкевич Ю.О., адвоката, ордер на надання правничої допомоги Серія АС №1148860 від 25.07.2025.

відповідача 5: не з`явився

відповідача 6: не з`явився

відповідача 7: не з`явився

відповідача 8: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Сухомлина Олександра Анатолійовича та ОСОБА_1 на рішення господарського суду Волинської області, ухваленого 11.09.25р. суддею Шум М.С. о 10:38 у м.Луцьку, повний текст складено 16.09.25р. та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення господарського суду Волинської області, ухваленого 02.10.25р. суддею Шум М.С. о 11:25 у м.Луцьку, повний текст складено 03.10.25р. у справі № 903/25/25 (903/687/25)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" в особі розпорядника майна боржника, який виконує повноваження керівника товариства-боржника Демчана О. І.

до ОСОБА_1

ОСОБА_2

Товариство з обмеженою відповідальністю "Роздрібні мережі"

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МАДРИД"

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІАРД ФІНАНС"

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛОПРИМ"

про притягнення до солідарної відповідальності та стягнення грошових коштів

у справі №903/25/25

за заявою Акціонерного товариства "Райффайзен Банк", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК", м.Луцьк

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 11.09.2025 у справі №903/25/25 (903/687/25) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" в особі розпорядника майна боржника, який виконує повноваження керівника товариства-боржника Демчана О. І. від 02.07.2025 (вх.№01-52/732/25) про покладення солідарної відповідальності на членів органів управління ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК" та стягнення грошових коштів у справі №903/25/25 задоволено повністю.

Покладено на ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Товариство з обмеженою відповідальністю "Роздрібні мережі" (43006, м. Луцьк, вул. Вахтангова, буд. 14, ідентифікаційний код 40236345), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МАДРИД" (01103, м. Київ, вул.Бойчука Михайла, буд. 43, офіс 5, ідентифікаційний код 42951405), Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІАРД ФІНАНС" (03150, м. Київ, вул. Лабораторна, буд. 33/37, ідентифікаційний код 43575707), Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛОПРИМ" (03057, м. Київ, вул.Довженка Олександра, буд. 3, ідентифікаційний код 45218378) солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" (43010, м. Луцьк, вул. Транспортна, буд. 1, ідентифікаційний код 21736857).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Товариства з обмеженою відповідальністю "Роздрібні мережі" (43006, м. Луцьк, вул. Вахтангова, буд. 14, ідентифікаційний код 40236345) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МАДРИД" (01103, м. Київ, вул.Бойчука Михайла, буд. 43, офіс 5, ідентифікаційний код 42951405), Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІАРД ФІНАНС" (03150, м. Київ, вул. Лабораторна, буд. 33/37, ідентифікаційний код 43575707), Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОПРИМ" (03057, м. Київ, вул.Довженка Олександра, буд. 3, ідентифікаційний код 45218378) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" (43010, м. Луцьк, вул. Транспортна, буд. 1, ідентифікаційний код 21736857) суму непогашених кредиторських вимог до ТОВ "Волиньтабак" у загальному розмірі 284 534 306,00 грн (двісті вісімдесят чотири мільйони п`ятсот тридцять чотири тисячі триста шість гривень).

Додатковим рішенням Господарського суду Волинської області від 02.10.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" в особі розпорядника майна боржника про ухвалення додаткового рішення по справі №903/25/25 (903/687/25) задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" (43010, м. Луцьк, вул. Транспортна, буд. 1, ідентифікаційний код 21736857) суму непогашених кредиторських вимог до ТОВ "Волиньтабак" у загальному розмірі 284 534 306,00 грн (двісті вісімдесят чотири мільйони п`ятсот тридцять чотири тисячі триста шість гривень).

Не погодившись із винесеним рішенням, ОСОБА_3 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2025 по справі №903/25/25(903/687/25) повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" про покладення солідарної відповідальності на членів органів управління за незадоволення вимог кредиторів та стягнення суми непогашених кредиторських вимог - відмовити.

Вважає оскаржене рішення необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права, без повного і всебічного з`ясування обставин справи, що призвело до незаконного та необґрунтованого рішення, що підтверджується наступним.

Зазначає, що борги ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК" перед кредиторами ТОВ «Львівський тютюн», ТОВ «Торговий дім «Марвел», які підтверджено документально, виникли в різний період часу, починаючи з травня 2019 - та закінчуючи січень 2024, загальний розмір зобов`язань боржника ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК" станом на 05.01.2024 перед кредиторами ТОВ «Львівський тютюн», ТОВ «Торговий дім «Марвел» становив 78 000 000,00 грн + 658 379,00 грн = 78 658 379,00 грн.

Вказує, що загальний розмір всіх активів боржника станом на березень 2024 р. складав суму 963 685 000,00 грн, яка перевищувала наявну кредиторську заборгованість ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК", що була підтверджена документально, у загальному розмірі 78 658 379,00 грн. Зазначене засвідчує те, що у ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК" була відсутня загроза неплатоспроможності у розумінні приписів ч.6 ст.34 Кодексу України з процедур банкрутства.

Крім того, довідками ТОВ «ВОЛИНЬТАБАК» за підписами Генерального директора від 14.12.2023, 17.01.2024, 18.01.2024, 12.03.2024, 02.04.2024, 24.05.2024, 09.07.2024 підтверджено наявність заставного майна на загальну суму 143 555 098, 47 грн, що підтверджує відсутність загрози неплатоспроможності впродовж першого півріччя 2024 року.

На думку скаржника, боржник був здатен забезпечити за рахунок наявних на той час активів (основних та оборотних засобів) виконання грошових зобов`язань перед вищевказаними кредиторами, не здійснення оплати на користь двох кредиторів не було безумовною підставою для звернення до суду керівника боржника із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у порядку ч.6 ст. 34 КУзПБ.

Зазначає, що на момент коли КБВ Боржника був ОСОБА_3 (період з 17.12.2020 по 24.07.2024) поточна заборгованість ТОВ «ВОЛИНЬТАБАК» була забезпечена розміщеними депозитами по Договору застави майнових прав №12/Д5-КБ/5/011 (по депозитному договору) від 31.01.2020 та Договорами застави товарів в обороті на загальну суму 143 555 098, 47 грн, що повністю спростовує твердження розпорядника майна про загрозу неплатоспроможності боржника з 05.02.2024.

Звертає увагу, що в матеріалах справи не міститься жодного рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" у якому приймав участь ОСОБА_3 , як КБВ та власник частки 90 % у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗДРІБНІ МЕРЕЖІ» в період з 24.07.2024 до відкриття провадження про банкрутство.

За наведеного скаржник вважає, що матеріали справи не містять :

- доказів вчинення ОСОБА_3 дій/його бездіяльності у період з 17.12.2020 по 24.07.2024, коли відповідач був кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК", наслідком яких стала неплатоспроможність Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК";

- доказів того, що майновий стан ОСОБА_3 збільшився за рахунок коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" внаслідок недобросовісних/неправомірних дій/бездіяльності відповідача за період, коли останній був кінцевим бенефіціарним власником банкрута з 17.12.2020 по 24.07.2024;

- доказів того, що ОСОБА_3 впливав на прийняття Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" управлінських рішень при укладенні у 2020 - 2024 роках правочинів із третіми особами, економічна недоцільність/ необґрунтованість яких для Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" у тому числі не була доведена розпорядником майна.

А тому на думку скаржника, Господарський суд Волинської області дійшов помилкового висновку про наявність підстав для притягнення до солідарної відповідальності колишнього кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" ОСОБА_3 , також не встановлено обставин того, що неможливість погашення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" виникла саме внаслідок дій (бездіяльності) ОСОБА_3 , не встановлено наявності у боржника ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК" стану загрози неплатоспроможності в період коли КБВ боржника був ОСОБА_3 , оскільки для встановлення загрози неплатоспроможності боржника, враховуючи конструкцію ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства, необхідна наявність не тільки боргів щонайменше перед двома кредиторами, строк виконання зобов`язань яких настав, а й перевищення в той самий момент (звітний період) у боржника сумарного розміру грошових зобов`язань кредиторів над розміром всіх активів боржника, які в своїй сукупності (в разі їх недостатності) могли б свідчити про ознаки загрози неплатоспроможності боржника.

Крім того, не погодившись із винесеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2025 по справі №903/25/25(903/687/25) повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК" - відмовити.

Відповідач не погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає його необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Зауважує, що в матеріалах справи не міститься доказів, які свідчать про прийняття колишнім керівником боржника ОСОБА_1 нераціональних, економічно-необґрунтованих рішень, всупереч інтересам товариства - боржника та його статуту, в рахунок чого у боржника виникла відповідна сума кредиторської заборгованості, яку боржник не міг задовольнити (погасити).

Звертає увагу, що загальний розмір всіх активів боржника станом на березень 2024 р. складав суму 963 685 000,00 грн, яка перевищувала наявну кредиторську заборгованість ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК", що була підтверджена документально, у загальному розмірі 78 658 379,00 грн. Зазначене засвідчує те, що у ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК" була відсутня загроза неплатоспроможності у розумінні приписів ч.6 ст.34 Кодексу України з процедур банкрутства.

Вказує, що станом на дату виникнення заборгованості 05.01.2024 загальний розмір всіх активів боржника станом на березень 2024 р. складав суму 963 685 000,00 грн, який перевищував наявну кредиторську заборгованість ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК", в сумі 78 658 379,00 грн, більше того довідками ТОВ «ВОЛИНЬТАБАК» за підписами Генерального директора від 14.12.2023, 17.01.2024, 18.01.2024, 12.03.2024, 02.04.2024, 24.05.2024, 09.07.2024 підтверджено наявність заставного майна на загальну суму 143 555 098, 47 грн, що підтверджує відсутність загрози неплатоспроможності впродовж першого півріччя 2024 року.

Вважає, що боржник був здатен забезпечити за рахунок наявних на той час активів (основних та оборотних засобів) виконання грошових зобов`язань перед кредиторами ТОВ «Львівський тютюн», ТОВ «Торговий дім «Марвел», проте враховуючи специфіку, характер підприємницької діяльності боржника, фінансові ускладнення та неможливість сплатити боргів кредиторам були короткочасними у господарській діяльності боржника ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК", що не було безумовною підставою для звернення до суду керівника боржника із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у порядку ч.6 ст. 34 КУзПБ.

На думку скаржника, у період виконання ОСОБА_1 повноважень керівника боржника (станом на 02.04.2024) ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК" вів активну господарську діяльність, що підтверджується постійним рухом коштів, які направлялися у тому числі на оплату транспортних послуг, оренди, заробітної плати, товарів, тощо.

Зауважує, що оскаржуване рішення прийнято без належного з`ясування всіх фактичних обставин справи, без дослідження питання наявності у боржника ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК" стану загрози неплатоспроможності в період виконання відповідачем ОСОБА_1 повноважень керівника боржника (станом на 02.04.2024), оскільки для встановлення загрози неплатоспроможності боржника, враховуючи конструкцію ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства, необхідна наявність не тільки боргів щонайменше перед двома кредиторами, строк виконання зобов`язань яких настав, а й перевищення в той самий момент (звітний період) у боржника сумарного розміру грошових зобов`язань кредиторів над розміром всіх активів боржника, які в своїй сукупності (в разі їх недостатності) могли б свідчити про ознаки загрози неплатоспроможності боржника.

Також, не погодившись із винесеним додатковим рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 02.10.2025 по справі №903/25/25(903/687/25) повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК" - відмовити.

Так, з посиланням на ст. ст. 236, 237 ГПК України, постанову Верховного Суду від 01.02.2023 у справі №914/3203/21 зазначає, що позовні вимоги про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Волиньтабак» суми непогашених кредиторських вимог до ТОВ «Волиньтабак» у загальному розмірі 284 534 306,00 грн не заявлялися, таким чином суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позивачем позовних вимог, в межах розгляду справи №903/25/25 (903/687/25) судом першої інстанції не вирішувалось питання про право, без зазначення точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майна, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати, суд при ухваленні додаткового рішення не вирішує питання про судові витрати.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що Господарський суд Волинської області ухваливши додаткове рішення від 02.10.2025 в межах справи №903/25/25 (903/687/25) вийшов за межі позовних вимог в порушення принципу диспозитивності та положень ч.2 ст.237 ГПК.

У відзиві на апеляційну скаргу арбітражний керуючий Демчан О.І. наводить свої міркування на спростування доводів скаржників та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Не погоджується з позицією ОСОБА_3 , оскільки заборгованість перед АТ «Райффайзен Банк» на суму 122 363 135,21 грн дійсно настала 30.10.2024, проте до цього моменту у боржника існувала заборгованість перед кредитором ТОВ «Філіп Морріс Сейлз Енд Дистриб`юшн», яка у подальшому фактично конвертувалася у заборгованість перед АТ «Райффайзен Банк» у розмірі 123 452 564,84 грн, внаслідок сплати банком ТОВ «Філіп Морріс Сейлз Енд Дистриб`юшн» заборгованості боржника 18.10.2024.

Зазначає, що ОСОБА_1 був керівником боржника (з 28.11.2017 по 03.04.2024), як наслідок застосування солідарної відповідальності ґрунтується не тільки на нераціональних діях, а й на бездіяльності з боку директора, зокрема у випадку, коли той не ініціював банкрутство в передбачений строк після виникнення ознак неплатоспроможності компанії. Також, керівником боржника ОСОБА_1 не вживались дієві заходи для стабілізації ситуації щодо загрози неплатоспроможності.

Заборгованість перед первинним кредитором підтверджується актом на 30.06.2024, 09.09.2024 звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами, укладеним між ТОВ «Філіп Морріс Сейлз Енд Дистриб`юшн» та ТОВ «Волиньтабак», де зазначено, що на 31.12.2023 заборгованість складала 163 621 768,89 грн, а на 30.06.2024 заборгованість складала 179 122 294,19 грн.

Зазначає, що право ліквідатора ТОВ «Волиньтабак» на звернення до господарського суду із заявою про покладення солідарної відповідальності виникає за наявності двох обов`язкових обставин:

- існування боргу щонайменше перед двома кредиторами строк виконання яких настав.

(перед АТ «Райффайзен Банк» на суму 122 363 135,21 грн - 30.10.2024, перед ТОВ «Авангард-Плюс» на суму 51 866 407,28 грн - 14.09.2024, перед ТОВ «Львівський тютюн» (первинний кредитор TOB «ІНТЕР ГАЛИЧ ТОРГ») на суму 78 000 000,00 грн - травень 2019, перед ТОВ «Регіональний центр логістики та дистриб`юції» (первинний кредитор ТОВ «ДЛ СОЛЮШН») на суму 13 185 264,64 грн - 07.09.2024, перед ТОВ «Цейлон» на суму 75 719,05 грн - 11.03.2024 по 29.09.2024, перед ТОВ «Торговий дім «Марвел» на суму 658 379,00 грн - 05.01.2024 по 10.01.2024, перед ГУ ДПС у Вінницькій області на суму 75 894,00 грн - 26.04.2024, ПМУДПС ВВП на суму 104159,31 грн - з жовтня по січень 2025)

- розмір усіх активів боржника є меншим ніж сумарний розмір зобов`язань перед усіма кредиторами боржника строк яких настав.

(Загальна вартість виявлених активів за результатами інвентаризації становить 21 147 878,86 грн, що є меншим за сукупну заборгованість у 78 658 379,00 грн перед ТОВ «Львівський тютюн» та ТОВ «Торговий дім «Марвел»).

Просить апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2025 по справі №903/25/25 (903/687/25) - залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2025 по справі №903/25/25 (903/687/25) - залишити без змін.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 наводить доводи на спростування твердження арбітражного керуючого Демчана О.І.

Зазначає, що поданий відзив не спростовує доводів апеляційних скарг щодо відсутності складу правопорушення у діях ОСОБА_1 ; не містить доказів конкретних протиправних дій або бездіяльності керівника; не доводить причинно-наслідковий зв`язок, що є обов`язковою умовою відповідальності за ст. 61 КУзПБ; ігнорує часові межі здійснення повноважень керівника; суперечить усталеній практиці Верховного Суду, яка вимагає персоніфікації та доказовості відповідальності; фактично підтверджує, що рішення суду першої інстанції ухвалене на припущеннях, а не на доказах.

Просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області у даній справі від 11.09.2025 повністю і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

У відповіді на відзив ОСОБА_3 наводить доводи на спростування твердження арбітражного керуючого Демчана О.І.

Вважає преюдиційними обставини встановлені постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі № 903/25/25 (903/659/25).

Вказує, що матеріалами справи підтверджено, що дії ОСОБА_3 мали активний, а не пасивний характер; він діяв у межах добросовісного управління; відсутні як протиправність, так і причинно-наслідковий зв`язок між його поведінкою та неплатоспроможністю боржника.

Крім того, просить суд апеляційної інстанції прийняти та приєднати до матеріалів справи наступні докази: розрахунок недоотриманого прибутку ТОВ «Волиньтабак» за 2023 рік; листи ОСОБА_3 щодо ситуації на ринку тютюнових виробів, дискримінаційного ціноутворення з боку виробників та звернень до профільних організацій і контрагентів; угоду про залучення інвестицій до статутного капіталу ТОВ «Волиньтабак», укладену з метою фінансового оздоровлення підприємства; акти звірок взаєморозрахунків за серпень 2024 року, які підтверджують фактичну реалізацію тютюнових виробів та рух товару у межах звичайної господарської діяльності.

Вказує, що зазначені докази не були подані до суду першої інстанції з об`єктивних причин, а саме: частина з них набула процесуального значення лише після того, як позивач у відзиві на апеляційну скаргу почав заперечувати сам факт активної господарської діяльності, наявність економічних причин фінансових труднощів та вжиття апелянтом заходів, передбачених статтею 4 КУзПБ; суд першої інстанції не досліджував обставини ринкової кон`юнктури, дискримінаційного ціноутворення та реальних фінансових заходів, вжитих керівником для запобігання банкрутству.

Подані докази мають істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки: розрахунок недоотриманого прибутку за 2023 рік підтверджує економічний, а не деліктний характер фінансових труднощів боржника та спростовує твердження про припинення господарської діяльності; листи ОСОБА_3 свідчать про своєчасне виявлення загроз платоспроможності та активні дії керівника, спрямовані на захист підприємства від недобросовісної конкуренції; угода про залучення інвестицій підтверджує вжиття фінансових заходів, прямо передбачених частиною третьою статті 4 КУзПБ, та несумісна з твердженнями про доведення підприємства до банкрутства; акти звірок за серпень 2024 року узгоджуються з преюдиційними висновками апеляційного суду щодо реальності господарських операцій, безперервної ділової активності та відсутності негативного впливу на платоспроможність боржника.

Звертає увагу, що у сукупності зазначені докази свідчать, що ОСОБА_3 не лише не вчиняв дій, спрямованих на доведення боржника до банкрутства, але навпаки - вживав активних управлінських, організаційних та фінансових заходів, спрямованих на збереження діяльності підприємства, пошук джерел фінансування та подолання кризових явищ.

Просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області у даній справі від 11.09.2025 повністю і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

Щодо вказаних додатково поданих документів колегія суддів зазначає таке.

Згідно із ч. 3 ст. 269 ГПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до правових позицій ВС КГС, викладених у постановах від 13.04.2021 у справі №909/722/14 та від 1 липня 2021 року по справі 46/603, положення ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи" і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Недоведеність таких обставин виключає процесуальні підстави для дослідження апеляційним судом таких додаткових доказів. Положення статті 269 ГПК України є універсальними і застосовуються судом апеляційної інстанції у всіх категоріях спорів.

У висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 зі справи №916/3130/17 та від 18.06.2020 зі справи №909/965/16, від 26.02.2019 зі справи №913/632/17 єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Як убачається із матеріалів справи вказані документи не надавались під час розгляду справи судом першої інстанції, отже, подані докази, які він просить долучити до суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції не досліджувалися. Крім того, як убачається із поданих доказів вони існували на момент винесення оскарженого рішення судом першої інстанції, отже не є новими доказами.

Одночасно суд бере до уваги висновок Верховного Суду викладений в постанові від 30.03.2018 у справі №910/24486/16 за яким неналежне виконання стороною свого процесуального обов`язку з доведення у суді першої інстанції обставин, на які остання (сторона) посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не може бути компенсоване цим учасником судового процесу на наступних етапах розгляду справи (у судах апеляційної чи касаційної інстанцій). В іншому випадку зазначене могло б призвести до безпідставного скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

За наведеного, колегія суддів не бере до уваги подані додаткові докази, неповажні причини пропуску, оскільки не було надано доказів неможливості подання відповідних доказів до суду першої інстанції.

Крім того, слід звернути увагу, що представник відповідача Сухомлина Олександра Анатолійовича адвокат Володкевич Юлія Олександрівна приймала участь при розгляді справи в суді першої інстанції, а також подавала письмові пояснення та надавав докази в обґрунтування своїх заперечень проти позиції позивача ТОВ «Волиньтабак», тобто здійснював представництво інтересів відповідача.

Враховуючи наведене, скаржник був об`єктивно обізнаний про наявність в провадженні господарського суду даного спору та про рух справи №903/25/25 (903/687/25), а отже, останній мав можливість подати до суду першої інстанції будь-які докази, які на його думку, спростовують доводи позивача ТОВ «Волиньтабак».

Також, під час розгляду справи судом першої інстанції, апелянтом Сухомлином Олександром Анатолійовичем не було зазначено про наявність доказів, які не можуть бути ним подано; причини, з яких докази не можуть бути подано у встановлений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаних доказів у відповідності до ч. 4 ст. 80 ГПК України.

Крім того, з посиланням на ст.ст. 69, 73, 98, 99, 100, 102, 104, 107 ГПК України від ОСОБА_3 надійшло клопотання про призначення у справі № 903/25/25 (903/687/25) судову економічну експертизу, проведення якої доручити експертам Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 6).

На вирішення експерта поставити наступне питання:

Чи були дії кінцевого бенефіціарного власника ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК" в період з 17.12.2020 по 24.07.2024 ОСОБА_3 недобросовісними та нерозумними, чи призвели вони до незадоволення вимог кредиторів?

Який розмір збитків завдано боржнику внаслідок дій кінцевого бенефіціарного власника ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК" в період з 17.12.2020 по 24.07.2024 ОСОБА_3 ?

Чи існує причинно-наслідковий зв`язок між діями кінцевого бенефіціарного власника ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК" в період з 17.12.2020 по 24.07.2024 ОСОБА_3 та настанням банкрутства?

Чи підтверджується документально розмір збитків в сумі 284534306,00 грн., завданих Товариству з обмеженою відповідальністю «"ВОЛИНЬТАБАК" внаслідок дій кінцевого бенефіціарного власника ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК" в період з 17.12.2020 по 24.07.2024 ОСОБА_3 ?

Провадження у справі зупинити до закінчення проведення судової економічної експертизи у справі № 903/25/25 (903/687/25) та надходження її висновку до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Від арбітражного керуючого Демчана О.І. надійшли заперечення, у яких зазначає свою позицію щодо неправомірності долучення поданих ОСОБА_3 додаткових доказів та необґрунтованості призначення експертизи.

В судове засідання з`явилися представник позивача, скаржник ОСОБА_3 та його представник.

Решта учасників справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарг повідомлялися заздалегідь та належним чином, ухвалу суду про відкладення розгляду скарг на 03.02.2026 на 09:30 год. надіслано на поштові адреси сторін та до їх електронних кабінетів.

Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційних скарг, та той факт, що неявка в засідання суду представників решти учасників справи, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення та додаткового рішення, а тому, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційні скарги за відсутності представників останніх, за наявними у справі доказами.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник підтримали подане клопотання про призначення експертизи у справі, просять його задоволити.

Представник позивача заперечив.

Колегія суддів порадившись прийшла до висновку про відмову у задоволенні поданого клопотання про призначення експертизи, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 99 ГПК України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Згідно з ч. 2 ст. 98 ГПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи.

Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза - це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Дульський проти України від 01.06.2006, яке відповідно до положень статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовується судом як джерело права, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Означена правова позиція висловлена, зокрема, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.01.2018 у справі №907/425/16 та від 24.01.2018 у справі №917/50/17, від 14.07.2021 у справі № 902/834/20, від 13.08.2021 у справі №917/1196/19, від 30.09.2021 у справі №927/110/18, від 23.12.2021 у справі №5015/45/11 (914/1919/20).

Статтею 104 ГПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 86 цього Кодексу.

Системний аналіз змісту вказаних норм процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, наряду з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальними правилами ст. 86 ГПК України (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №910/21067/17).

Крім того, відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Разом з тим, слід звернути увагу, що Верховний Суд у постанові від 25.02.2021 у справі №910/1668/19 зокрема зазначив: «Так, системний аналіз ч. 1 ст. 101 ГПК України та ч. 1 ст. 99 ГІІК України дає підстави дійти висновку, що суд призначає експертизу у випадку коли для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та якщо жодною стороною не наданий висновок експерта з питань, вирішення яких має значення для справи. При цьому за змістом ч. 2 ст. 99 ГПК України питання про задоволення клопотання про призначення експертизи не залежить від обґрунтованості підстав для проведення експертизи, якщо сторона не обґрунтовує та не доводить обставини, які перешкоджали самостійному наданню висновків експерта».

Крім того, призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 по справі №927/685/20.

Слід зауважити, що скаржником у поданому клопотанні не вказано та не доведено належними та допустимими доказами, які саме обставини вказують на необхідність проведення експертизи.

Разом з тим, слід зазначити, що при вирішенні питання щодо призначення судової експертизи суди повинні враховувати окрім вищезазначеного і можливість дотримуватися принципу процесуальної економії.

Принцип процесуальної економії господарського судочинства - загальне керівне положення, відповідно до якого господарський суд, учасники судового процесу та/або сторони виконавчого провадження економно і ефективно використовують всі встановлені законом процесуальні засоби для правильного та оперативного розгляду справ з дотриманням строків.

Сутність принципу процесуальної економії полягає в тому, що б під час розгляду справи в господарському суді для найбільш повного та всебічного розгляду справи використовувати всі встановленні законом засоби з урахуванням строків визначених нормами процесуального права.

Елементами змісту принципу процесуальної економії господарського судочинства слід вважати: вимога оперативного розгляду справи; вимога економного використання процесуальних засобів судом, учасниками справи для повного та всебічного розгляду справи у господарському суді.

Підтвердженням необхідності дотримання принципу процесуальної економії є зокрема практика ЄСПЛ, яка полягає в наступному.

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Враховуючи наведене вище, призначення судової експертизи призведе до затягування розгляду справи.

Крім того, вважаючи необхідним призначення експертизи скаржник, як учасник провадження у справі, не був позбавлений права та можливості самостійно замовити та надати суду висновок експерта з ініційованих ним питань у порядку ст.ст.74, 101 ГПК України, між тим він своїм процесуальним правом не скористався, доказів неможливості проведення експертизи до зазначеного клопотання не надані.

Отже, колегія суддів вважає, що у даній справі відсутні потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, при цьому наявні у справі докази є достатніми для вирішення спору, а тому не має підстав для призначення відповідної судової експертизи.

В судовому засіданні представник скаржника та скаржник підтримали доводи викладені в своїй скарзі, відповіді на відзив та надали пояснення на обґрунтування своєї позиції та вказали, що також підтримують апеляційні скарги ОСОБА_1 . Просять апеляційні скарги задоволити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційних скарг з підстав викладених у відзиві та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представника позивача, скаржника Сухомлина О.А. та його представника, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні та додатковому рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення та додаткового рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою суду від 30.01.2025 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" (вул. Транспортна, буд.1, м.Луцьк, ). Визнано вимоги ініціюючого кредитора - Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (вул. Алмазова Генерала, буд. 4а, м.Київ, 01011, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" (вул. Транспортна, буд.1, м.Луцьк, ) в сумі 122 465 415, 21 гривень (сто двадцять два мільйони чотириста шістдесят п`ять тисяч чотириста п`ятнадцять гривень 21 копійок), з яких: перша черга - 102 280,00 грн (з яких судовий збір 30 280,00 грн та авансування винагороди арбітражному керуючому в розмірі 72 000,00 грн.); позачергово - 122 363 135, 21 грн, вимоги забезпечені заставою рухомого майна боржника (заставодавець), що підлягають окремому включенню. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" (вул. Транспортна, буд.1, м.Луцьк, ). Введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" (вул. Транспортна, буд.1, м.Луцьк, ) строком на сто сімдесят календарних днів по 19 липня 2025 року. Розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" (вул. Транспортна, буд.1, м.Луцьк, ) призначено арбітражного Демчан Олександра Івановича, що діє на підставі Свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №1732 від 11.11.2015. Адреса для листування: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 88, а/с 210. Адреса офісу: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 16/108, каб. 17. тел. моб. НОМЕР_5 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_3 Пристановлено оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення (повідомлення) про відкриття Господарським судом Волинської області провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" (вул. Транспортна, буд.1, м.Луцьк, ). Розгляд справи в попередньому засіданні призначено на 18.03.2025.

Ухвалою суду від 15.04.2025 припинено повноваження керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" (43010, Волинська обл., Луцький р-н, місто Луцьк, вул. Транспортна, буд. 1; код 21736857) громадянина України ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 ) та покладено виконання обов`язків керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" 43010, Волинська обл., Луцький р-н, місто Луцьк, вул. Транспортна, буд. 1; код 21736857) на розпорядника майна боржника - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 16/108, каб.17; ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ; свідоцтво №1732 від 11.11.2015).

Ухвалою суду 09.06.2025 затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів боржника.

02.07.2025 через Електронний суд заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" в особі розпорядника майна боржника, який виконує повноваження керівника товариства-боржника ОСОБА_5 про покладення солідарної відповідальності на членів органів управління ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК" за незадоволення вимог кредиторів.

Розпорядник майна боржника просить суд:

Прийняти до розгляду та задовольнити дану заяву.

Витребувати в Виконавчого комітету Луцької міської ради (місцезнаходження: 43025, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19) копію реєстраційної справи ТОВ "Волиньтабак" (ідентифікаційний код 21736857).

Покласти на ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Товариство з обмеженою відповідальністю "Роздрібні мережі" (43006, м. Луцьк, вул. Вахтангова, буд. 14, ідентифікаційний код 40236345), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МАДРИД" (01103, м. Київ, вул.Бойчука Михайла, буд. 43, офіс 5, ідентифікаційний код 42951405), Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІАРД ФІНАНС" (03150, м. Київ, вул. Лабораторна, буд. 33/37, ідентифікаційний код 43575707), Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛОПРИМ" (03057, м. Київ, вул.Довженка Олександра, буд. 3, ідентифікаційний код 45218378) солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" (43010, м. Луцьк, вул. Транспортна, буд. 1, ідентифікаційний код 21736857).

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Товариства з обмеженою відповідальністю "Роздрібні мережі" (43006, м. Луцьк, вул. Вахтангова, буд. 14, ідентифікаційний код 40236345) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МАДРИД" (01103, м. Київ, вул.Бойчука Михайла, буд. 43, офіс 5, ідентифікаційний код 42951405), Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІАРД ФІНАНС" (03150, м. Київ, вул. Лабораторна, буд. 33/37, ідентифікаційний код 43575707), Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОПРИМ" (03057, м. Київ, вул.Довженка Олександра, буд. 3, ідентифікаційний код 45218378) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" (43010, м. Луцьк, вул. Транспортна, буд. 1, ідентифікаційний код 21736857) суму непогашених кредиторських вимог до ТОВ "Волиньтабак" у загальному розмірі 284 534 306,00 грн (двісті вісімдесят чотири мільйони п`ятсот тридцять чотири тисячі триста шість гривень).

В разі задоволення даного позову видати судові накази з реквізитами виконавчого документа.

В обґрунтування заяви про притягнення до солідарної відповідальності та стягнення грошових коштів Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" в особі розпорядника майна боржника, який виконує повноваження керівника товариства-боржника ОСОБА_5 вказує наступне.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 09.06.2025 у справі №903/25/25 та 30.05.2025 затверджено перелік конкурсних кредиторів, розмір їх вимог за грошовими зобов`язаннями, черговість задоволення кожної вимоги, а саме: АТ "Райффайзен Банк", ТОВ "Авангард-Плюс", ТОВ "Львівський тютюн", ТОВ "Регіональний центр логістики та дистриб`юції", Головне управління ДПС у Вінницькій області, ТОВ "Торговий дім "Марвел", ТОВ ""Цейлон", ПМУ ДПС по роботі з великими платниками податків.

Як вважає розпорядник майна, стан загрози неплатоспроможності згідно абз. 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ виник з 05.01.2024, оскільки на цю дату боржник заборгував перед, як мінімум, двома кредиторами ТОВ "Львівський тютюн" та ТОВ "Торговий дім "Марвел".

Звертає увагу, що ТОВ "Волиньтабак" протягом всього досліджуваного періоду (01.01.2022 по 31.12.2023) мало ознаки стійкої неплатоспроможності: станом на початок 2021 року та станом на кінець 2023 року показник поточної платоспроможності мав від`ємне значення (-456233,0) тис. грн та (- 823934,0) тис. грн відповідно. Коефіцієнт абсолютної ліквідності (грошової платоспроможності), значення якого не повинно бути менше >0,2 з тенденцією до збільшення, у ТОВ "Волиньтабак" станом на 01.01.2022 та 31.12.2023 був рівний 0,0 та є критично меншим рекомендованого значення та безумовно говорить про те, що товариство не може погасити будь-яку частину своїх боргів негайно.

Зазначає, зо останню фінансову звітність ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК" подавало за 2023 рік, що вказує на фактичне припинення діяльності компанії з кінця 2023 року, причому господарську діяльність боржника було припинено у незаконний спосіб.

Як вказує розпорядник майна, ним, 18.06.2025 було проведено інвентаризацію активів та зобов`язань ТОВ "Волиньтабак" за результатами якої із активів було виявлено лише:

- дебіторську заборгованість в розмірі 398,7 тис. грн В ПМУ ДПС по роботі з ВПП;

- корпоративні права в ТОВ "СІГМА-С ТРЕЙД" номінальною вартістю 21 000 000,00 (станом на 05.01.2024 розмір частки становив 40 000 000,00 грн);

- 84 818,86 грн залишку коштів на банківських рахунках;

- 4/100 частки нежитлового приміщення у будівлі загальною площею 1758,1 кв.м, що знаходиться за адресою Волинська область, Ковельський район, смт.Ратне, вул.1-го Травня, 1, первісна вартість якого становила 63 060 грн згідно договору купівлі продажу нежитлового приміщення від 27.04.2004;

- транспортний засіб марки- ISUZU NQR-71, колір синій, 2005 року випуску (JAAN1R70P57100634), місцезнаходження якого невідоме;

- транспортний засіб марки- ISUZU NQR-71, колір білий, 2006 року випуску (Y7BN1R7P6B000142), місцезнаходження якого невідоме;

- транспортний засіб марки- ЗИЛ 5301, колір білий, 2006 року випуску (XTZ5301P160081647), місцезнаходження якого невідоме;

- транспортний засіб марки- ЗИЛ 5301, колір синій, 2006 року випуску (XTZ53011P160080962), місцезнаходження якого невідоме, інших оборотних активів та основних засобів, що належать ТОВ "Волиньтабак" виявлено не було.

З вказаного вище, розпорядник майна робить висновок, що загальна вартість виявлених активів за результатами інвентаризації становить 21 147 878,86 грн, що є меншим за сукупну заборгованість у 78 658 379,00 грн перед ТОВ "Львівський тютюн" та ТОВ "Торговий дім "Марвел".

Позивач також вказує, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно суб`єкта ТОВ "Волиньтабак" на праві власності - не зареєстровано. Відповідно до відповіді РСЦ МВС за боржником виявлено чотири транспортні засоби, проте їх місцезнаходження невідоме.

Крім того, на думку розпорядника майна, нездатність забезпечити вимоги кредиторів підтверджується тим, що боржником не здійснювалося погашення заборгованості перед кредиторами.

Зазначає, що стан загрози неплатоспроможності згідно абз. 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ виник з 05.01.2024, оскільки на цю дату боржник заборгував перед двома кредиторами ТОВ "Львівський тютюн" та ТОВ "Торговий дім "Марвел", а тому з 05.02.2024, органи управління боржника зобов`язані були звернутись до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство не пізніше, однак відповідні заяви до суду не надходили, провадження у справі про банкрутство ТОВ "Волиньтабак" відкрито лише 30.01.2025 на підставі заяви АТ "Райффайзерн Банк" від 06.01.2025.

Крім того, вказує, що відповідно до п.10.1.,12.2., 12.8., 12.10. Статуту (в редакції від 17.03.2025) ТОВ "Волиньтабак" органами управління ТОВ "Волиньтабак" були (є) Загальні збори учасників та виконавчий орган - одноосібний Генеральний директор.

Звертає увагу, що згідно із витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань у період з 05.01.2024 керівниками боржника були ОСОБА_1 (з 28.11.2017 по 03.04.2024) та ОСОБА_4 (з 03.04.2024 по 15.04.2025), засновниками (учасниками) ТОВ "Волиньтабак" є ОСОБА_2 (з 29.09.2009 по сьогодні, частка у статутному капіталі 60 000 грн), ТОВ "Роздрібні мережі" (з 01.01.2017 по сьогодні; частка у статутному капіталі в розмірі 59 940 000 грн), ОСОБА_3 одночасно був КБФ ТОВ "Роздрібні мережі" та КБФ ТОВ "Волиньтабак", ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МАДРИД" (з 23.07.2024 по сьогодні), ТОВ "ЛІАРД ФІНАНС" (з 23.07.2024 по сьогодні), ТОВ "КОЛОПРИМ" (з 23.07.2024 по сьогодні).

Крім того, як вважає заявник, ОСОБА_4 , якого призначено керівником з 03.04.2024, та нові учасники боржника ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МАДРИД", ТОВ "ЛІАРД ФІНАНС", ТОВ "КОЛОПРИМ", які увійшли до складу учасників 23.07.2024, тобто після фактичного спливу місячного строку з моменту виникнення неплатоспроможності, визначеного абз. 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ, не звільняються від покладення на них солідарної відповідальності.

Розпорядник майна вважає, що ОСОБА_4 , у якості керівника боржника та нові учасники боржника ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МАДРИД", ТОВ "ЛІАРД ФІНАНС", ТОВ "КОЛОПРИМ" зобов`язані були дослідити фінансовий стан підприємства. З цього слідує, що у місячний строк з моменту призначення на посаду керівника ОСОБА_4 та входження нових учасників, ці особи були зобов`язані виконати вимоги абз. 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ, проте жодних дій ними не вчинялось та матеріали справи не містять будь-яких доказів вжиття зазначеними особами заходів для відновлення платоспроможності боржника.

Крім того, звертає увагу, що станом на дату подання цієї заяви залишаються непогашеними вимоги кредиторів до боржника на суму 284 534 306,00 грн, наявний причинно-наслідковий зв`язок між неподанням заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство членами органів управління ТОВ "Волиньтабак" та непогашенням зазначеної заборгованості.

Також, розпорядник майна зазначає щодо покладення солідарної відповідальності на ОСОБА_3 (КБФ з 17.12.2020 по 24.07.2024), який фактично здійснював контроль та управління боржником та до відкриття провадження про банкрутство мав значний вплив на ТОВ "Волиньтабак" через його учасника ТОВ "Роздрібні мережі", де ОСОБА_3 володіє 22,5%.

Вважає, що характер і масштаб втручання КБВ ОСОБА_3 у діяльність боржника, прослідковується через: повну залежність керівника від КБВ; фактичне здійснення управління бізнесом; надання обов`язкових для виконання вказівок керівникові; схеми виведення активів, що відбувалися під прямим контролем КБВ, який опосередковано впливав на діяльність боржника через ТОВ "Роздрібні мережі"; волевиявлення КБВ через ТОВ "Роздрібні мережі" при прийнятті рішення, оформленого протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Волиньтабак" від 30.07.2025 за яким тимчасово призупинено діяльність боржника з дистрибуції тютюнових виробів. Вказане свідчить про ідентичний рівень відповідальності КБВ та органів управління.

Отже, предметом розгляду є покладення солідарної відповідальності на членів органів управління боржника ТОВ "ВОЛИНЬТАБАК" за його зобов`язаннями.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 6 статті 34 КУзПБ боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі виникнення неплатоспроможності, зокрема якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами або якщо розмір грошових зобов`язань боржника, строк виконання яких настав, перевищує вартість активів боржника, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Якщо органи управління боржника допустили порушення цих вимог, вони несуть солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення органами управління боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначених осіб.

Колегія суддів зауважує, що солідарна відповідальність полягає у залученні третіх осіб - керівника (органів управління) боржника, який (які) не звернувся (звернулися) до господарського суду про відкриття провадження у справі про банкрутство в місячний термін у разі наявності загрози неплатоспроможності юридичної особи, щодо якої в подальшому відкрито та здійснюється провадження у справі про банкрутство, до солідарного обов`язку з виконання грошових зобов`язань боржника. Тобто солідарна відповідальність є правовим механізмом захисту та відновлення прав кредиторів (які були необізнані з вини боржника про стан його неплатоспроможності як під час вступу з ним у господарські відносини, так і після цього, під час погіршення платоспроможності боржника до стану загрози неплатоспроможності) за рахунок особистого майна керівника (органів управління) боржника, тобто майна, відмінного від майна боржника. Подібний за змістом висновок наведений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №910/2971/20, від 09.06.2022 у справі №904/76/21 (на які посилається Банк у касаційній скарзі).

Слід вказати, що у постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21 Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду зауважив, що застосуванням "солідарної відповідальності" законодавець стимулює виконання боржником обов`язку з подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності відповідних умов (загрози неплатоспроможності), тоді як для кредитора подання такої заяви є правом, обумовленим лише наявністю у нього незадоволених/невиконаних боржником зобов`язань за вимогами кредитора (стаття 1, частини 1, 2 статті 34, частина 6 статті 39 КУзПБ).

У справі про банкрутство солідарна відповідальність покладається за таке порушення (неподання боржником, який перебував у стані загрози неплатоспроможності, заяви про відкриття справи про банкрутство), наслідком якого є такі негативні наслідки як неможливість виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами у разі задоволення вимог одного або кількох кредиторів боржника.

У зв`язку з цим Верховний Суд у зазначеній постанові у справі №908/3236/21 дійшов висновку, що термін "солідарна відповідальність за незадоволення вимог кредиторів" у частині 6 статті 34 КУзПБ застосовується в іншому значенні, ніж згідно з положеннями Цивільного кодексу України. Тому положення частини 6 статті 34 КУзПБ з урахуванням статті 22 Цивільного кодексу України та mutatis mutandis висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц, слід розуміти як відповідальність порушника за збитки, завдані боржнику та, відповідно, його кредиторам.

Солідарна відповідальність має деліктну природу, що узгоджується із частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Також Верховний Суд у постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21 зауважив, що закон визначає суб`єктом правопорушення керівника як одноособовий орган управління підприємства боржника, а згідно зі змінами, внесеними Законом України від 20.03.2023 №2971-IX, - суб`єктами правопорушення, а отже, і солідарної відповідальності є органи управління боржника, які можуть бути як одноособовим органом управління, так і колективними.

Водночас термін "органи управління боржника" у частині 6 статті 34 КУзПБ застосовується не у тому значенні, яке має цей термін за положеннями Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. За приписами частини 1 статті 92 зазначеного Кодексу юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Тож, оскільки органи управління юридичної особи не є учасниками цивільних відносин, суб`єктами права, вони не можуть нести відповідальність, а при належному тлумаченні частини 6 статті 34 КУзПБ під суб`єктами відповідальності слід розуміти членів органів управління боржника - юридичної особи.

Притягнення керівників, засновників (учасників, акціонерів) боржника, інших осіб боржника до солідарної, субсидіарної відповідальності є винятковим механізмом відновлення порушених прав кредиторів. У його застосуванні необхідно враховувати як сутність конструкції юридичної особи, яка передбачає майнову відособленість цього суб`єкта, його самостійну відповідальність, наявність у засновників, які входять до складу органів управління юридичної особи, широкої свободи розсуду при прийнятті (узгодженні) ділових рішень, і заборона заподіяння ними шкоди незалежним учасникам обороту у вигляді недобросовісного використання інституту юридичної особи.

Кожен учасник цивільного/господарського обороту, що укладає угоди з певною юридичною особою, має намір отримати відповідний результат, що можливим є лише за платоспроможності цієї юридичної особи. Вичерпну інформацію про фінансове (майнове) становище юридичної особи має її керівник як одноосібний виконавчий орган, який повинен діяти розумно і сумлінно, зокрема, щодо контрагентів боржника.

Отже, визначення керівника/членів органів управління боржника суб`єктом солідарної відповідальності узгоджується з наведеними положеннями частини 1 статті 92 Цивільного кодексу України, через що саме на керівника (членів органів управління) боржника покладений обов`язок у встановлених законом випадках ініціювати справу про банкрутство, і, відповідно, і нести відповідальність у разі невиконання цього обов`язку.

Для покладення солідарної відповідальності на керівника / члена органу управління боржника істотне значення має встановлення моменту виникнення в нього обов`язку звернутися до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Момент виникнення такого обов`язку залежить у кожному конкретному випадку від наявності об`єктивних юридичних фактів, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності та вочевидь свідчать про неможливість продовження нормальної господарської діяльності без негативних наслідків для боржника та його кредиторів.

За буквального прочитання частини 6 статті 34 КУзПБ загроза неплатоспроможності відповідно до цього Кодексу настає у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами або якщо розмір грошових зобов`язань боржника, строк виконання яких настав, перевищує вартість активів боржника, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

А тому для покладення солідарної відповідальності у справі про банкрутство доцільним є визначення моменту, коли задоволення нею вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.

Умовами для встановлення щодо боржника такого складного за своїм змістом юридичного факту, як загроза неплатоспроможності боржника, є одночасна (зокрема протягом місячного періоду, визначеного частиною 6 статті 34 КУзПБ) наявність таких юридичних фактів:

- існування у боржника щонайменше перед двома кредиторами зобов`язань, строк виконання яких настав та визначається за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо);

- розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо), тобто такий майновий стан боржника за всіма його показниками (основними фондами, дебіторською заборгованістю, строк виконання зобов`язань щодо якої настав, тощо), який за оцінкою сукупної вартості всіх активів боржника очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог виконання зобов`язань перед всіма кредиторами, строк виконання яких настав, ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку.

При цьому зобов`язання, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності, мають бути реальними та документально підтвердженими. Для визначення ознак загрози неплатоспроможності правове значення має сукупний розмір боргових зобов`язань, а не їх структура, оскільки при аналізі фінансового стану боржника із загального переліку зобов`язань не виключаються ті, які не дають змогу кредитору ініціювати процедуру банкрутства.

Отже, загроза неплатоспроможності боржника розкривається законодавцем через його фінансово-економічний стан, основним визначальним критерієм якого є нездатність боржника відповісти за своїми зобов`язаннями належним йому майном (активами) і тим самим виконати грошові зобов`язання в повному обсязі перед всіма кредиторами.

Фінансово-економічний стан, що визначається на підставі відповідних показників матеріального, фінансового стану боржника та стану його господарської діяльності (з контрагентами тощо) як загроза неплатоспроможності, має бути не умовно-тимчасовим, а стабільно-незворотним для боржника і наслідки такого стану мають безпосередньо впливати на стан розрахунків з кредиторами.

Саме така стійкість та незворотність стану фінансово-господарської діяльності боржника, зокрема в частині розрахунків з кредиторами, і відрізняє загрозу неплатоспроможності боржника від іншого його стану фінансово-господарської діяльності, що має тимчасовий характер, і передбачає реальну (обґрунтовану матеріально-фінансовими показниками) можливість боржника у межах звичайної господарської діяльності у розумні строки змінити та відновити свої фінансові й економічні показники, що нададуть можливість боржнику в межах звичайного режиму господарської діяльності виконувати свої зобов`язання перед контрагентами та задовольняти грошові вимоги кредиторів.

При цьому доцільно враховувати реальні (доведені належними доказами) майбутні зміни вартості та / або складу активів, з використанням яких можуть бути задоволені вимоги кредиторів, що відбудуться (повинні відбутись) протягом відповідного місяця, тому що керівник має право посилатись на реальні очікування зміни складу та вартості активів, фінансового стану підприємства з огляду на його господарську діяльність.

У практиці Верховного Суду виявлення "ознак загрози неплатоспроможності" пов`язане з наданням судами оцінки:

- зібраним у справі доказам щодо підстав, обставин та дати виникнення у боржника перед кредитором зобов`язання, невиконання якого обумовило звернення із заявою про відкриття провадження у цій справі;

- доказам, наданим на підтвердження підстав, обставин та дати виникнення у боржника зобов`язань перед іншими кредиторами у справі;

- доказам щодо вартості майнових активів боржника станом на той звітний період, коли у нього виникли та одночасно тривали зобов`язання перед щонайменше двома кредиторами боржника (заявником у спорі про покладення солідарної відповідальності та ще одним із кредиторів боржника, постанова Верховного Суду від 14.09.2021 у справі №902/1023/19).

Крім того, судом можуть бути враховані висновки експертів (фахівців), аудиторські висновки, висновки за результатами перевірки фінансово-господарської діяльності боржника, у тому числі податковими органами, доповідні записки (інші звернення до керівника) працівників боржника (бухгалтерів, юристів тощо) про наявність відповідних обставин та загроз, фінансово-господарська та / або податкова звітність щодо діяльності боржника, рішення суду про стягнення або інші обмеження щодо фінансово-господарської діяльності боржника тощо.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду (зокрема викладеною в постановах Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №910/2971/20, від 09.06.2022 у справі №904/76/21) частиною 6 статті 34 КУзПБ закріплено презумпцію вини керівника (органів управління) боржника у недотриманні ним обов`язку визначеного абзацом першим цієї норми, адже положення абзацу першого цієї норми визначають імперативний обов`язок керівника (органів управління) боржника зі звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Така презумпція полягає в наявності причинно-наслідкового зв`язку між неподанням керівником (органами управління) боржника заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та негативними наслідками для кредиторів у вигляді неможливості погашення збільшеної заборгованості.

Однак наведена презумпція є спростовною, оскільки керівник (орган управління) боржника, на якого покладено тягар доведення відповідних обставин, може довести відсутність причинного зв`язку між неможливістю задоволення вимог кредиторів і невиконанням ним обов`язку, визначеного абзацом 1 частини 6 статті 34 КУзПБ, щодо звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Тлумачення норм статей 13, 92 Цивільного кодексу України у взаємозв`язку з положеннями статті 34 КУзПБ свідчить, що керівник (орган управління) боржника зобов`язаний діяти добросовісно, розумно не лише по відношенню до юридичної особи, а й щодо кредиторів та, враховуючи права та законні інтереси останніх, зокрема, повинен своєчасно їх інформувати про стан неплатоспроможності боржника, сприяти їм в отриманні такої інформації, що має вплив на прийняття ними рішень щодо порядку взаємодії з боржником.

Невиконання керівником (органами управління) боржника вимог абзацу 1 частини 6 статті 34 КУзПБ щодо звернення до суду в місячний строк за наявності визначених цією нормою підстав із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника свідчить по суті про недобросовісне приховування ним від кредиторів інформації щодо незадовільного майнового становища боржника.

Керівник боржника як особа, що притягується до солідарної відповідальності, спростовуючи названу презумпцію, має право довести добросовісність, розумність своїх дій у недотримані вимог абзацу 1 частини 6 статті 34 КУзПБ.

Якщо керівник (орган управління) боржника доведе, що виникнення обставин, визначених абзацом 1 частини 6 статті 34 КУзПБ, не свідчило про стан загрози неплатоспроможності, тобто об`єктивне банкрутство (критичний момент з настанням якого боржник через зниження вартості чистих активів став нездатним у повному обсязі задовольнити вимоги кредиторів, у тому числі і щодо сплати обов`язкових платежів), і він, незважаючи на тимчасові фінансові ускладнення, добросовісно розраховував на їх подолання в розумний строк, доклав залежних від себе максимальних зусиль для досягнення такого результату, то такий керівник (орган управління) з урахуванням загальноправових принципів юридичної відповідальності може бути звільненим від солідарної відповідальності.

У постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21 Верховний Суд також зауважив, що суд зазначає про очевидну відсутність загрози неплатоспроможності боржника якщо:

- звернення або незвернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство жодним чином не впливає і не змінює стану та порядку розрахунків з кредиторами, не призводить до порушення їхніх прав на задоволення вимог до боржника (інших негативних наслідків для кредиторів: простій, збитки, штрафні санкції внаслідок невиконання боржником зобов`язання перед кредиторами);

- внаслідок неподання боржником відповідної заяви не змінились / не погіршились його розрахункові можливості (можливості відповідати за зобов`язаннями, зокрема і належними йому активами: майном, коштами, правом вимоги до третіх осіб тощо).

Як убачається із матеріалів справи, позивач звертаючись із вказаним позовом зазначав, що у весь період перебування ТОВ "Волиньтабак" у стані загрози неплатоспроможності, членами органів управління боржника, що були безумовно обізнаними про фінансовий стан боржника, та з огляду на виникнення стану загрози неплатоспроможності боржника мали звернутись із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Волиньтабак", що зроблено не було. Звертав увагу, що загальна вартість виявлених активів за результатами інвентаризації становить 21 147 878,86 грн, що є меншим за сукупну заборгованість у 78 658 379,00 грн перед ТОВ "Львівський тютюн" та ТОВ "Торговий дім "Марвел". Станом на дату подання цієї заяви залишаються непогашеними вимоги кредиторів до боржника на суму 284 534 306,00 грн, наявний причинно-наслідковий зв`язок між неподанням заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство членами органів управління ТОВ "Волиньтабак" та непогашенням зазначеної заборгованості, а також наявність презумпції вини керівника, органів управління та презумпцію завдання шкоди боржнику (опосередковано - його кредиторам) доведенням до банкрутства.

А тому просив, зокрема, покласти на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Роздрібні мережі", ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МАДРИД", Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІАРД ФІНАНС", Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛОПРИМ" солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак".

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Роздрібні мережі", ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МАДРИД", Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІАРД ФІНАНС", Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОПРИМ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" суму непогашених кредиторських вимог до ТОВ "Волиньтабак" у загальному розмірі 284 534 306,00 грн.

Колегія суддів бере до уваги, що Верховний Суд неодноразово (зокрема в постанові від 10.12.2024 у справі №902/1157/21) звертав увагу на те, що звернення до суду з вимогами про покладення на винного члена органу управління боржника солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство потребує визначення заявником розміру цієї відповідальності та заявлення ним до суб`єкта солідарної відповідальності вимоги щодо стягнення відповідної суми задля задоволення тих вимог кредиторів, що лишились незадоволеними внаслідок допущеного таким суб`єктом відповідного порушення.

Деліктна природа солідарної відповідальності в розумінні частини 6 статті 34 КУзПБ (з урахуванням правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду в складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21) зумовлює необхідність визначення розміру такої відповідальності, виходячи з обсягу майнової шкоди, заподіяної кредиторам неправомірною бездіяльністю керівника (органів управління) боржника, яка полягає в незадоволенні вимог кредиторів.

З огляду на таке неправильним є визначення солідарної відповідальності у загальному розмірі всіх грошових вимог кредиторів до боржника без урахування того, яка частина з них може бути погашена в процесі банкрутства, зокрема, за рахунок реалізації майна боржника, включеного до ліквідаційної маси, адже керівник (член органу управління) боржника має нести відповідальність саме за незадоволення вимог кредиторів.

Отже, визначення та стягнення збитків без урахування фактично отриманих коштів від реалізації майна боржника призводить до необґрунтованого завищення розміру відповідальності та створює ризик подвійного відшкодування, що прямо суперечить компенсаційній природі цивільно-правової відповідальності.

Верховний Суд послідовно виходить з того, що цивільно-правова, у тому числі солідарна, відповідальність має виключно компенсаційний характер і не може призводити до подвійного відшкодування або безпідставного збагачення кредиторів (постанови Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 910/8472/18, від 22.01.2020 у справі № 910/1166/19).

Крім того, Верховний Суд наголошує, що при вирішенні питання про покладення відповідальності у справах про банкрутство суд зобов`язаний враховувати результати формування та реалізації ліквідаційної маси, оскільки саме вони визначають реальний обсяг непогашених вимог кредиторів (постанови Верховного Суду від 09.06.2021 у справі №910/12227/19, від 16.02.2022 у справі № 910/11027/20).

Тобто в разі, якщо керівник (орган управління) боржника припустився порушень вимог частини 6 статті 34 КУзПБ, але його майна / активів у складі ліквідаційної маси (зокрема внаслідок вчинення арбітражним керуючим передбачених КУзПБ дій, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, визнання недійсними певних правочинів та спростування майнових дій боржника тощо) виявилося достатньо для задоволення визнаних у справі вимог кредиторів, досягається виконання одного із основних завдань провадження у справі про банкрутство - задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника (положення преамбули КУзПБ).

Отже, достатність майна боржника, що включається до складу ліквідаційної маси і спрямовується на задоволення вимог кредиторів боржника, виключає застосування солідарної відповідальності у справі про банкрутство (з урахуванням її деліктної природи в розумінні вказаної норми), оскільки в такому випадку відсутні негативні наслідки, завдані кредиторам боржника внаслідок неправомірної бездіяльності його керівника (органу управління).

Водночас у разі недостатності майна / активів боржника для погашення всієї сукупності грошових вимог кредиторів, розмір солідарної відповідальності керівника (органу управління) боржника в разі допущення ним відповідного порушення належить визначати, виходячи з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою, яка саме й становитиме розмір непогашених вимог кредиторів, тобто розмір заподіяної ним шкоди.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції зазначає, що розмір заявлених збитків є динамічним показником, який безпосередньо залежить від фактичного обсягу задоволення вимог кредиторів у процедурі банкрутства, а не фіксованою величиною, яка може визначатися абстрактно або наперед.

Таким чином слід виходити з того, що визначення зазначеної суми збитків кредиторів можливо лише після завершення реалізації об`єктів, включених до ліквідаційної маси банкрута, та розрахунків з кредиторами на підставі проведення такої реалізації у ліквідаційній процедурі, тому звернення із заявою про покладення солідарної відповідальності на винних осіб та задоволення такої заяви судом до встановлення факту недостатності майна боржника за результатами погашення грошових вимог кредиторів є передчасним.

Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 у справі №906/1155/20(906/1113/21) при вирішенні спору щодо притягнення відповідних осіб до субсидіарної відповідальності на підставі частини 2 статті 61 КУзПБ.

На думку апеляційного господарського суду, такий висновок підлягає також врахуванню mutatis mutandis при вирішенні питання щодо розміру солідарної відповідальності осіб, які порушили вимоги частини 6 статті 34 КУзПБ, враховуючи висновки, викладені в постанові Верховного Суду в складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21, щодо подібності відповідних правовідносин з огляду на їх деліктну природу; необхідності телеологічного тлумачення вказаної норми КУзПБ, зважаючи на цілі законодавчого регулювання та його загальну спрямованість (дух закону); необхідності стягнення коштів із члена органу управління боржника на підставі частини 6 статті 34 КУзПБ саме на користь боржника з подальшим зарахуванням цих коштів до ліквідаційної маси та спрямуванням їх на задоволення вимог кредиторів.

Тобто, при цьому, як убачається із матеріалів справи, позов подано арбітражним керуючим на стадії процедури розпорядження майном боржника. Ліквідаційна маса остаточно не була сформована арбітражним керуючим. Розпорядником майна лише було проведено інвентаризацію майна за результатами якої із активів було виявлено наступне:

- дебіторську заборгованість в розмірі 398,7 тис. грн. В ПМУ ДПС по роботі з ВПП;

- корпоративні права в ТОВ "СІГМА-С ТРЕЙД" номінальною вартістю 21 000 000,00 (станом на 05.01.2024 розмір частки становив 40 000 000,00 грн);

- 84 818,86 грн залишку коштів на банківських рахунках;

- 4/100 частки нежитлового приміщення у будівлі загальною площею 1758,1 кв.м, що знаходиться за адресою Волинська область, Ковельський район, смт.Ратне, вул.1-го Травня, 1, первісна вартість якого становила 63 060 грн згідно договору купівлі продажу нежитлового приміщення від 27.04.2004;

-транспортний засіб марки-ISUZU NQR-71, колір синій, 2005 року випуску (JAAN1R70P57100634), місцезнаходження якого невідоме;

-транспортний засіб марки-ISUZU NQR-71, колір білий, 2006 року випуску (Y7BN1R7P6B000142), місцезнаходження якого невідоме;

-транспортний засіб марки-ЗИЛ 5301, колір білий, 2006 року випуску (XTZ5301P160081647), місцезнаходження якого невідоме;

-транспортний засіб марки-ЗИЛ 5301, колір синій, 2006 року випуску ( НОМЕР_7 ), місцезнаходження якого невідоме, інших оборотних активів та основних засобів, що належать ТОВ "Волиньтабак" виявлено не було.

При цьому, як встановлено апеляційним господарським судом, виявлене майно не було реалізоване арбітражним керуючим, не була проведена робота щодо стягнення дебіторської заборгованості боржника, а також на банківських рахунках боржника містилися грошові кошти, які не були списані.

Отже, при зверненні із позовною заявою в цій справі арбітражним керуючим не було здійснено усіх передбачених КУзПБ дій, необхідних для виявлення та повернення майна банкрута, завершення реалізації майна, включеного до ліквідаційної маси, та проведення розрахунків з кредиторами за рахунок виручених від такої реалізації коштів.

З огляду на таке суд апеляційної інстанції приходить до висновку про передчасність наведених у позовній заяві вимог через неможливість встановлення дійсного розміру солідарної відповідальності як розміру заподіяних кредиторам збитків у вигляді незадоволених грошових вимог до Боржника до вчинення перелічених дій у процедурі ліквідації Боржника.

Таким чином, колегія суддів вважає, що подання вимог про стягнення збитків у фіксованому розмірі 284 534 306,00 грн без врахування результатів торгів та фактичного погашення заборгованості є передчасним, необґрунтованим та таким, що не відповідає принципам справедливості, пропорційності та реального відшкодування шкоди.

За відсутності остаточного визначення реального обсягу непогашених вимог кредиторів покладення солідарної відповідальності є юридично неможливим.

За таких обставин заявлення вимог про стягнення збитків у фіксованому розмірі 284 534 306,00 грн без урахування коштів, отриманих від реалізації майна боржника, є передчасним, непропорційним та таким, що суперечить правовій природі солідарної відповідальності.

Арбітражний керуючий, усупереч вимогам КУзПБ, передчасно ініціював питання солідарної відповідальності, не завершивши формування ліквідаційної маси. Така поведінка суперечить принципам добросовісності, пропорційності та основній меті процедур банкрутства.

Слід відмітити, що передчасність заявлення відповідних вимог є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, що виключає дослідження обставин наявності або відсутності порушень з боку відповідачів як підстави для притягнення їх до відповідальності.

Обставини щодо наявності або відсутності у діях відповідачів порушень підлягають встановленню в разі своєчасного звернення з відповідним позовом.

До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 21.08.2025 у справі №904/9266/21.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, у зв`язку із передчасним зверненням арбітражного керуючого із таким позовом та не досліджує обставини наявності або відсутності порушень з боку відповідачів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що додатковим рішенням Господарського суду Волинської області від 02.10.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" в особі розпорядника майна боржника про ухвалення додаткового рішення по справі №903/25/25 (903/687/25) задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" суму непогашених кредиторських вимог до ТОВ "Волиньтабак" у загальному розмірі 284 534 306,00 грн.

Фактично вказаним рішенням, судом першої інстанції було усунуто недоліки рішення суду від 11.09.2025, у якому в резолютивній частині не вказано про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" суми непогашених кредиторських вимог до ТОВ "Волиньтабак" у загальному розмірі 284 534 306,00 грн.

При цьому, у зв`язку із скасуванням основного рішення, та відмови у позові, додаткове рішення, також підлягає скасуванню.

Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення господарського суду Волинської області від 11.09.25 та апеляційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення господарського суду Волинської області від 02.10.25 у справі № 903/25/25 (903/687/25) підлягають задоволенню, а рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2025 у справі №903/25/25 (903/687/25) та додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 02.10.2025 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Крім того, відповідно до ст. 129 ГПК України у зв`язку із задоволенням апеляційних скарг судовий збір за їх подачу підлягає стягненню з позивача на користь відповідачів.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення господарського суду Волинської області від 11.09.25 та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення господарського суду Волинської області від 02.10.25 у справі №903/25/25 (903/687/25) задоволити.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 11.09.25 та додаткове рішення господарського суду Волинської області від 02.10.25 у справі №903/25/25 (903/687/25) скасувати. Прийняти нове рішення. У позові відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" (43010, м. Луцьк, вул. Транспортна, буд. 1, ідентифікаційний код 21736857) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) 7267,20 грн витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" (43010, м. Луцьк, вул. Транспортна, буд. 1, ідентифікаційний код 21736857) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 7267,20 грн витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

5. Господарському суду Волинської області видати наказ на виконання даної постанови.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, встановленому ст. 286-291 ГПК України.

7. Справу №903/25/25 (903/687/25) повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "17" лютого 2026 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Романюк Ю.Г.