ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4593/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський комбінат гофрокартону", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імекс Макс", м. Харків
про стягнення 168 715,60 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський комбінат гофрокартону" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імекс Макс" (надалі- відповідач) про стягнення 168715,60грн., з яких: 149253,12грн. основного боргу, 2095,96грн. інфляційного збільшення, 17366,52грн. пені.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати товару, отриманого за договором поставки №15.07/25 від 15.07.2025.

Ухвалою від 26.12.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Зокрема, частиною 5 статті 252 ГПК України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

У даному випадку клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи до суду не надходило.

Згідно з частиною 8 статті 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

13 січня 2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він з вимогами позивача не погодився, посилаючись на те, що реальний залишок основного боргу за договором поставки №15.07/25 від 15.07.2025 не міг становити більше - 107484,12грн., проте позивач не врахував платежі на загальну суму 71769,00грн. Отже, за відсутності достовірного і належного розрахунку основної заборгованості позовні вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та інших штрафних санкцій у повному їх розмірі - є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач зауважив, що прострочення виконання грошового зобов`язання мало об`єктивний, а не навмисний характер та було зумовлене затримкою надходження коштів від контрагентів ТОВ "Імекс Макс".

Даний відзив подано відповідачем в межах строку, встановленого ч.1 ст.251 ГПК України, а тому був прийнятий судом та долучений до матеріалів справи.

Також, 13.01.2026 відповідачем подано клопотання про зменшення розміру нарахованої пені на 90%.

Дане клопотання також було долучено судом до матеріалів справи.

У строк, встановлений судом в ухвалі від 26.12.2025, позивач не скористався правом на подання відповіді на відзив.

Згідно з частиною 2 статті 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (частина 1 статті 248 ГПК України).

Відповідно до частини 4 статті 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

15 липня 2025 року між відповідачем, як Покупцем, та позивачем, як Постачальником, укладено договір поставки № 15.07/25 (надалі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язується виготовити і передати, а Покупець прийняти і оплатити картонно-паперову продукцію (надалі - Товар) на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з п. п. 3.6, 3.7 Договору право власності на Товар та ризик випадкового знищення або пошкодження Товару переходить від Постачальника до Покупця з дати поставки Товару. Продукція поставлена за видатковими накладними, що оформленні між сторонами протягом строку дії Договору, або наявності вважається такою, що поставлена на підставі та в межах даного Договору, навіть при відсутності посилання, невірного посилання на даний Договір, в самих видаткових накладних.

Відповідно до п.п.4.1, 4.3 Договору поставка Товару здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, зазначених в Заявках і включають в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати Постачальника пов`язані з постачанням Товару. Загальна сума Договору визначається як сумарна вартість Товару, поставка якого здійснюється відповідно до доданих до неї Заявок.

Сторони погодили в п.5.2 Договору, що оплата за поставлений Товар буде проводитися наступним чином: у термін 30 (тридцять) календарних днів, які обчислюється з дати поставки Товару та надання документів, зазначених в п. 6.3 цього Договору (рахунку на оплату Товару, товарно-транспортної накладної, видаткової накладної, сертифікату якості виробника).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 179253,12грн., що підтверджується наявною у справі видатковою накладною №502 від 05.08.2025, підписаною представниками обох сторін та скріпленою їх печатками.

Відповідач отримання даного товару у своєму відзиві не заперечує.

Отже, з огляду на умови п.5.2 Договору відповідач був зобов`язаний оплатити отриманий від позивача товар не пізніше 04.09.2025.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач стверджує, що відповідач за отриманий товар розрахувався лише частково, сплативши лише 30000,00грн., а саме: 20000,00грн. за платіжним доручення №2927 від 26.11.2025, а також 10000,00грн. за платіжним дорученням №2983 від 12.12.2025.

У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача 149253,12грн. основного боргу (179253,12грн. - 30000,00грн.), а також 2095,96грн. інфляційного збільшення та 17366,52грн. пені.

Між тим відповідач у відзиві на позовну заяву наявність заборгованості у вказаному позивачем розмірі заперечив, посилаючись на те, що 03.10.2025 ним було здійснено безготівковий переказ коштів за Договором поставки №15.07/25 від 15 липня 2025 року у розмірі 41769,00грн. На підтвердження даної обставини відповідачем надано платіжну інструкцією у національній валюті №2663 від 03.10.2025 з призначенням платежу "Сплата за ящики згідно договору №15.07/25 від 15.07.2025 у т.ч. ПДВ 20% - 6961.50 грн."

Суд зауважує, що факт перерахування відповідачем вказаних грошових коштів у розмірі 41769,00грн. підтверджується також і доданою до позовної заяви банківською випискою по рахунку позивача за період з 05.08.2025 до 19.12.2025.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, згідно з частиною 1 статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що позивач поставив відповідачу товар за Договором на загальну суму 179253,12грн., який мав бути оплачений останнім не пізніше 04.09.2025.

Позивач у позові вказує, що даний товар був оплачений покупцем лише на суму 30000,00грн., а тому у відповідача існує заборгованість в розмірі 149253,12грн.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, відповідач, заперечуючи визначену позивачем суму основного боргу, вказує про неврахування позивачем окрім платежів на суму 20000,00грн. та 10000,00грн. ще й суми додаткової оплати за поставлений товар у розмірі 41769,00грн. за платіжною інструкцією у національній валюті №2663 від 03.10.2025.

Вказані доводи відповідача підтверджуються матеріалами справи, в тому числі й доданою до позовної заяви банківською випискою по рахунку позивача за період з 05.08.2025 до 19.12.2025.

Позивач будь-яких пояснень щодо причин неврахування даного платежу при здійсненні розрахунків з відповідачем за Договором або доказів, які б спростовували отримання від відповідача грошових коштів у розмірі 41769,00грн., не надав.

За таких обставин, суд вважає встановленою обставину часткового погашення відповідачем заборгованості за отриманий згідно з Договором товар на загальну суму 71769,00гн. (41769,00грн. + 20000,00грн. + 10000,00грн.).

У зв`язку з цим, суд погоджується з доводами відповідача про те, що розмір його заборгованості за Договором становить саме 107484,12грн. (179253,12грн. - 41769,00грн. - 20000,00грн. - 10000,00грн.), а не 149253,12грн. (179253,12грн. - 20000,00грн. - 10000,0грн.), як вказує позивач у позовній заяві.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У зв`язку з цим, суд вважає позовну вимогу про стягнення основного боргу такою, що підлягає частковому задоволенню - в розмірі 107484,12грн. Інша частина суми основного боргу (в розмірі 41769,00грн.) заявлена позивачем необґрунтовано, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору встановлено, що у випадку порушення більше ніж на 5 (п`ять) календарних днів строку оплати Товару, Покупець сплачує пеню в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен банківський день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевказаних норм законодавства та умов Договору позивач за період 05.08.2025-19.12.2025 здійснив нарахування відповідачу 2095,96грн. інфляційного збільшення та 17366,52грн. пені.

Перевіривши розрахунки вищевказаних сум, суд встановив, що позивачем було неправильно визначену дату початку прострочення, оскільки позивач здійснює нарахування, починаючи з дати поставки товару (05.08.2025). Проте згідно з п.5.2 Договору відповідач повинен був оплатити поставлений товар протягом 30 (тридцять) календарних днів з дати поставки товару, тобто не пізніше 04.09.2025 (включно). Отже, прострочення оплати розпочалося з 05.09.2025.

Крім того, необхідно враховувати й те, що відповідач здійснював часткові оплати на суми 41769,00грн. (03.10.2025), 20000,00грн. (26.11.2025) та 10000,00грн. (12.12.2025), а тому:

- в період 05.09.2025-02.10.2025 сума заборгованості відповідача становила 179253,12грн.;

- в період 03.10.2025-25.11.2025 сума заборгованості відповідача становила 137484,12грн.;

- в період 26.11.2025-11.12.2025 сума заборгованості відповідача становила 117484,12грн.;

- в період 12.12.2025-19.12.2025 сума заборгованості відповідача становила 107484,12грн.

У зв`язку з цим, за розрахунком суду за період 05.09.2025-19.12.2025 сума пені становить 12895,03грн., а сума інфляційного збільшення - 2 544,97грн.

Отже, вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню - в розмірі 12895,03грн., в задоволенні іншої частини даної вимоги слід відмовити.

Щодо вимоги про стягнення суми інфляційного збільшення суд, виходячи з неможливості виходу за межі позовних вимог (ч.2 ст.237 ГПК України), задовольняє її в розмірі, що визначений позивачем - 2095,96грн.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру нарахованої пені на 90%.

Дане клопотання мотивовано тим, що відповідач не ухилявся від виконання своїх грошових зобов`язань та здійснював часткові оплати вартості поставленого товару ще до моменту, на який позивач посилається як на період повної несплати. Прострочення виконання грошового зобов`язання мало об`єктивний, а не навмисний характер та було зумовлене затримкою надходження коштів від контрагентів ТОВ "Імекс Макс", яким відповідач, у свою чергу, поставив товар у межах власної господарської діяльності. Таким чином, відповідач фактично опинився у ситуації касового розриву, який виник не з його вини, а внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язань третіми особами. Крім того, відповідач здійснює активну господарську діяльність попри перебування в умовах воєнного стану, постійних повітряних тривог, аварійних та планових відключень електроенергії, порушення логістичних зв`язків та загального погіршення платіжної дисципліни на ринку. Вказані обставини є загальновідомими та об`єктивно впливають на фінансово-господарську діяльність суб`єктів підприємництва, що не може ігноруватися судом при вирішенні питання про застосування штрафних санкцій. Також відповідач вказує на те, що нарахована позивачем пеня є явно неспівмірною наслідкам порушення зобов`язання, оскільки значна частина боргу була фактично сплачена, а сам позивач не довів наявності істотних негативних майнових наслідків, завданих йому внаслідок прострочення. При цьому розмір заявленої пені сформовано на підставі помилково визначеної суми основного боргу, що додатково свідчить про її необґрунтованість.

Суд відхиляє дане клопотання відповідача з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, при вирішенні судом питання про зменшення пені слід враховувати не самий лише розмір збитків, які були спричинені правопорушенням, але й "інші обставин, які мають істотне значення".

Зокрема, такими обставинами можуть бути: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Втім, відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження існування вищевказаних обставин.

Зокрема, відповідачем не доведено факту знаходження підприємства у тяжкому фінансовому стані або виникнення інших суттєвих негативних наслідків для інтересів відповідача у зв`язку із сплатою пені в установленому Договором розмірі.

Доводи відповідача про те, що заборгованість не була сплачена через невиконання зобов`язань його контрагентами жодними доказами не доведені.

Посилання на обставини існування воєнного стану, постійних повітряних тривог, аварійних та планових відключень електроенергії, порушення логістичних зв`язків та загального погіршення платіжної дисципліни на ринку носять загальний характер для всіх учасників господарських правовідносин в Україні та в однаковій мірі стосуються як відповідача, так і позивача.

Обставини щодо невірного обчислення позивачем суми заборгованості за Договором були враховані судом при вирішенні спору як в частині основного боргу, так і щодо сум пені та інфляційного збільшення, що призвело до часткового задоволення позову.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 107484,12грн. основного боргу, 12895,03грн. пені, 2095,96грн. інфляційного збільшення.

Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імекс Макс" (61072, м.Харків, пр.Науки, буд.54, код 42831345) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський комбінат гофрокартону" (61172, м.Харків, вул.Роганська, буд.159, код 40877157) 107484,12грн. основного боргу, 12895,03грн. пені, 2095,96грн. інфляційного збільшення, 1758,48грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "20" лютого 2026 р.

СуддяМ.В. Калантай