ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2026 року м. Дніпро Справа № 908/754/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. (доповідач)

судді: Стефанів Т.В., Верхогляд Т.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу (вх № 46750) Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.09.2025 (повне рішення складено 10.09.2025, суддя Ярешко О.В.) у справі № 908/754/25

за позовом: Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ», м. Запоріжжя

до відповідача: Приватного підприємства «КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР АНАПАС», м. Запоріжжя

про стягнення 47843,10 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 до Господарського суду Запорізької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява (вих. № б/н від 24.03.2025) Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до відповідача: Приватного підприємства «КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР АНАПАС» про стягнення 59366,72 грн. заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Позов обґрунтовано несплатою поставленої у період з листопада 2021 по квітень 2024 теплової енергії до нежитлового приміщення ХХІІІ, ХХІV за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 7, яке перебуває у власності відповідача.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.09.2025 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства «КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР АНАПАС» (вул. Перша Ливарна, буд. 46, м. Запоріжжя, 69002; ) на користь Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (вул. Героїв полку «Азов», буд. 137, м. Запоріжжя, 69091; ) 17201 (сімнадцять тисяч двісті одна) грн. 20 коп. заборгованості за надані житлово-комунальні послуги та 435 (чотириста тридцять п`ять) грн. 47 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно Акту обстеження від 06.02.2024, який затверджено рішенням Виконкому ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ від 26.02.2024 № 46, належне відповідачу підвальне приміщення визнано окремим приміщенням з транзитними мережами опалення. Господарський суд зазначив, що виходячи зі встановлених Актом обстеження від 06.02.2024 обставин, належне відповідачу нежиле приміщення не можна віднести до будь-якої іншої категорії приміщень, ніж «неопалюване приміщення», відповідно до редакції Методики № 315, що діяла у період з 22.11.2018 по 27.01.2022. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що необґрунтованим є твердження позивача щодо того, що послуги за період із листопада по грудень 2021 слід нараховувати як на опалюване приміщення. Крім того, місцевий господарський суд погодився з контррозрахунком відповідача, згідно якого нарахування за листопад-грудень 2021 має проводитися по формулі 19 Методики № 315 у редакції, що діяла по 27.01.2022. Також суд першої інстанції виснував, що у підвалах немає опалюваної площі, яка є базою для розподілу загального обсягу теплової енергії (п. 10 Методики № 315 у редакції з 28.01.2022). Також, господарський суд зазначив, що згідно значення Методики № 315, загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Тобто, у період із січня 2022 по квітень 2024 (спірний період) на належне відповідачу приміщення з транзитними мережами опалення не має розподілятися обсяг на загальнобудинкові потреби на опалення. Також на таку площу не розподіляються обсяги на загальнобудинкові потреби, оскільки теплові втрати входять до складової формули 24 та знаходяться у показнику Q опал.функц.в.б.с. - обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування системи опалення будинку, який розраховується по формулі 23. Таким чином, суд першої інстанції зробив висновок, що у позивача відсутні підстави розподіляти обсяг теплової енергії на загальнобудинкові потреби для підвалу відповідача. Також господарський суд виснував, що нарахування по умовно-постійній частині тарифу є безпідставним. Відтак, суд першої інстанції погодився з контррозрахунком відповідача, де вартість теплових втрат за спірний період становить 16547,20 грн., абонплата 654,00 грн., загалом 17201,20 грн., та прийшов до висновку, що нарахування позивачем заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у сумі 30641,90 гривень є неправомірними та завищеними. Враховуючи вказані обставини, місцевий господарський суд виснував, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь позивача стягується загальна сума заборгованості в розмірі 17201,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», представник Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 04.09.2025 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Стягнути з Приватного підприємства «КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР АНАПАС» на користь Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» судові витрати у розмірі судового збору 2422,40 грн та 3633,60 грн.

Скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції, які стали підставами для часткового задоволення позову та зазначає, що відповідно до першої редакції Методики №315 було визначення: «неопалюване приміщення - приміщення у будівлі, яка забезпечується тепловою енергією від централізованого або автономного джерела теплопостачання та у якому не нормується температура внутрішнього повітря і відсутні опалювальні прилади будь-якого типу та трубопроводи внутрішньобудинкової системи теплопостачання та постачання гарячої води». Наказом Міністерства розвитку громад та територій № 358 від 28.12.2021 внесені зміни до методики, додано визначення: «окремі приміщення з транзитними мережами опалення - окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії». Відповідно наявність трубопроводів внутрішньо-будинкової системи опалення у приміщенні не дозволяє визнати ці два визначення тотожними.

Позивач зауважує, що нежитлові приміщення, які знаходяться у житловому будинку, використовуються під комерційну діяльність та/або через які проходять транзитні трубопроводи системи опалення будинку не можливо віднести до неопалювальних приміщень, так як в таких приміщеннях нормується температура в залежності від типу використання даного приміщення.

Також, скаржник звертає увагу, що нежитлове приміщення використовується під ательє. А відповідно до ДСН 3.3.6.042-99 Санітарні норми мікроклімату виробничих приміщень, температура для таких приміщень нормується. Тобто підстави для проведення перерахунку за період листопад - грудень 2021р. відсутні.

Скаржник вказує, що формула 19 методики стосується п. 4 розділу V методики: «Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення та ГВП». Апелянт наголошує, що нежитлові приміщення, які знаходиться у житловому будинку та через які проходять транзитні трубопроводи системи опалення будинку не можливо віднести до неопалювальних приміщень. Тому, позивач зауважує, що формула 19 методики (п.4 розділу V), може застосовуватись тільки до приміщень з індивідуальним опаленням.

Щодо твердження, що нарахування на приміщення відповідача повинні проводитись по формулі 23 Методики в першій редакції апелянт зазначає, що формула 23 методики стосується розділу IV методики: «Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення». Тобто, застосування формули 23 та 24 можливо тільки для розрахунку загально-будинкових потреб (ЗБП) будинку (у разі надання інформації стосовно довжини трубопроводів, площ місць загального користування та допоміжних приміщень будинку) а не для розрахунку обсягу спожитої теплової енергії приміщення споживача.

Стосовно нарахувань на загально-будинкові потреби, в апеляційній скарзі відзначено, що згідно п. 12 розділу IV методики «Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень». Тобто визначення долі ЗБП для всіх приміщень є обов`язковим.

Також позивач вказує, що обсяг спожитої теплової енергії на опалення приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з транзитними мережами опалення, через яке прокладені транзитні трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення розраховується за формулою 3 методики.

Обсяг розподіленої теплової енергії на опалення приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з транзитними мережами опалення розраховується за формулою 15 методики.

Скаржник зауважує, що нежитлові приміщення, які є окремими об`єктами нерухомого майна та розташовані у підвалах житлових будинків з централізованим теплопостачанням є опалювальними приміщеннями, на обґрунтування цього апелянт зазначає, що у початковій редакції Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг було визначення: неопалюване приміщення - приміщення у будівлі, яка забезпечується тепловою енергією від централізованого або автономного джерела теплопостачання та у якому не нормується температура внутрішнього повітря і відсутні опалювальні прилади будь-якого типу та трубопроводи внутрішньобудинкової системи теплопостачання та постачання гарячої води. Оскільки для всіх приміщень у будівлі нормується температура внутрішнього повітря, законодавцем було внесено зміни до Методики Наказом Міністерства розвитку громад та територій № 358 від 28.12.2021. У чинній редакції зазначене визначення відсутнє. Додатково позивач зазначає, що наразі для класифікації типів приміщень у будівлі які перебувають у власності застосовуються наступні визначення: окремі приміщення з транзитними мережами опалення - окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії; опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря; приміщення з індивідуальним опаленням - приміщення, що забезпечується тепловою енергією від індивідуального джерела, встановленого у ньому, та що на законних підставах від`єднано від внутрішньобудинкової системи опалення, у якому забезпечується нормативна температура повітря; приміщення з комбінованою системою опалення - опалюване приміщення, в якому забезпечення тепловою енергією здійснюється внутрішньобудинковою системою опалення для часткового обігрівання та періодично працюючою догріваючою системою, встановленою на законних підставах. Державними будівельними нормами нормується температура внутрішнього повітря для кожного приміщення у багатоквартирному будинку. При проектуванні та будівництві житлових будинків забудовник здійснює вибір системи теплозабезпечення і теплоспоживання будинку, з врахуванням техніко-економічної доцільності та вимог законодавства. Забезпечення нормативної температури у приміщені може бути забезпечено незалежно від наявності/відсутності опалювальних приладів у ньому. Також, відповідно до Методики, підвали відносяться до допоміжних приміщень. Витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень визначаються як загальнобудинкові потреби на опалення та розподіляються між всіма співвласниками будинку. Відповідно, незалежно від того перебуває підвальне приміщення у сумісній власності співвласників будинку чи належить комусь на правах приватної власності - підвальні приміщення є опалюваними.

Також, скаржник наголошує, що об`єктом теплоспоживання за адресою вул. Сталеварів, 7 є житловий будинок в цілому, а не кожне окреме приміщення. Тобто, у розрахунку задіяна площа всіх приміщень та не залежить від кількості, наявності або відсутності опалюваних приладів.

Стосовно постійної частини тарифу, а саме застосування одноставкового тарифу апелянт зазначає, що рішенням Виконавчого комітету Запорізької Міської Ради від 11.10.2021р №374 встановлено Концерну «МТМ» двоставкові тарифи на теплову енергію та послуги з постачання теплової енергії, для всіх категорій споживачів, за якими Концерном «МТМ» здійснюються нарахування умовно-змінної та умовно-постійної частин тарифу на послугу з постачання теплової енергії. Собівартість виробництва, транспортування та постачання теплової енергії складається, по-перше, з вартості палива, електроенергії, покупної теплової енергії та, по-друге, витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані. Кількість та потужність технологічного обладнання визначена, виходячи з обсягу теплового навантаження, яке приєднане до джерела теплової енергії. Перший вид витрат називається умовно-змінними, тобто такими, розмір яких залежить від обсягів теплової енергії, що вироблена та надана споживачам. Другий вид витрат не залежить від обсягів теплової енергії, що вироблена та надана споживачам, тому називається умовно-постійними. Проте обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, яке виробляє та транспортує теплову енергію споживачам. До введення двоставкового формату тарифу, як умовно-постійні, так і умовно-змінні витрати в тарифі враховувались разом, і споживач, сплачуючи за теплову енергію, компенсував підприємству одночасно дві частини витрат у складі однієї сплати. Двоставковий формат тарифу обумовлює компенсацію підприємству двох частин витрат окремо. Тобто двома ставками. Друга ставка (умовно-постійні витрати) - плата за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої здійснюються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії і послуг з опалення. Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, що виробляє та транспортує теплову енергію споживачам та визначається, виходячи з обсягу теплового навантаження, що приєднане до джерела теплової енергії, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплового навантаження на джерело теплової енергії (грн/(Гкал/годину)). Тобто, споживач, сплачуючи за одиницю приєднаного теплового, сплачує всі витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії та послуг з опалення, крім енергоносіїв. Оскільки ці витрати виникають у підприємства протягом всього року, то і тариф розраховано для місячної оплати протягом року, рівними частинами в опалювальний та міжопалювальний періоди. Вказане підтверджено пунктом 90 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869.

Відповідно до умов укладених договорів зі співвласниками житлового будинку №7 по вул. Сталеварів розподіл обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» здійснює виконавець. Відповідно, оскільки Виконавцем послуги з постачання теплової енергії на будівлю за вказаною адресою є Концерн «МТМ», чинним законодавством право розподілу спожитих у будівлі послуги між всіма співвласниками надано виключно Концерну «МТМ».

Позивач зауважує, що при розподілі Концерн «МТМ» керується нормами законів України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та Методикою №315.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи раніше визначеному складу суду від 24.09.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Верхогляд Т.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.09.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/754/25. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/754/25.

13.10.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.09.2025 у справі № 908/754/25; визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

На підставі розпорядження керівника апарату суду №122/26 від 18.02.2026, у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Кощеєва І.М., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2026 для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Стефанів Т.В., Верхогляд Т.А.

31.10.2025 з використанням системи «Електронний суд» представником Приватного підприємства «Комерційно-виробничий центр «АНАПАС» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Господарського суду Запорізької області від 04.09.2025 у справі №908/754/25 без змін, а апеляційну скаргу Концерну «МТМ» на це рішення без задоволення; стягнути з Концерну «МТМ» (Місцезнаходження: 69091, місто Запоріжжя, Бульвар Гвардійський, будинок 137; ) на користь Приватного підприємства «Комерційно-виробничий центр «АНАПАС» судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу, що були понесені останньою у суді апеляційної інстанції, у повному обсязі.

Відповідач зазначає, що всі доводи, наведені Позивачем у своїй апеляційній скарзі є необґрунтованими, а докази неналежними, як наслідок, рішення є законним (відповідає вимогам чинного законодавства України) й обґрунтованим (ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності), а тому відсутні підстави для його скасування.

Крім того, у відзиві вказано, що ПП «КВЦ «АНАПАС» очікує понести витрати в зв`язку із розглядом апеляційної скарги Концерну «МТМ», а саме: за вивчення апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів, підготовка заперечень/відзиву 6 000 грн. Таким чином, попередній (орієнтовний) розмір судових витрат відповідача, до складу яких входить витрати на професійну правничу допомогу, становить 6 000,00 грн.

ПП «КВЦ «АНАПАС» заявляє про те, що після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення за результатами розгляду апеляційної скарги, Відповідачем планується надати суду докази, які підтверджують розмір витрат, що підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу. Такі докази будуть подані Відповідачем у строк, встановлений частиною 8 статті 129 ГПК України, зокрема, протягом п`яти днів після ухвалення судом апеляційної інстанції відповідного рішення.

20.01.2026 з використанням системи «Електронний суд» представником Концерну "Міські теплові мережі" подано до Центрального апеляційного господарського суду додаткові пояснення у справі.

Представник Концерну "Міські теплові мережі" зазначає, що підставою для часткового задоволення позову на думку суду було те, що позивач не вірно застосував формулу Методики 315 та не вірно визначив тип приміщення, замість визначення нежитлового приміщення відповідача як опалювального приміщення, суд визнав що нежитлове приміщення відноситься до допоміжного.

Позивач не погоджується з такими висновками, оскільки згідно п. 2 розділу І цієї Методики, у редакції, що діє з 28.01.2022, терміни вживаються у таких значеннях: - допоміжні приміщення - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будівлі/будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); - місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/ будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.

Позивач зауважує, що особливістю правового статусу допоміжних приміщень є те, що вони є спільною власністю власників квартир у багатоквартирному будинку в силу прямої норми закону і підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення співвласниками будь-яких додаткових дій. Зазначене виключає набуття будь-якою особою права власності на такі приміщення, як на окремий об`єкт цивільних прав. Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 914/554/19 від 16 грудня 2020 року.

Позивач вказує, що при цьому законодавство чітко розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення як окремого об`єкта нерухомості. Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно- правових відносин. Для розмежування допоміжних і нежилих приміщень слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання. Таким чином, допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Позивач наголошує, що нежитлове приміщення Відповідача вбудоване в житловий будинок. Система опалення даного приміщення відокремлена від системи опалення житлового будинку, оснащена вузлом обліку теплової енергії та підключена до вузла комерційного обліку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказане приміщення не підпадає під термін неопалювальне приміщення.

Позивач зазначає, що враховуючи знаходження належного Відповідачу приміщення в багатоквартирному будинку, відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення (в порядку Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019 р.), тому вказане приміщення є опалювальними.

13.02.2026 з використанням системи «Електронний суд» представником Приватного підприємства «Комерційно-виробничий центр «АНАПАС» подано до Центрального апеляційного господарського суду письмові пояснення по справі.

Ознайомившись з письмовими поясненнями Позивача від 16.01.2025, відповідач вважає доводи позивача необґрунтованими з наступних підстав:

- у абзаці 4 акр. 2 пояснень зазначено, що «Підставою для часткового задоволення позову на думку суду було те що позивач не вірно застосував формулу Методики 315 та не вірно визначив тип приміщення, замість визначення нежитлового приміщення відповідача як опалювального приміщення, суд визнав що нежитлове приміщення відноситься до допоміжного». Однак, Методикою № 315 визначено лише 4 типи приміщень на які проводиться розподіл теплової енергії серед яких немає типу «допоміжного». Лише у другій редакції Методики № 315 змінилась назва тільки одного типу приміщення, де назва типу «неопалюване приміщення» з першої редакції була замінена на «окремі приміщення з транзитними мережами опалення». Саме між такими типами вбачається спільна ознака - у приміщенні «відсутні опалювальні прилади». При цьому термін «опалюване приміщення» є однаковим в обох редакціях та не зазнав жодних змін;

- у даній справі судом першої інстанції досліджувались два Акти: 1. Акт обстеження підвального приміщення багатоквартирного будинку від 06.02.2024 (далі Акт від 06.02.2024 - додаток № 2 до відзиву на позовну заяву), де у п.1 вказано «опалювальні прилади» - відсутні, але у п.2 вказана довжина трубопроводів з горизонтальною та вертикальною прокладкою та стан ізоляції. Оскільки у підвалі Відповідача відсутні опалювані прилади, то з таких підстав приміщення визнано «окремим приміщенням з транзитними мережами опалення» (такий тип підкреслено); 2. «Акт обстеження внутрішньобудинкової системи опалення нежитлового приміщення ХХІІІ, ХХІV у будинку № 7 по вул. Сталеварів у м. Запоріжжі» від 31.03.2025, що складений представниками ОСББ «Сталеварів, 7» (додаток № 2 до письмових пояснень) згідно якого через підвал Відповідача проходять внутрішньобудинкові мережі теплопостачання з горизонтальною та вертикальною прокладкою;

- спираючись на норми права та докази у справі суд першої інстанції правомірно визнав підвал як тип «неопалюване приміщення» у листопаді та грудні 2021 та як тип «окремим приміщенням з транзитними мережами опалення» з січня 2022;

- у останньому абзаці арк.4 пояснень Позивачем зазначено Враховуючи знаходження належного Відповідачу приміщення в багатоквартирному будинку, відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення (в порядку Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019), тому вказане приміщення є опалювальними. Однак, таке твердження суперечить висновку комісії, яка обстежувала та складала Акт від 06.02.2024;

- позивач повинен проводити нарахування у строгій відповідності до формульних значень, які входять до формул. В першій редакції Методики № 315 надана формула 19 в якій нарахування проводяться по довжині трубопроводів, по якій визначались теплові втрати від неізольованих труб для двох типів приміщень «неопалюване приміщення» та «приміщення з індивідуальним опаленням». У другій редакції Методики № 315 показник «довжина трубопроводів у підвалі» - значиться лише в формулі 23. Також, у підвалах відсутня опалювана площа і не включається в опалювану площу будинку. Це підтверджується тим, що в формулі 24 в другій редакції Методики № 315 - в формулі 24 зазначені показники: у знаменнику формули 24 однозначно читається: S оп.буд. без підв. опалювана площа будинку без площі підвалів.

Відповідач просить врахувати дані пояснення щодо обставин справи під час постановлення рішення за результатами розгляду апеляційної скарги Концерну «МТМ» на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.09.2025 року у справі № 908/754/25.

Встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним господарським судом обставини справи.

Концерн МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ (позивач у справі) є юридичною особою, метою діяльності якої, відповідно до п. 2.1 Статуту, є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо (п. 2.2 Статуту).

02.10.2021 на офіційному вебсайті Концерну МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ опубліковано Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно п.п. 1, 2, 4 договору, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі - послуга) індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерну МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.

Згідно пункту 5, виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.

Відповідно до п. 11 Типового договору, обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі Методика).

Згідно п. 17 Типового договору, зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії здійснюється виконавцем щомісяця. Власник (співвласники) будівлі (багатоквартирного будинку) або його (їх) представник (представники) має (мають) право доступу до місць установлення вузлів комерційного обліку для проведення перевірки схоронності та зняття показань (п. 21).

Споживач, відповідно до п. 30, вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії, плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року).

Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця (п. 32).

Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за 10 днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу (п. 33).

Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 34).

Споживач згідно п. 40 має право, зокрема на перевірку кількості та якості послуги в установленому законодавством порядку; відключитися від систем (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, що затверджений наказом Мінрегіону від 26.07.2019 № 169; це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Згідно п. 41, споживач зобов`язався оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленим відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором.

За умовами пунктів 51, 52, цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Відповідно до п. 53 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, цей договір може бути розірваний у разі прийняття рішення співвласниками щодо зміни моделі договірних відносин відповідно до статті 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги.

Позивачем було присвоєно цьому договору номер: 72210951.

Відповідач укладення цього договору не заперечив.

Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами, Приватному підприємству КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР АНАПАС належить на праві приватної власності нежиле приміщення ХХІІІ, ХХІV підвалу літ. А-4 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 7, що підтверджується матеріалами справи.

Позивачем за період із листопада 2021 по квітень 2024 включно було виписано відповідачу рахунки за надані послуги за договором № 72210951 на загальну суму 59366,72 грн., які були надіслані відповідачу в електронному вигляді через систему М.Е.DOC, що підтверджується реєстром електронних документів, а також 21.03.2025 надіслані відповідачу поштовим відправленням на адресу його місцезнаходження.

На рахунках міститься зазначення типу приладу комерційного обліку та його заводського номеру, вказана опалювальна площа споживача та загальна площа будівлі; зазначена адреса надання послуги та покази приладів обліку, різниця та обсяг у Гкал (м3).

Початок та закінчення опалювальних періодів 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024 років підтверджується відповідними рішеннями Виконавчого комітету Запорізької міської ради, копії яких надано до матеріалів справи, та які розміщені у мережі Інтернет.

Позивачем до матеріалів справи долучено акти приймання в експлуатацію приладу обліку теплової енергії, встановленого у будинку по вул. Сталеварів, 7, приймання на комерційний облік приладу обліку теплової енергії, його перевірки.

06.02.2024, згідно рішення Виконавчого комітету ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ від 14.09.2023 № 513 «Про затвердження Порядку визначення належності підвальних приміщень багатоквартирного будинку до приміщень з транзитними мережами опалення на території міста Запоріжжя та створення робочої комісії», робочою комісією було складено Акт обстеження підвального приміщення багатоквартирного будинку.

Комісією було проведено технічний огляд внутрішніх систем (мереж) теплопостачання підвального приміщення, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 7, приміщення ХХІІІ, ХХІV площею 113,1 кв.м (договір про надання послуг з постачання теплової енергії від 01.11.2021 № 72210951). Встановлено: відсутність опалювальних приладів; наявність внутрішньобудинкових мереж теплопостачання з горизонтальною прокладкою - трубопровід загальною довжиною 22,4 м (ізольований трубопровід довжиною 19,0 м, не ізольований трубопровід довжиною 3,4 м); наявність внутрішньобудинкових мереж теплопостачання з вертикальною прокладкою - трубопровід загальною довжиною 19,3 м (ізольований трубопровід довжиною 18,0 м, не ізольований трубопровід довжиною 1,3 м); відсутність самовільно демонтованих радіаторів або відгалуження на радіатори.

Рішенням Виконавчого комітету ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ від 26.02.2024 № 46 затверджено Акт обстеження підвального приміщення багатоквартирного будинку за адресою: вул. Сталеварів, буд. 7, прим. ХХІІІ, ХХІV (площа 113,1 кв.м) у м. Запоріжжі від 06.02.2024, яким підвальне приміщення визнано окремим приміщенням з транзитними мережами опалення. Зобов`язано Концерн МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ здійснити перерахунок спожитої послуги у межах багатоквартирного будинку по вул. Сталеварів, буд. 7 згідно комерційного приладу обліку з 01.01.2022.

Враховуючи вказане рішення позивачем у лютому 2024 було здійснено перерозподіл теплової енергії по будинку за період із листопада 2022 по січень 2024, загальна сума перерахунку приміщення відповідача склала (-) 17406,32 грн. без ПДВ (- 20887,56 грн. з ПДВ). Оскільки рішенням від 26.02.2024 № 46 період перерахунку встановлено з 01.01.2022, позивач додатково виконав перерахунок за період із січня по березень 2022 на суму (-) 9603,02 грн. без ПДВ (- 11523,62 грн. з ПДВ), що відображено у рахунку за квітень 2025.

У зв`язку з цим позивачем було зменшено розмір позовних вимог до суми 47843,10 грн.

31.03.2025 комісією у складі: голови правління ОСББ «СТАЛЕВАРІВ, 7», представника відповідача та співвласників будинку по вул. Сталеварів, 7, складено Акт обстеження внутрішньобудинкової системи опалення нежитлового приміщення ХХІІІ, ХХІV у будинку № 7 по вул. Сталеварів у м. Запоріжжі. Під час обстеження встановлено, що система опалення будинку однотрубна з верхньою подачею (верхнє розведення) та нижньою зворотньою магістраллю. Через приміщення проходять: внутрішньобудинкові мережі теплопостачання з горизонтальною прокладкою загальною довжиною 22,4 м (у тому числі: довжина ізольованого трубопроводу 19,0 м, довжина неізольованого трубопроводу 3,4 м), труба на рушникосушарці діаметром 25 мм, внутрішньобудинкові мережі теплопостачання з вертикальною прокладкою загальною довжиною 19,3 м (у тому числі: довжина ізольованого трубопроводу 18,0 м, довжина неізольованого трубопроводу 1,3 м діаметром 25 мм). Проєктна документація на внутрішньобудинкову систему опалення будинку від комунальних служб м. Запоріжжя та від попередньої обслуговуючої компанії будинку до ОСББ «СТАЛЕВАРІВ, 7» не передавалась.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина 3 статті 11 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною 1 статті 628, статтею 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 630 Цивільного кодексу України унормовано, що законом або договором може бути встановлено, що окремі умови договорів визначаються відповідно до типових умов договорів (типових договорів) та примірних договорів певного виду.

Згідно з частинами 1, 2 статті 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У спірний період правовідносини, які виникають в процесі споживання теплової енергії, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315 і наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2022 №358, яким внесено зміни до Методики № 315.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень Кабінету Міністрів України належать: затвердження правил надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком; затвердження типових договорів про надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком.

Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії, які набули чинності з 04.09.2019. Постановою Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021 внесено зміни до постанови КМУ № 830 від 21.08.2019, які набрали чинності 01 жовтня 2021. Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою КМУ № 830 від 21.08.2019, викладено у новій редакції.

Відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.

Пунктом 13 цих Правил передбачено, що надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Як правильно встановлено судом першої інстанції та визнано сторонами, 01.11.2021 між Концерном МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ та Приватним підприємством КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР АНАПАС укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії № 72210951.

Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця (пункт 32 укладеного між сторонами договору).

Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (пункт 34 укладеного між сторонами договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач позов визнав частково у сумі 17201,20 грн., відповідно виконаного ним контррозрахунку, посилаючись на неправильний розрахунок позивача.

Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 року № 315, встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

Відповідно до п. 2 розділу І цієї Методики, у редакції, що діяла у період з 22.11.2018 по 27.01.2022, терміни вживались у таких значеннях:

- місця загального користування (далі - МЗК) - місця, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, крім допоміжних приміщень;

- неопалюване приміщення - приміщення у будівлі, яка забезпечується тепловою енергією від централізованого або автономного джерела теплопостачання та у якому не нормується температура внутрішнього повітря і відсутні опалювальні прилади будь-якого типу та трубопроводи внутрішньобудинкової системи теплопостачання та постачання гарячої води;

- опалювані МЗК та допоміжні приміщення - місця загального користування та допоміжні приміщення у будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж або обладнана системою автономного теплопостачання, для яких нормується температура внутрішнього повітря;

- опалюване приміщення - приміщення у будівлі, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання та у якому забезпечується нормативна температура повітря;

- приміщення з індивідуальним опаленням - приміщення, що забезпечується тепловою енергією від індивідуального джерела, встановленого у ньому, та що на законних підставах від`єднане від внутрішньобудинкової системи опалення, у якому забезпечується нормативна температура повітря;

- приміщення з комбінованою системою опалення - опалюване приміщення, в якому забезпечення тепловою енергією здійснюється внутрішньобудинковою системою опалення та додатковим обладнанням, встановленим на законних підставах, наявність якого підтверджена звітом про обстеження інженерних систем у цьому приміщенні.

Відповідно до п. 2 розділу І цієї Методики, у редакції, що діє з 28.01.2022, терміни вживаються у таких значеннях:

- допоміжні приміщення - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будівлі/будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення);

- місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень;

- окремі приміщення з транзитними мережами опалення - окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії;

- опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря;

- приміщення з індивідуальним опаленням - приміщення, що забезпечується тепловою енергією від індивідуального джерела, встановленого у ньому, та що на законних підставах від`єднано від внутрішньобудинкової системи опалення, у якому забезпечується нормативна температура повітря;

- приміщення з комбінованою системою опалення - опалюване приміщення, в якому забезпечення тепловою енергією здійснюється внутрішньобудинковою системою опалення для часткового обігрівання та періодично працюючою догріваючою системою, встановленою на законних підставах.

Згідно Акту обстеження від 06.02.2024, який затверджено рішенням Виконкому ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ від 26.02.2024 № 46, належне відповідачу підвальне приміщення визнано окремим приміщенням з транзитними мережами опалення.

Місцевим господарським судом слушно зазначено, що у редакції Методики № 315, що діяла у період з 22.11.2018 по 27.01.2022, не було визначено такої категорії приміщення, як «приміщення з транзитними мережами опалення». Разом із цим була наявна категорія приміщення «неопалюване приміщення», тобто приміщення, у якому не нормується температура внутрішнього повітря і відсутні опалювальні прилади будь-якого типу та трубопроводи внутрішньобудинкової системи теплопостачання та постачання гарячої води.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що сторонами не заперечувалися обставини, що у належному відповідачу нежилому приміщенні знаходяться тільки трубопроводи на забезпечення функціонування системи опалення будинку та відсутні опалювальні прилади.

На переконання колегії суддів, господарський суд правильно виснував, що виходячи зі встановлених Актом обстеження від 06.02.2024 обставин, належне відповідачу нежиле приміщення не можна віднести до будь-якої іншої категорії приміщень, ніж «неопалюване приміщення», відповідно до редакції Методики № 315, що діяла у період з 22.11.2018 по 27.01.2022.

Позивачем у листопаді та грудні 2021 нарахування здійснювалося як за опалюване приміщення.

При цьому, нежиле приміщення відповідача визнано окремим приміщенням з транзитними мережами опалення, що не заперечувалося позивачем.

Ураховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що необґрунтованим є твердження позивача щодо того, що послуги за період із листопада по грудень 2021 слід нараховувати як на опалюване приміщення.

Відповідно абзацу 9 пункту 1 розділу ІІ Методики № 315, що діяла у період з 22.11.2018 по 27.01.2022 «Порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень», для приміщень з індивідуальним опаленням та неопалюваних приміщень здійснюється розподіл теплової енергії, що надходить у ці приміщення від транзитних ділянок неізольованих трубопроводів внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП, що прокладені у цих приміщеннях відповідно до пункту 4 розділу V цієї Методики.

Згідно пункту 4 розділу V Методики «Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП», обсяг теплової енергії, який надходить від ділянки неізольованого транзитного трубопроводу до неопалюваного приміщення або приміщення з індивідуальним опаленням, в якому є ділянка такого трубопроводу, у тому числі частина стояка, або обладнання внутрішньобудинкової системи опалення (Qопінд.ф.с), визначається розрахунково або за результатом енергетичного аудиту або обстеження інженерних систем цього приміщення. За відсутності результатів енергетичного аудиту або обстеження інженерних систем приміщення, при недопущенні виконавця комунальної послуги або виконавця розподілу до такого приміщення або перешкоджанні їм у доступі до нього для з`ясування протяжності, діаметра та стану теплоізоляції транзитного(их) трубопроводу(ів) обсяг теплової енергії, який надходить від ділянки транзитного трубопроводу до неопалюваного приміщення або приміщення з індивідуальним опаленням, в якому є ділянка такого трубопроводу, у тому числі частина стояка, або обладнання внутрішньобудинкової системи опалення (Qопінд.ф.с), розраховується за формулою:

Q оп інд.ф.с = 0,86х10-6 х 14(t-t вн.норм) х 1 х d х г, Гкал, (19),

де 0,86 х 10-6 - перевідний коефіцієнт одиниць вимірювання фізичних величин; 14 - загальний коефіцієнт тепловіддачі зовнішньої поверхні неізольованого трубопроводу, Вт/(м-2 х К); t - температура внутрішньої поверхні трубопроводу, °С; для будь-якого трубопроводу внутрішньобудинкової системи опалення за опалювальний період приймається - 45 °С, для будь-якого трубопроводу внутрішньобудинкової системи ГВП - 52,5 °С; t вн. норм - нормативна внутрішня температура для кімнати/приміщення, що приймається з урахуванням положень пункту 1 розділу VI цієї Методики для опалювального періоду, °С; 1 - довжина транзитного трубопроводу, м; d - зовнішній діаметр трубопроводу, м; г - кількість годин у розрахунковому періоді, год.

Згідно Акту обстеження від 06.02.2024, загальна довжина неізольованого трубопроводу, що проходить по приміщенню відповідача, складає 4,7 м.

Таким чином, суд першої інстанції правильно погодився з контррозрахунком відповідача, згідно якого нарахування за листопад-грудень 2021 має проводитися по формулі 19 Методики № 315 у редакції, що діяла по 27.01.2022.

У розділі ІV Методики № 315 у редакції з 28.01.2022 Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення міститься формула 23: Q опал функ.в.б.с = 0,86 * 10-6 * q втр.підв * l підв * m опал.розр, Гкал, де: 0,86 * 10-6 перевідний коефіцієнт одиниць вимірювання фізичних величин, Вт*год у Гкал; q втр.підв питомі теплові втрати ізольованих трубопроводів, які прокладаються в підвалах, техпідпіллях, на горищі, Вт/м; питомі теплові втрати трубопроводів, ізоляція на ділянках яких відсутня або порушена, збільшується на 100%; l підв довжина трубопроводів внутрішньо будинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, м; m опал.розр фактична кількість годин надання послуги з постачання теплової енергії у розрахунковому періоді, годин.

Згідно значення Методики № 315, загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.

Тобто, як правильно виснував суд першої інстанції, у період із січня 2022 по квітень 2024 (спірний період) на належне відповідачу приміщення з транзитними мережами опалення не має розподілятися обсяг на загальнобудинкові потреби на опалення.

Крім того, в оскаржуваному рішенні також правильно зазначено, що також на таку площу не розподіляються обсяги на загальнобудинкові потреби, оскільки теплові втрати входять до складової формули 24 та знаходяться у показнику Q опал.функц.в.б.с. - обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування системи опалення будинку, який розраховується по формулі 23.

Ураховуючи вищенаведене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що у позивача відсутні підстави розподіляти обсяг теплової енергії на загальнобудинкові потреби для підвалу відповідача.

У належне відповідачу приміщення (підвал) надходять тільки теплові втрати від неізольованих трубопроводів з горизонтальною та вертикальною прокладкою.

Відповідачем наведено контррозрахунок по умовно-змінній частині тарифу, з яким підставно погодився суд першої інстанції, ураховуючи факт визнання Запорізькою міською радою спірного приміщення окремим приміщенням з транзитними мережами опалення відповідно до Акта обстеження від 06.02.2024, а також те, що у підвальному приміщенні відповідача визначаються лише теплові втрати.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано погодився з контррозрахунком відповідача, де вартість теплових втрат за спірний період становить 16547,20 грн., абонплата 654,00 грн., загалом 17201,20 грн., та прийшов до правильного висновку, що нарахування позивачем заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у сумі 30641,90 грн. є неправомірними.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь позивача стягується загальна сума заборгованості в розмірі 17201,20 грн.

Судова колегія констатує, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, водночас не доводячи його незаконності та необґрунтованості, а тому не можуть бути підставами для його зміни чи скасування.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 04.09.2025 у справі № 908/754/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.09.2025 у справі № 908/754/25 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 04.09.2025 у справі № 908/754/25 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя Т.В. Стефанів

Суддя Т.А. Верхогляд