ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2026м. ДніпроСправа № 904/6870/25 (904/7329/25)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Національного центру аерокосмічної освіти молоді імені О.М. Макарова, м. Дніпро

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в розмірі 1 160,64 грн

Без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Національний центр аерокосмічної освіти молоді імені О.М. Макарова звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ" про стягнення заборгованості за Договором поставки №0328 від 13.09.2021 в сумі 1 160,64 грн.

Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 23.12.2025 Господарським судом Дніпропетровської області відносно відповідача - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., ) відкрито провадження у справі про банкрутство №904/6870/25, що перебуває на розгляді судді Господарського суду Дніпропетровської області Соловйової А.Є.

21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/6870/25(904/7329/25) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.

Ухвалою суду від 29.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Також, у частині 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Так, судом встановлено, що ухвалою суду від 29.12.2025 зокрема, було роз`яснено відповідачу, що відповідно до ст. 178 ГПК України він має право надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. У разі ненадання відзиву на позовну заяву, додаткових доказів у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За змістом пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Враховуючи вказане, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду від 29.12.2025 була отримана відповідачем 29.12.2025, що підтверджується Довідкою Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронного листа до електронного кабінету ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ".

Станом на 19.02.2026 відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України 19.02.2026 судом прийнято рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Національним центром аерокосмічної освіти молоді ім. О.М. Макарова (Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (Відповідач) укладений Договір поставки № 0328 від 13.09.2021, згідно з яким Відповідач зобов`язаний поставити бензин А-95 в кількості 500 літрів (скретч-картки) на суму -14000,00 грн. (чотирнадцять тисяч грн. 00 коп.), з ПДВ (далі - Товар), характеристики якого, кількість та вартість, а також строки поставки зазначаються в Специфікації № 0032/0006888-С від 13.09.2021, яка є невід`ємною частиною зазначеного Договору, а Позивач зобов`язався прийняти товар та своєчасно оплатити його на умовах, які вказані в Договорі.

Позивач на виконання своїх договірних зобов`язань перерахував на користь Відповідача кошти у розмірі - 14000,00 грн. (чотирнадцять тисяч грн. 00 коп.), з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 0032/0006888 від 13.09.2021 (довіреність № 21 від 13.09.2021), платіжними дорученнями № 167 від 14.09.2021 та № 179 від 14.09.2021. Таким чином Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі.

Згідно з пунктом 1.5. Договору - відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки) на отримання товару, відповідно до Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1442.

Відповідач на підставі видаткової накладної № 0032/0006888 від 13.09.2021 та Специфікації № 0032/0006888-С від 13.09.2021 здійснив передачу скретч-карток на 500 літрів загальною сумою - 14000,00 грн. (чотирнадцять тисяч грн. 00 коп.), з ПДВ. Позивач на підставі видаткової накладної № 0032/0006888 від 13.09.2021 (довіреність на отримання товару № 21 від 13.09.2021) та Специфікації № 0032/0006888-С від 13.09.2021 отримав скретч-картки на 500 літрів загальною сумою - 14000,00 грн. (чотирнадцять тисяч грн. 00 коп.), з ПДВ.

Згідно пункту 5.2.1. Договору - передача Покупцю товару за цим Договором здійснюється Постачальником на АЗС шляхом заправки автомобілів Покупця при пред`явленні довіреними особами Покупця скретч-карт. Передані ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» скретч-картки передбачали отримання Покупцем бензину А-95 на АЗС «АВІАС» та «АОТ» на території міста Дніпра, але з 28.12.2024 і на дату звернення до суду з позовом зазначені АЗС не здійснюють відпуск пального.

Позивач засобами телефонного та електронного зв`язку намагався зв`язатися з Відповідачем з метою роз`яснення стосовно подальшої можливості використання придбаних скретч-карток, Відповідач повідомив, що тимчасово не має можливості виконати зобов`язання перед Позивачем внаслідок затримки поставки палива на АЗС, та просив надати час для врегулювання питання поставки палива на АЗС. Позивач пішов на зустріч Відповідачу і чекав на вирішення ситуації. Протягом лютого-квітня 2025 року Відповідач не вирішив питання поставки пального на АЗС, тому Позивач неодноразово намагався особисто відвідати офіс Відповідача за адресою: м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 47, офіс 503. Працівники офісу на момент візиту Позивача працювали за зачиненими дверями, доступ до приміщення з метою отримання роз`яснень Позивачу не надали.

04.07.2025 Позивач направив Претензію № 01 від 03.07.2025 на адресу Відповідача засобами поштового зв`язку. Згідно з частиною 6 статті 222 Господарського кодексу України, який був чинний на дату подачі претензії, Позивач визначив строк розгляду претензії - один місяць з дня її отримання Відповідачем. Відповідно до поштового повідомлення про вручення поштового відправлення Відповідач отримав претензію 08.07.2025. Відповіді на претензію у вказаний термін і до моменту звернення Позивача до суду Відповідач не надав.

Позивач не використав всі скретч-картки згідно Договору, а отже Відповідач свої зобов`язання з поставки товару виконав частково - за Договором Позивач отримав бензин А-95 в кількості 465 літрів на суму - 13020,00 грн. (тринадцять тисяч двадцять грн. 00 коп.), з ПДВ.

Зобов`язання з поставки бензину А-95 в кількості 35 літрів на суму - 980,00 грн. (дев`ятсот вісімдесят грн. 00 коп.) Відповідачем не виконане.

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» зобов`язання з передачі товару на підставі договору поставки № 0328 від 13.09.2021, Національний центр аерокосмічної освіти молоді ім. О.М. Макарова позбавлене можливості реалізувати право на отримання свого, вже оплаченого товару на загальну суму 980,00 гривень.

Під час розгляду справи Відповідач доказів повернення передоплати не надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характру відносин сторін.

За договором поставки № 0328 від 13.09.2021 товаром є бензин А-95, відпуск якого здійснюється на АЗС за довірчими документами (скретч-картами), які надаються Постачальником за видатковою накладною.

Як передбачено умовами пунктів 1.2, 5.2 Договорів, передача Покупцю товару здійснюється постачальником на АЗС шляхом заправки автомобілів Покупця, із дотриманням Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою КМУ від 20.12.1997 № 1442, при пред`явленні його довіреними особами скретч-карт, які є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картах вважаються виконаними.

Враховуючи наведене, скретч-карта не підтверджує право власності на куплене пальне, а свідчить про попередню оплату певної кількості пального певного оператора АЗС, у зв`язку з чим підписання сторонами видаткової накладної не свідчить про передання постачальником покупцеві товару за договором, а лише підтверджує факт передачі скретч-карт, які надавали право покупцеві на отримання відповідної кількості товару (палива) за договором в майбутньому. В той же час фактичне отримання пального відбувається лише на АЗС і на підставі наданих Замовником скретч-карт.

Стаття 662 ЦК України встановлює, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (ч. 1 ст. 670 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17 зроблено висновок щодо застосування ст. 693 ЦК України. Так Верховний Суд зазначив, що зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю.

А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця (аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22).

З матеріалів справи вбачається, що Національний центр аерокосмічної освіти молоді ім. О.М. Макарова зверталося 04.07.2025 до ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» із претензією про поставку бензину А-95, який раніше оплачений товар за Договорами, втім ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» поставку товару не здійснено, коштів сплачених за нього не повернуто.

Отже, відсутність дій ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» щодо поставки товару, надає позивачу право на «законне очікування», що йому будуть повернуті попередньо сплачені кошти. Не повернення Відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Брумареску проти Румунії», «Пономарьов проти України», «Агрокомплекс проти України»).

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що Позивачем оплачено вартість товару, однак Відповідач визначений договором товар покупцю в повному обсязі не передав, то Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу кошти за недопоставлений товар бензин А95 у кількості 35 літрів на загальну суму 980,00 грн.

Щодо правових підстав нарахування позивачем штрафу, інфляційних втрат, трьох процентів річних, суд встановив наступне.

Національний центр аерокосмічної освіти молоді ім. О.М. Макарова звернулося 03.07.2025 до ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» із претензією. Вказану претензію Відповідачем проігноровано, а обґрунтовані вимоги не задоволено.

За змістом ст. ст. 509, 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Правовідношення, у якому в зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 цього Кодексу (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Пунктом 7.1. та 7.2. Договору передбачено відповідальність за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язань - Постачальник сплачує Покупцю штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня). За невиконання зобов`язання стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення. Крім сплати зазначених штрафних санкцій Постачальник повертає Покупцю кошти з урахуванням індексу інфляції.

Так, керуючись умовами Договору, на дату підписання претензії № 01 від 03.07.2025, Постачальнику за невиконання зобов`язання надати товар, були нараховані позивачем наступні штрафні санкції:

- пеню у розмірі - 125,52 грн за період з 01.02.2025 по 03.07.2025;

- інфляційні нарахування у сумі - 42,80 грн за період з 01.02.2025 по 03.07.2025;

- 3% річних у сумі - 12,32 грн за період з 01.02.2025 по 03.07.2025.

З урахуванням встановлених обставин, перевіривши правильність нарахувань пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Національного центру аерокосмічної освіти молоді ім. О.М. Макарова про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІВАЙН ТОРГ" заборгованості за непоставлений товар за договором поставки № 0328 від 13.09.2021 у сумі 980,00 грн, пеню у сумі 125,52 грн, інфляційні нарахування у сумі 42,80 грн та 3 % річних у сумі 12,32 грн.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Щодо надання оцінки доводам кожної зі сторін, суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), "Трофимчук проти України" (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача і стягненню на користь Національного центру аерокосмічної освіти молоді ім. О.М. Макарова підлягають витрати по сплаті судового збору у сумі 2 422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Національного центру аерокосмічної освіти молоді ім. О.М. Макарова (м. Дніпро, Соборний район, проспект Науки (Гагаріна), 26, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., ) про стягнення заборгованості за Договором поставки №0328 від 13.09.2021 в сумі 1 160,64 грн задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., ) на користь Національного центру аерокосмічної освіти молоді ім. О.М. Макарова (м. Дніпро, Соборний район, проспект Науки (Гагаріна), 26, ) 980,00 грн - вартість за непоставлений товар договором поставки № 0328 від 13.09.2021, пеню у сумі 125,52 грн., інфляційні нарахування у сумі 42,80 грн, 3 % річних у сумі 12,32 грн та 2 422,40 грн судовий збір.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 20.02.2026.

Суддя А.Є. Соловйова