ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4455/25

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРОУ СІДС» (22100, Вінницька обл., Хмільницький р-н, м. Козятин, вул. Січових Стрільців, буд. 8, каб. 1, )

До відповідача: Приватного сільськогосподарського підприємства «БУРЕВІСНИК» (66220, Савранський р-н, Одеська обл., с. Дубинове, вул. Івана Франка, буд. 23, )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Граненко М.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з`явився.

Від відповідача: не з`явився.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «ГРОУ СІДС» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного сільськогосподарського підприємства (далі ПСП) «БУРЕВІСНИК» про стягнення заборгованості за Договором поставки № 18/06-3 від 18.06.2024 р. у розмірі 282 752 грн 16 коп., пені у розмірі 90 081 грн 13 коп., штрафу у розмірі 84 825 грн 65 коп., 30% річних у розмірі 92 516,92 грн., інфляційний втрат у розмірі 34 754 грн 52 коп.

Ухвалою суду від 07.11.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/4455/25, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 04.12.2025р. Ухвалою суду від 04.12.2025р. судове засідання відкладено на 25.12.2025р. Ухвалою суду від 25.12.2025р. відкласти судове засідання на 22.01.2026р. Ухвалою суду від 26.01.2026р. повідомлено сторін про призначення судового засідання на 12.02.2026р.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що ч. 4 ст.11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі «Kudla v. Poland» заява № 30210/96, пункт 30 рішення у справі «Vernillo v. France» заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі «Frydlender v. France» заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland» заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» заява №9381/81 та ін.).

Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.

У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання «розумного строку», під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття «розумний строк» та «своєчасний розгляд» застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Поняття «розумний строк» вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи.

При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».

Враховуючи викладене, матеріали справи, суд вважає, що у даному випадку справу було розглянуто у розумні строки.

Позивач ТОВ «ГРОУ СІДС», підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Крім того, згідно заяв вх.№41159/25 від 23.12.2025р., вх.№2437/26 від 21.01.2026р., вх.№5158/26 від 11.02.2026р. позивач просив провести судові засідання без участі його представника, розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідач - ПСП «БУРЕВІСНИК», не скористався своїм правом на судовий захист, письмового відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Ухвала про відкриття провадження по справі направлялась відповідачу на його поштову адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак повернулась з відміткою Укрпошти «адресат відсутній».

В ухвалі від 16.01.2023р. у справі №916/3670/21 Верховний Суд зазначив, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), провадження №11-268заі18).

Крім того, Господарським судом Одеської області розміщувались публікації щодо розгляду справи на офіційному сайті судової влади в мережі Інтернет.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що ним вчинено всі можливі дії щодо належного повідомлення відповідача про дату, місце та час судових засідань.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач у справі зазначає, що 18.06.2024р. між ТОВ «ГРОУ СІДС» та ПСП «БУРЕВІСНИК» було укладено Договір поставки № 18/06-3, за умовами якого ТОВ «ГРОУ СІДС» взяло на себе зобов`язання передати ПСП «БУРЕВІСНИК» товар, погоджений сторонами у Специфікації № 1 до Договору, а саме: Мікродобриво Growstim Premium (TM RougeVert) у кількості 220 л загальною вартістю 88 001 грн 76 коп. з ПДВ; Фертекс Олійні у кількості 50 кг загальною вартістю 39 500 грн 40 коп. з ПДВ; Фертекс Старт у кількості 225 кг загальною вартістю 155 250 грн з ПДВ; а всього товарів на загальну суму 282 752 грн 16 коп. з ПДВ.

ТОВ «ГРОУ СІДС» стверджує, що свої зобов`язання за Договором виконало належним чином, зокрема, поставило обумовлений сторонами товар, про що була оформлена відповідна видаткова накладна № 475 від 20.06.2024 р.

Відповідно до п. 2 Специфікації № 1 до Договору сторони визначили та погодили наступні порядок та строк оплати товару: 56 000 грн оплачується Покупцем по факту поставки кожної партії товару, 226 752 грн 16 коп. оплачується Покупцем в строк до 01 жовтня 2024 року.

Однак, як зазначає позивач, свої зобов`язання щодо здійснення оплати за товар ПСП «БУРЕВІСНИК» не виконало, грошові кошти за отриманий товар не сплатило.

Позивач також зауважив, що згідно п. 187.1. ст. 187 ПК України (правило першої події) датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

За правилом першої події за результатами відвантаження відповідачу товару позивач виписав та подав на реєстрацію в Єдиному державному реєстрі податкових накладних відповідну податкову накладну, яка була зареєстрована.

Отже, позивач стверджує, що відповідач отримував податковий кредит, який мав відображати у податкових деклараціях з податку на додану вартість, у тому числі здійснюючи розшифровку податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів.

Тим самим, на думку позивача, відповідач визнавав факт отримання ним товару за договором, стягнення заборгованості за яким є предметом позову у даній справі.

Посилаючись на п. 7.4, 7.8 Договору позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 90 081 грн 13 коп. та штраф у розмірі 84 825 грн 65 коп., які також просить суд стягнути з відповідача.

Крім того, виходячи з положень ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача 30% річних у розмірі 92 516,92 грн., інфляційні втрати у розмірі 34 754 грн 52 коп.

У якості нормативного обгрунтування позову позивач посилається на положення ст.ст. 525, 625, 626, 655, 712 Цивільного кодексу України та просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, своїм правом на судовий захист не скористався.

Розглянув матеріали справи, судом встановлено, що 18 червня 2024р. року між ТОВ «ГРОУ СІДС» (Постачальник) та ПСП «БУРЕВІСНИК» (Покупець) було укладено Договір поставки №18/06-3, відповідно до п.п. 1.1. якого у строки, передбачені цим Договором, Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця товар (насіння сільськогосподарських культур, та/або засоби захисту рослин, та/або мінеральні добрива та/або інший товар, погоджений сторонами у специфікаціях до даного Договору), визначений сторонами у специфікаціях до даного Договору (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар та сплатити його вартість на умовах, передбачених цим Договором (Специфікаціями до нього).

Предметом поставки є визначений Товар з найменуванням, у кількості та за ціною, зазначеними у Специфікаціях, підписаних Постачальником та Покупцем, які є невід`ємними частинами цього Договору. Ціна товару, що вказана у Специфікаціях, визначена на дату їх складання (п. 1.2. Договору).

За приписами ч.ч. 1-2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, між сторонами у справі склалися правовідносини щодо купівлі-продажу товару.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 9.1 Договору поставки №18/06-3 цей Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до « 31» грудня 2024 року. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від обов`язку виконати зобов`язання за ним, які виникли під час його дії.

Господарський суд зазначає, що Договір скріплений підписами уповноважених осіб сторін та печатками товариств.

Згідно з п. 2.1. Договору загальна кількість Товару, що підлягає поставці за цим Договором, визначається загальною кількістю Товару, зазначеною у всіх Специфікаціях, підписаних в рамках цього Договору.

Товар поставляється партіями, відповідно до замовлень Покупця та/або Специфікацій (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору поставка Товару Покупцю здійснюється Постачальником на умовах EXW у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року), якщо інше не передбачено у Специфікації.

Пунктом 4.3. Договору сторони погодили, що Постачальник зобов`язується поставити Покупцю Товар у строки, що визначені у Специфікаціях, при умові належного виконання Покупцем своїх зобов`язань щодо порядку та строків оплати Товару, передбачених даним Договором та Специфікаціями до нього. Товар може поставлятися Покупцю достроково, а також партіями в кількості, визначеній Постачальником на свій розсуд. Конкретна дата поставки Товару в межах строків поставки, передбачених цим Договором та Специфікаціями до нього, повідомляється Постачальником Покупцю після виконання останнім своїх зобов`язань в частині оплати вартості товару за номером телефону, вказаним у реквізитах цього Договору.

Розділом 3 Договору поставки №18/06-3 сторони погодили, що ціна Товару, що є предметом даного Договору, вказується у Специфікаціях до даного Договору в національній валюті. Сторони встановлюють ціну на вартість Товару у гривнях, а також визначають її еквівалент у іноземній валюті (доларах США та ЄВРО) (п. 3.1) та, що загальна сума Договору складається із суми всіх Специфікацій, підписаних в рамках цього Договору (п. 3.2).

Відповідно до Специфікації № 1 від 18.06.2024р. до Договору сторони погодили поставку товару, а саме:

- Мікродобриво Growstim Premium (TM RougeVert) у кількості 220 л загальною вартістю 88 001 грн 76 коп. з ПДВ;

- Фертекс Олійні у кількості 50 кг загальною вартістю 39 500 грн 40 коп. з ПДВ;

- Фертекс Старт у кількості 225 кг загальною вартістю 155 250 грн з ПДВ.

Загальна сума Товарів складає 282 752 грн 16 коп. з ПДВ.

Крім того, Специфікацією було передбачено наступний порядок та строк оплати, а саме:

- 56 000 грн оплачується Покупцем по факту поставки кожної партії товару;

- 226 752 грн 16 коп. оплачується Покупцем в строк до 01 жовтня 2024 року.

Згідно з п. 6.8. Договору підписанням видаткової накладної Покупець засвідчує факт передачі йому Постачальником Товару, вказаного у відповідній видатковій накладній, а також разом з Товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі сертифікатів якості (відповідності), інструкції щодо використання та застосування даного Товару. Датою фактичної передачі Товару Покупцю є дата, зазначена у видатковій накладній.

Сторони дійшли взаємної та безумовної згоди про те, що наявність на видатковій накладній підпису представника сторони та відтиску печатки з реквізитами такої сторони беззаперечно свідчить про участь відповідної сторони в господарській операції, за результатами якої оформлено таку видаткову накладну. Сторони дійшли взаємної згоди про те, що несуть усі ризики та відповідальність за використання власних печаток уповноваженими представниками. При цьому, у випадку вирішення між сторонами спору, сторона позбавляється права за наявності на видатковій накладній відтиску печатки з її реквізитами заперечувати свою участь у відповідній господарській операції з посиланням на підписання такої видаткової накладної неуповноваженим (невстановленим) представником сторони або з посиланням на інші несуттєві недоліки в оформлені видаткової накладної (п.6.11 Договору).

Як вбачається із матеріалів справи, згідно з видатковою накладною №475 від 20.06.2024р. ТОВ «ГРОУ СІДС» на підставі Договору поставки « 18/06-3 та згідно замовлення покупця №К00000416 від 18.06.2024р. поставило ПСП «БУРЕВІСНИК» Мікродобриво Growstim Premium (TM RougeVert) (220л), Фертекс Олійні (50 кг), Фертекс Старт (225 кг). Загальна вартість товару склала 282 752 грн 16 коп. з ПДВ.

Господарський суд зазначає, що вищезазначена видаткова накладна підписана сторонами та скріплена печатками без зауважень.

Відповідно до п. 5.2. Договору розрахунки за Товар за цим Договором здійснюються в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок Постачальника, зазначений у цьому Договорі. Відсутність виписаного Постачальником рахунку-фактури не звільняє Покупця від оплати за Товар та не являється простроченням кредитора. У такому випадку Покупець зобов`язується здійснити оплату на підставі даного Договору.

Товар вважається оплаченим у момент надходження грошових коштів на рахунок Постачальника. Всі витрати по перерахуванню грошових коштів несе Покупець (п. 5.4. Договору).

Згідно з п. 5.5. Договору порядок та строки оплати Товару визначаються у відповідних Специфікаціях щодо умов поставки такого Товару.

Як вже було зазначено вище, сторони погодили умови оплати, а саме: 56 000 грн оплачується Покупцем по факту поставки кожної партії товару; 226 752 грн 16 коп. оплачується Покупцем в строк до 01 жовтня 2024 року.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

За приписами ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Господарський суд зазначає, що виходячи з матеріалів справи позивачем в повному обсязі виконано свої зобов`язання за Договором поставки №18/06-3 від 18.06.2024р. та поставлено обумовлений товар, що підтверджується належними доказами.

Однак, як встановлено судом та не спростовано відповідачем, оплату за отриманий товар станом на теперішній час ПСП «БУРЕВІСНИК» не здійснено.

На підставі наведеного вище, господарський суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з ПСП «БУРЕВІСНИК» заборгованості у розмірі 282 752 грн 16 коп. підлягає задоволенню.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 5.1. Договору поставки №18/06-3 за порушення умов Договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та даним Договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до п. 7.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання сторонами умов цього Договору Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим Договором.

Пунктом 7.4. Договору сторони погодили, що у разі порушення Покупцем строків перерахування платежів, передбачених цим Договором, Покупець на першу письмову вимогу Постачальника сплачує Постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неперерахованої у строк суми за кожен день прострочення, а у разі, якщо прострочення складає понад 10 календарних днів, Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 30% від загальної суми Договору, визначеної в порядку п. 3.2. Договору.

Отже, умовою нарахування пені та штрафу Покупцю є пред`явлення Постачальником письмової вимоги щодо порушення строків перерахування платежів.

Але, позивачем до матеріалів справи не надано доказів направлення на адресу відповідача вимоги щодо сплати прострочених платежів, у зв`язку із чим першою такою вимогою слід вважати позовну заяву, що надійшла до суду 03.11.2025р.

При цьому, строк прострочення, зазначений позивачем у позовній заяві та розрахунку позовних вимог, закінчується 14.10.2025р.

За таких обставин, враховуючи матеріали справи, відсутні підстави для стягнення з відповідача пені у розмірі 90 081 грн 13 коп. та штрафу у розмірі 84 825 грн 65 коп.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 30% річних господарський суд зазначає наступне.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. У цьому разі, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016р. у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що ст. 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018р. у справі № 910/10156/17 погодилась з цим висновком.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору (такий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019р. у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15- ц, у постановах Верховного Суду від 04.10.2019р. у справі №915/880/18, від 26.09.2019р. у справі №912/48/19, від 18.09.2019р. у справі № 908/1379/17 та у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019р. у справі №905/600/18).

Згідно п. 7.8. Договору у разі невиконання чи неналежного виконання Покупцем грошових зобов`язань щодо оплати вартості Товару, Покупець, відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України, сплачує на користь Постачальника тридцять процентів річних, нарахованих на суму заборгованості.

Перевірив наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, розмір яких становить 34 754 грн 52 коп., та 30% річних у розмірі 92 516 грн 92 коп., судом встановлено, що він є правильним, обгрунтованим.

Підсумовуючи вищенаведене, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі Трофимчук проти України (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123,129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРОУ СІДС» до Приватного сільськогосподарського підприємства «БУРЕВІСНИК» про стягнення заборгованості за Договором поставки № 18/06-3 від 18 червня 2024 року у розмірі 282 752 грн 16 коп., пені у розмірі 90 081 грн 13 коп., штрафу у розмірі 84 825 грн 65 коп., 30% річних у розмірі 92 516,92 грн., інфляційний втрат у розмірі 34 754 грн 52 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «БУРЕВІСНИК» (66220, Савранський р-н, Одеська обл., с. Дубинове, вул. Івана Франка, буд. 23, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРОУ СІДС» (22100, Вінницька обл., Хмільницький р-н, м. Козятин, вул. Січових Стрільців, буд. 8, каб. 1, ) заборгованість за Договором поставки № 18/06-3 від 18 червня 2024 року у розмірі 282 752 грн 16 коп., 30% річних у розмірі 92 516,92 грн., інфляційні втрати у розмірі 34 754 грн 52 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 920 грн 28 коп.

3. У задоволенні решти позову відповити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17 лютого 2026 р.

Суддя Н.В. Рога