ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 921/57/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Відділу освіти Великоберезовицької селищної ради (47724, Тернопільська область, Тернопільській район, смт Велика Березовиця, вул. Микулинецька, 42; ідент. код 43954548)

до Приватного підприємства "Інтелект-Право2" (61176, місто Харків, вул. Краснодарська, 179-Б, квартира 112; ідент. код 41081133)

про стягнення 109603,20 грн

за участю представників:

позивача не з`явився

відповідача Моргун А.О.

ВСТАНОВИВ:

Відділ освіти Великоберезовицької селищної ради (позивач) надав Господарському суду Тернопільської області позовом до Приватного підприємства "Інтелект Право 2" (відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню та штраф за договором від 07.11.2024 в сумі 109603,20 грн.

Ухвалою від 04.02.2025 Господарський суд Тернопільської області прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 26.03.2025 Господарський суд Тернопільської області постановив передати матеріали справи №921/57/25 за позовом Відділу освіти Великоберезовицької селищної ради, вул. Микулинецька, 42, смт Велика Березовиця, Тернопільський район, Тернопільська область до відповідача Приватного підприємства "Інтелект Право 2", вул. Краснодарська, 179Б/112, м. Харків про стягнення пені в сумі 45668,00 грн та штрафу у розмірі 63935,20 грн, за територіальною підсудністю до Господарського суду Харківської області (майдан Свободи, 5, м. Харків).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 для розгляду судової справи № 921/57/25 призначено суддю Ольшанченко В.І.

Ухвалою від 16.06.2025 Господарський суд Харківської області прийняв справу № 921/57/25 до свого розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.10.2025 р. у справі № 921/57/25 позов Відділу освіти Великоберезовицької селищної ради до Приватного підприємства "Інтелект Право 2" було залишено без розгляду.

Відділ освіти Великоберезовицької селищної ради, не погодившись з постановленою ухвалою суду, звернувся з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду.

Постановами Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2025 скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.10.2025 про залишення позову без розгляду та повернуто справу до Господарського суду Харківської області для подальшого розгляду, а іншою постановою змінив мотивувальну частину ухвали від 21.10.2025 щодо обґрунтування підстав відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу внаслідок необґрунтованих дій позивача повністю, виклавши її в редакції цієї постанови, а решту залиши без змін.

03.12.2025 справа була повернута до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду від 04.12.2025 суддею Ольшанченко В.І. заявлено та задоволено заяву про самовідвід у справі № 921/57/25; матеріали справи передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суду для розгляду справи, відповідно до статті 32 ГПК України.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2025, для розгляду справи № 921/57/25 визначено суддю Господарського суду Харківської області Шатернікова М.І.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.12.2025 р. прийнято справу № 921/57/25 до розгляду, в порядку приписів ч. 14 ст. 32 ГПК України повторно розпочато розгляд справи по суті та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на "25" грудня 2025 р. о 12:00.

У судовому засіданні 25.12.2025 у справі задоволено клопотання відповідача про відкладення судового засідання та постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 22.01.2026 р. об 11:30, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи по суті, правова позиція позивача викладена у наданих до матеріалів справи заявах по суті спору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушені його зобов`язання за договором № 374 про закупівлю товарів від 07.11.2024 в частині поставки обумовленого сторонами товару у строк визначений умовами договору (до 10.12.2024). У зв`язку із цим, позивач просить суд стягнути з відповідача 45668,00 грн пені, нарахованих за період з 11.12.2024 по 29.01.2025, за порушення строків поставки та 63 935,20 грн штрафу за прострочення понад 30 днів. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати по сплаті судового збору.

Представник відповідача у судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позову Відділу освіти Великоберезовицької селищної ради повністю. У наданих до матеріалів справи заявах по суті спору, заперечуючи проти позовних вимог у повному обсязі, відповідач з посиланням на приписи ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та умови пункту 10.1. договору № 374 зробив висновок, що позивач подаючи позовну заяву після 31.12.2024 року фактично підтверджує чинність та дію договору № 374, та підтверджує дотримання п. 9.1 договору відносно обов`язку вирішувати розбіжності шляхом взаємних переговорів та консультацій. Одночасно відповідач, як постачальник, підтверджує можливість поставки товару за договором, про що було повідомлено позивача листом від 25.02.2025 року, однак позивачем вирішено товар не приймати, у зв`язку закінченням строку поставки товару та строку дії договору. Тобто, позивач своїми діями перешкоджає виконанню відповідачем взятого на себе зобов`язання, відповідач позбавлений права виконати свої обов`язки по здійсненню поставки товару та не отримував кошти за оплату товару за договором. Разом з тим, відповідач категорично не погоджується із здійсненим позивачем розрахунком штрафних санкцій та періодом прострочення з 11.12.2024 року по 29.01.2025 року, оскільки виходячи з позиції останнього в межах господарської справи дія Договору № 374 від 7.11.2024 р. закінчилась 31.12.2024 р., позивач заперечив дію Договору № 374 від 07.11.2024 року після 31.12.2024 року, отже часові межі договору, які передбачають аргументацію періоду прострочення, варіюються періодом з 11.12.2024 року до 31.12.2024 року (20 днів), а відтак розрахунок пені: 20 календарних днів з 11.12.2024 року по 31.12.2024 року не може дорівнювати сумі 45 668, 00 грн у 50 календарних днів, враховуючи вищевикладене не встановлено перебіг прострочення й понад 30 (тридцять) днів. Крім того, відповідач вважає, що сума пені у розмірі 45 668,00 грн та штрафу у розмірі 63 935,20 грн. (загалом 109 603,20 грн) є безпідставною та значною у порівнянні із сумою по договору 913 360,00 грн, яку позивач так і не сплатив, та неспівмірною з нею, при зверненні до суду з позовом позивач не вказав на наявність у нього збитків, які виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання.

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів для вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 22.01.2024 р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

07.11.2024 р. між Відділом освіти Великоберезовицької селищної ради (замовник, позивач) та Приватним підприємством "Інтелект-Право2" (постачальник, відповідач) було укладено договір № 374 про закупівлю товару, згідно п. 1.1 якого постачальник зобов`язався у 2024 році поставити замовникові товар, зазначений в специфікації, що є додатком до цього Договору і є його невід`ємною частиною, а замовник - прийняти і оплатити такий товар.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару: ДК 021:2015 код 39160000-1 Шкільні меблі (Комплект засобів навчання для кабінету біології). Кількість товарів, ціна за одиницю товару, згідно із Специфікацією (додаток №1 Договору) (п. 1.2., 1.3 договору).

Згідно п. 3.1. договору та у відповідності до Специфікації від 07.11.2024, сума, що визначена у договорі становить 913 360,00 грн. (дев`ятсот тринадцять тисяч триста шістдесят грн., 00 коп.) без ПДВ.

Пунктами 5.1., 5.2. договору визначено, що строк поставки товару - до 10.12.2024 року. Місце поставки товарів: 47728, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, село Острів, вул. Шкільна, 216. Строк поставки товару може бути змінений за згодою сторін, про що укладається відповідна додаткова угода до цього Договору.

Згідно з п. 6.3 договору постачальник зобов`язався забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.

За непоставку, несвоєчасну поставку або недопоставку товару, або порушення строку заміни неякісного (невідповідного) товару на якісний (відповідний), постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого, несвоєчасно поставленого або недопоставленого товару за кожний день прострочення поставки, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 % від вказаної суми (п.7.2 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору, цей договір набирає чинності з дати підписання і діє до 31.12.2024 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків.

Проте, як зазначає позивач, відповідач станом на час звернення позивача до суду належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань, а саме у строк до 10.12.2024 року не поставив позивачу товар обумовлений сторонами на суму 913360,00 грн. Відповідачем вказаний факт не спростовано.

Позивач стверджує, що не отримавши товар, ним було надіслано відповідачу претензію вих. 01-12/594 від 12.12.2024, яка було отримана останнім 25.12.2024.

Втім, вимога залишилась без відповіді, у зв`язку з чим позивачем було реалізовано право на подачу відповідної позовної заяви з вимогою сплати відповідачем пені та штрафу відповідно до умов договору.

В свою чергу, відповідач 25 лютого 2025 року направив повідомлення позивачу про поставку товару за Договором № 374 про закупівлю товарів від 07.11.2024 року.

Згідно листа відповіді позивача від 27.02.2025 року № 01-12/139 останнім було повідомлено, що дія Договору № 374 від 07.11.2024 р. закінчилась 31.12.2024 р., врегулювання спору (господарська справа № 921/57/25) мирним шляхом неможлива.

Позивач зазначає, що відповідач не виконав договірні зобов`язання, що полягає в нездійсненні поставки товару у визначений у договорі строк, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку 45668,00 грн пені за порушення строків поставки з 11.12.2024 по 29.01.2025 та 63 935,00 грн штрафу за порушення строків поставки понад 30 днів.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до приписів ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Згідно зі ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару і підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Для з`ясування, чи має відповідач обов`язок сплатити заявлену позивачем суму штрафних санкцій за непоставку товару за Договором № 374 від 07.11.2024, необхідно встановити, чи відбулася поставка товару.

Суд констатує, що доказів, які б свідчили про належне виконання постачальником зобов`язань за договором № 374 від 07.11.2024, останнім не надано, й відповідачем не заперечується той факт, що у строк до 10.12.2024 року обумовлений у договорі товар не був переданий позивачу, а відтак в цьому випадку має місце прострочення виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару з 11.12.2024 року.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Підпунктом 7.2. договору сторони погодили, що за непоставку, несвоєчасну поставку або недопоставку товару, або порушення строку заміни неякісного (невідповідного) товару на якісний (відповідний), постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого, несвоєчасно поставленого або недопоставленого товару за кожний день прострочення поставки, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 % від вказаної суми.

За умовами п. 5.1. договору строк поставки визначено до 10.12.2024 включно. Отже, з 11.12.2024 зобов`язання відповідача щодо поставки товару є простроченим.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не здійснив поставку товару загальною вартістю 913360,00 грн.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України).

Строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання, що також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

Закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, та не свідчить про неможливість виконання взятих на себе зобов`язань, зокрема в частині поставки товару та їх прийняття замовником (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17 (провадження № 12-125гс18)).

Разом з тим, суд констатує, що у правовідносинах, що склались між сторонами, сторонами узгоджено внесення змін до умов договору шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору. Зокрема, у п. 3.4, 11.2 договору сторони обумовили можливість продовження строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару. Проте така зміна може бути реалізована шляхом укладення додаткової угоди.

Припинення зобов`язання слід відрізняти від закінчення строку дії договору. Закінчення строку дії договору означає, що між його сторонами у майбутньому не будуть виникати взаємні права та обов`язки, що випливали із цього договору. Але ті зобов`язання, які вже існують на момент закінчення строку дії договору, будуть існувати і після його закінчення доти, доки вони не будуть припинені на підставах, встановлених договором або законом (пункт 68 постанови колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 908/288/20).

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору (пункт 116 постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (провадження № 12-85гс20)).

Отже, після закінчення строку дії договору сторони все ще мають відповідальність за порушення договірних умов, що мали місце впродовж дії договору. Проте, нарахування пені за період після закінчення строку дії договору можливе тільки у разі, якщо зобов`язання не припинено (продовжує існувати, а кредитор вимагає виконання його обов`язку від боржника, який не виконав свої зобов`язання вчасно під час дії договору) й особа не звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України). Наприклад, боржник звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, у разі відмови кредитора від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення боржника втратило для кредитора інтерес (стаття 622 ЦК України).

Якщо ж після закінчення строку дії договору кредитор не відмовляється від прийняття виконання (дозволяє завершити роботи, тобто не втратив інтерес до виконання зобов`язання), але й одночасно не вчиняє дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку, то у такому разі прострочення боржника не настає, що обумовлює неможливість нарахування пені.

Наведене випливає із змісту статей 612, 613 ЦК України. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (частина четверта статті 612 ЦК України). Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 ЦК України).

Відповідно до встановлених обставин справи строк виконання зобов`язання (поставки товару) до 10.12.2024; строк дії договору - 31.12.2024.

Сторонами жодних змін до умов укладеного договору не вносилось. Домовленість про продовження строку дії договору не була досягнута.

Позивачем у своєму листі відповіді від 27.02.2025 року № 01-12/139 було чітко викладено позицію та повідомлено, що дія Договору № 374 від 7.11.2024 р. закінчилась 31.12.2024 р., позивач був вимушений повернути виділені державним бюджетом кошти, як невикористані, а тому врегулювання спору (господарська справа № 921/57/25) мирним шляхом неможлива (а.с.76 т. 1).

Тобто відповідач допустив порушення договору під час його дії (не поставив товар у встановлений строк), з 11.12.2024 року до 31.12.2024 року (закінчення строку дії договору).

Проте, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що після 31.12.2024 позивач, як кредитор, вимагав виконання його обов`язку від боржника, який не виконав свої зобов`язання вчасно під час дії договору та/або вчиняв дії щодо продовження строку дії договору. Навпаки, позивач підтвердив, що договір № 374 від 07.11.2024 р. закінчилась 31.12.2024 р. та чітко сформулював свою позицію, щодо небажання отримувати після 31.12.2024 року, товар.

Такими діями замовник створив неможливість виконання договору постачальником після закінчення строку дії договору та унеможливлює здійснення нарахування пені за кожен день прострочення після закінчення строку дії договору, тобто за період, коли боржник не мав можливості виконати свої обов`язки відповідно до договору, а кредитор це й не вимагав.

За таких підстав, за розрахунком суду обґрунтованою до стягнення є сума пені у розмірі 19180,56 грн, яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання з поставки товару - 11.12.2024 і до 31.12.2024 - дати закінчення дії договору та позиції замовника, що виключає та заперечує можливість виконання постачальником своїх зобов`язань після 31.12.2024, а тому вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в цій частині.

Щодо заявленої до стягнення суми штрафу у розмірі 63935,20 грн, за прострочення виконання постачальником своїх зобов`язань понад 30 днів, то суд, враховуючи вищевикладені обставини та факти, не знаходить правових підстав для задоволення вимог позивача в цій частині, оскільки таке прострочення не перевищило 30 днів (з 11.12.2024 по 31.12.2024). Так, суд наголошує, що за період прострочення після закінчення строку дії договору за наявності обставин невчинення кредитором дій, що встановлені договором - продовження строку дії договору та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору, до вчинення яких боржник не міг та не може станом на час розгляду справи виконати свого обов`язку (частина перша статті 613 ЦК України), суперечить нормам частини четвертої статті 612, частини четвертої статті 631 ЦК України, оскільки у такому разі у спірний період прострочення боржника не настає.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому суд констатує, що матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем, як постачальником, взятих на себе зобов`язань, що призвело до необхідності позивача вчиняти дії по захисту своїх майнових прав шляхом звернення до суду з цим позовом. Проте, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та правовідносин, що складись між сторонами, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до частини 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Згідно з приписами ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір вник внаслідок неправомірних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зважаючи на те, що спір виник у зв`язку з непоставкою відповідачем товару, тобто неправомірною поведінкою відповідача, що доведено позивачем, а також враховуючи сплату позивачем за подання позову судового збору у мінімальному розмірі визначеному ЗУ "Про судовий збір", суд керуючись приписами ч. 9. ст. 129 ГПК України, вважає за можливе судовий збір у розмірі 3028,00 грн, сплачений позивачем при подачі первісного позову, покласти на відповідача у повному обсязі та стягнути з останнього на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 202, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Відділу освіти Великоберезовицької селищної ради про стягнення 109603,20 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Інтелект-Право2" (61176, місто Харків, вул. Краснодарська, 179-Б, квартира 112; ідент. код 41081133) на користь Відділу освіти Великоберезовицької селищної ради (47724, Тернопільська область, Тернопільській район, смт Велика Березовиця, вул. Микулинецька, 42; ідент. код 43954548) 19180,56 грн неустойки та 3028,00 грн судового збору.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "02" лютого 2026 р.

СуддяМ.І. Шатерніков