ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 рокум. ОдесаСправа № 915/577/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.,

суддів: Ярош А.І., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Алієва К.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача Онисько М.М.,

від відповідача Костишена В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Гарант»

на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2025, ухвалене суддею Олейняш Е.М., м. Миколаїв

у справі № 915/577/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропросперіс Трейд»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Гарант»

про: відшкодування збитків у розмірі 1 049 777, 02 грн,

ВСТАНОВИВ

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропросперіс Трейд» (далі ТОВ «Агропросперіс Трейд») звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Гарант» про стягнення з останнього 1 049 777,02 грн збитків, що виникли внаслідок невиконання зобов`язань щодо оформлення та реєстрації податкових накладних.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 29.08.2025 у справі № 915/577/25 позов задоволено повністю.

03.09.2025 до суду від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення (вх. № 12633/25), в якій позивач просив суд стягнути з відповідача 60000 грн витрат направову допомогу, пов`язану з розглядом справив суді першої інстанції.

Додатковим рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2025 у справі № 915/577/25 стягнуто з ТОВ «Транс-Гарант» на користь ТОВ «Агропросперіс Трейд» 60000 грн витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справив суді першої інстанції.

Не погодившись з додатковим рішенням суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги посилається на те, що в позовній заяві представник позивача вказував, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складається лише з судового збору; сума витрат на правничу допомогу неспівмірна виконаним адвокатом робіт, кількості поданих процесуальних документів та участі у судових засіданнях, сума значно завищена; позивач жодним чином не обґрунтовував поважність причин неподання долучених доказів до закінчення судових дебатів, в той час як долучені до заяви документи датовані задовго до судових дебатів та ухвалення рішення по справі.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Ярош А.І., Савицького Я.Ф.

06.11.2025 матеріали цієї справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 за апеляційною скаргою ТОВ «Транс-Гарант» на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2025 у справі № 915/577/25 відкрито апеляційне провадження, встановлено позивачу строк до 28.11.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу (з належними доказами його направлення відповідачу), роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 28.11.2025 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до ст. 170 ГПК України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Призначено справу № 915/577/25 до розгляду на 20.01.2026 о 14:45 год.

Відзив позивача (на апеляційну скаргу відповідача на додаткове рішення) не надходив.

16.01.2026 та 19.01.2026 від учасників справи надійшли заяви про участь їх представників в усіх судових засіданнях у справі № 915/577/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, які ухвалою від 19.01.2026 задоволені.

20.01.2026 від ТОВ «Транс-Гарант» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке мотивоване тим, що у зв`язку з ракетно-дроновою атакою на енергосистему Києва та Київської області, що здійснила РФ в ніч з 19.01.2026 на 20.01.2026, у більшості районів, в тому числі в офісі Адвокатського об`єднання, з яким у ТОВ «Транс-Гарант» підписаний договір на представництво інтересів в суді, відсутня електроенергія. В той же час, Адвокатське об`єднання перебуває на резервному живленні з 09:00 ранку, до часу судового засідання (14:00) може відбутися вичерпання ресурсів автономних джерел живлення (зарядної станції), забезпечити стабільний доступ до мережі інтернет та роботи комп`ютерного обладнання стане неможливо. У зв`язку з цим, представник ТОВ «Транс-Гарант» з великою вірогідністю не зможе взяти участь в судовому засіданні.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 розгляд справи відкладено на 10.02.2026 о 13:30 год. Одночасно надано можливість представникам ТОВ «Транс-Гарант» та ТОВ «Агропросперіс Трейд» взяти участь в усіх судових засіданнях у справі № 915/577/25 в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку «EasyCon».

В судове засідання 10.02.2026 в режимі відеоконференції з`явилися представники учасників справи.

Представник ТОВ «Транс-Гарант» просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2025 у справі № 915/577/25, ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «Агропросперіс Трейд» у задоволенні заяви.

Представник ТОВ «Агропросперіс Трейд» заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 123 ГПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Пунктом 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів цієї справи та встановлено судом, 01.01.2025 між адвокатом Онисько М.М. (адвокат) та позивачем (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов п. 1.1. якого адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 2.3.1 договору клієнт зобов`язується сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк погоджені між ними.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору.

15.05.2025 до договору між сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 15.05.2025, відповідно до пунктів 1, 2 якої адвокат надає клієнтові консультації, роз`яснення, формує правову позицію, вчиняє інші належні дії щодо вивчення матеріалів судової справи № 915/577/25 за позовом ТОВ «Агропросперіс Трейд» про стягнення з ТОВ «Транс-Гарант» збитків у розмірі 1049777, 02 грн, що виникли внаслідок невиконання зобов`язань щодо оформлення та реєстрації податкових накладних. Адвокат представляє інтереси ТОВ «Агропросперіс Трейд», як позивача у Господарському суді Миколаївської області, з метою захисту його прав та інтересів у судовому розгляді справи № 915/577/25.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди гонорар адвоката з урахуванням п. 4.2. договору є фіксованим та становить 60000 грн, що включає в себе всі витрати, які нестиме адвокат, у зв`язку з наданням послуг клієнту.

Відповідно до п. 5 додаткової угоди гонорар адвоката сплачується клієнтом через 180 днів з дати винесення Господарським судом Миколаївської області рішення по справі № 915/577/25.

03.09.2025 між сторонами договору складено та підписано без жодних зауважень акт прийняття-передачі наданої правничої допомоги (адвокатських послуг) на суму 60000 грн, відповідно до якого адвокат надав замовнику (клієнту) професійну правничу допомогу (адвокатські послуги) відповідно до договору про надання правової допомоги від 01.01.2025, з урахування додаткової угоди № 1 до вказаного договору, а клієнт прийняв надані послуги.

03.09.2025 адвокатом Онисько М.М. виставлено позивачу (клієнту) рахунок від на суму 60000 грн на оплату наданої правничої допомоги (адвокатських послуг).

До закінчення судових дебатів у справі представник позивача усно в судовому засіданні 29.08.2025 зробив заяву про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду.

Враховуючи, що ГПК України не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми заяви про намір подати докази понесення судових витрат, то зазначення представником позивача в судовому засіданні 29.08.2025 про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду і є заявою, мова про яку йде у ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, із відповідною заявою, а також вищевказаними доказами (договором, додатковою угодою, актом рахунком на оплату) представник позивача звернувся до суду 03.09.2025, тобто у межах строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України.

До вказаної заяви, окрім вищевказаних документів, додані докази її направлення іншому учаснику справи, а саме: квитанцію про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що позивачем дотримано порядок повідомлення про понесення судових витрат, а також надано суду належні та допустимі докази на підтвердження їх понесення.

Щодо доводів скаржника про те, що в позовній заяві представник позивача вказував, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складається лише з судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з матеріалів цієї справи, у позовній заяві, яка по суті є першою заявою по суті спору в суді першої інстанції, позивачем не було надано (зазначено) суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, в той час як відповідно до ч. 2 ст. 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Водночас, колегія суддів зазначає, що зі змісту диспозитивної норми ч. 2 ст. 124 ГПК України вбачається, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може, але не зобов`язаний відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, що свідчить про дискреційний характер відповідних повноважень суду.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені, зокрема у постанові від 12 листопада 2024 року у справі № 917/541/24.

Отже, у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Схожа позиція викладена у додатковій постанові від 12 грудня 2024 року у справі № 911/414/23, постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 910/9024/21, від 11 січня 2024 року у справі № 924/423/23.

З огляду на викладене відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 910/3055/20, від 13 червня 2023 року у справі № 923/515/21, від 08 лютого 2024 року у справі № 295/3068/20.

Однак, у цій справі, що розглядається, відповідач не навів жодних доводів, обґрунтувань, мотивів, аргументів тощо відносно того, яким чиним неподання позивачем попереднього (орієнтованого) розрахунку витрат на професійну правничу допомогу разом з позовною заявою порушило принцип змагальності та завадило йому (відповідачу) належним чином висловити свої міркування щодо обґрунтованості та співмірності заявлених позивачем до стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо доводів скаржника про те, що позивач жодним чином не обґрунтовував поважність причин неподання долучених доказів до закінчення судових дебатів, в той час як долучені до заяви документи датовані задовго до судових дебатів та ухвалення рішення по справі, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, в статті 221 ГПК України передбачено, що у разі, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

З наведеного слідує, що стаття 221 ГПК України підлягає застосуванню судом у випадку пропуску стороною встановленого ГПК України строку на подання доказів, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат.

Разом з тим, оскільки відповідний процесуальний строк пропущено не було, правові підстави для застосування судом ст. 221 ГПК України відсутні.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.12.2024 у cправі № 924/1351/20 (924/378/24).

Щодо розміру витрат.

Колегією суддів враховується, що у даному випадку адвокатський гонорар визначений сторонами у фіксованому розмірі.

Так, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (постанова Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Згідно ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

В силу статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Зважаючи на наведені положення чинного законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, загальне правило розподілу судових витрат визначене ст. 129 ГПК України, яка є загальною та повинна застосовуватись у системно-логічному зв`язку із частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи ч. 4 ст. 129 ГПК України, суд: має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19 тощо.

Отже, такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, так і відповідно до ч. 5 ст. 129 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку витрати на правову допомогу, пов`язану з розглядом цієї справи в суді першої інстанції, в розмірі 60000 грн, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, відповідають критерію розумності, вони є співмірними із виконаною адвокатом роботою, а їх відшкодування не матиме надмірний характер для відповідача.

При цьому суд також враховує і те, що відповідачем у розумінні статей 76-79 ГПК України не доведено неспівмірності та/або нерозумності, та/або нереальності витрат на професійну правничу допомогу позивача, а також те, що такі послуги не були надані. Разом з тим, як вже зазначалось, обов`язок такого доведення покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання/заперечує проти задоволення таких витрат у відповідній сумі.

Враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 ГПК України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного додаткового судового рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч. 4 ст. 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Гарант» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2025 у справі № 915/577/25 залишити без змін.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.

Повна постанова складена 16.02.2026.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді А.І. Ярош

Я.Ф. Савицький