ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/1002/24

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

при секретарі судового засідання: Бурмехи В.С.,

за участю представників сторін:

виконавця (Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції): Вітріченко І.А. - за довіреністю від 05.01.2026,

позивача: Попов Ярослав Олегович - самопредставництво,

відповідача: Волкова М.Ю. - за довіреністю від 05.12.2024,

розглянувши матеріали скарги Антимонопольного комітету України від 17.11.2025 за вх.№2-1791/25 про визнання протиправними дій державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко Марини Тарасівни із винесення постанови від 12.11.2025 про закінчення ВП № 78795832 та її скасування у справі №916/1002/24 за позовом Антимонопольного комітету України (03034, місто Київ, вулиця Митрополита Василя Липківського, будинок 45) до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ТЕДІС УКРАЇНА (65044, місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 4А) про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 у справі № 916/1002/24, яке набрало законної сили, зокрема, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю ,,ТЕДІС УКРАЇНА виконати пункт 6 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 16.12.2016 № 551-р, а саме усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (в тому числі розробити та застосовувати прозорий та економічно обґрунтований механізм ціноутворення при здійсненні дистрибуції та реалізації сигарет).

Ухвалою ГСОО від 20.11.2025 суддею Лічманом Л.В. прийнято скаргу Антимонопольного комітету України від 17.11.2025 за вх.№2-1791/25 про визнання протиправними дій державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко Марини Тарасівни із винесення постанови від 12.11.2025 про закінчення ВП № 78795832 та її скасування до розгляду та призначено судове засідання

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями ГСОО від 17.12.2025 розгляд скарги в порядку ст. 340 ГПК України у справі №916/1002/24 було розподілено на суддю Малярчук І.А., у зв`язку з чим, ухвалою суду від 22.12.2025 дану скаргу було прийнято до провадження суддею Малярчук І.А. та призначено судове засідання по розгляду скарги Антимонопольного комітету України про визнання протиправними дій державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко Марини Тарасівни із винесення постанови від 12.11.2025 про закінчення ВП № 78795832 та її скасування.

Судове засідання по розгляду скарги у справі №916/1002/24 призначене на 12.01.2026 не було закінчено у зв`язку із оголошенням засобами цивільного зв`язку сигналу повітряної тривоги у м. Одесі та Одеській області. Ухвалою суду від 12.01.2026 призначено судове засідання по розгляду скарги по справі №916/1002/24 на 21.01.2026 о 11:40.

У судовому засіданні 21.01.2026 судом було оголошено протокольну перерву до 09.02.2026 о 12:40.

У судовому засіданні 09.02.2026 судом було оголошено протокольну перерву до 13.02.2026 о 10:20.

Так, 17.11.2025 за вх.№2-1791/25 до ГСОО звернувся Антимонопольний комітет України зі скаргою про визнання протиправними дії державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко Марини Тарасівни із винесення постанови від 12.11.2025 про закінчення ВП № 78795832 та скасування постанови Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), винесеної державним виконавцем Шевченко Марини Тарасівни від 12.11.2025 про закінчення ВП № 78795832.

В обґрунтування заявленого, скаржник зазначає про те, що рішенням ГСОО від 13.06.2024, залишеним без змін Постановою ПЗАГС від 22.01.2025, у справі № 916/1002/24 було задоволено позов Антимонопольного комітету України до ТОВ «ТЕДІС Україна» про зобов`язання вчинити певні дії, 07.02.2025 ГСОО видано наказ у справі № 916/1002/24 про зобов`язання ТОВ «ТЕДІС Україна» виконати пункт 6 резолютивної частини рішення Комітету від 16.12.2016 № 551-р, а саме: усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (в тому числі розробити та застосовувати прозорий та економічно обґрунтований механізм ціноутворення при здійсненні дистрибуції та реалізації сигарет). Постановою ВДВС від 07.08.2025 було відкрито виконавче провадження ВП № 78795832 (ідентифікатор доступу 40087Д30АВ5, наявний на постанові про відкриття виконавчого провадження) на виконання наказу ГСОО від 07.02.2025 по справі № 916/1002/24. Постановою ВДВС від 12.11.2025 постановлено про закінчення виконавчого провадження ВП № 78795832 відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 (фактичне повне виконання рішення), ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі поданих пояснень керівника ТОВ «ТЕДІС Україна» Тараса Корніяченка від 04.11.2025 вх. № 24575. Однак, скаржник вважає, що твердження відповідача, як і підстави нібито виконання п. 6 резолютивної частини рішення Комітету від 16.12.2016 № 551-р вже було проаналізовано у рішенні ГСОО від 13.06.2024 у справі № 916/1002/24 та у постанові ПЗАГС від 22.01.2025, яким надано відповідну оцінку щодо не виконання зобов`язальної частини рішення Комітету від 16.12.2016 № 551-р.

Поряд із цим, скаржник зазначає, що ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» встановлено, що Комітет є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель. Так, Комітет, як державний орган із спеціальним статусом, основним завданням якого є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції та до повноважень якого віднесено здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції. Окрім того, Порядком контролю за виконанням рішень органів Комітету та їх примусового виконання, затвердженого наказом Комітету від 18.03.2024 № 27-ОД (чинний на сьогодні) передбачений порядок контролю за виконанням рішень Комітету у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про захист від недобросовісної конкуренції, які містять зобов`язання. Аналогічні положення містяться в Порядку контролю за виконанням рішень органів Комітету, затвердженого наказом Комітету від 30.12.2010 № 158 (чинний на дату прийняття рішення Комітету від 16.12.2016 № 551-р). Враховуючи наказ Комітету № 27-ОД (чинний на сьогодні) та наказ № 158, аналогічні положення якого містяться в наказі № 27-ОД, перевірку добровільного виконання наказу, а саме зобов`язальної частини рішення, зазначеної у пункті 6 резолютивної частини рішення Комітету від 16.12.2016 № 551-р, здійснює виключно Комітет.

30.12.2025 за вх.№ 41729/25 до суду від ТОВ «ТЕДІС Україна» надійшли письмові пояснення на скаргу від 17.11.2025 за вх.№2-1791/25, в яких товариство виклало наступні заперечення.

Так, починаючи з березня 2023 року ТОВ «Тедіс Україна» не здійснює діяльність з оптової та/або роздробної торгівлі тютюновими виробами (рах.702, 281, 631), про що свідчить Бухгалтерська довідка, Баланс (Звіт про фінансовий стан» (форма №1), Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) (форма №2). Загальна сума доходу та витрат за 2024 рік скоротилась на 99,5%, запаси ліквідовано повністю, грошові кошти та їх еквіваленти в балансі відсутні. Оскільки ТОВ «Тедіс Україна» припинено діяльність з оптової та/або роздрібної торгівлі тютюновими виробами, причини виникнення й припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення обмежень замовлених покупцями обсягів сигарет та умов, що їм сприяють, відповідно, усунуті, а п. 6 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 16.12.2016 № 551-р виконано. При цьому, підстави, що наводяться АМКУ у скарзі, зводяться до того, що виконання п.8 Рішення № 151-р не залежать від волевиявлення ТОВ «Тедіс Україна», а відтак не можуть братися до уваги як добровільне виконання пункту 6 резолютивної частини рішення АМКУ від 16.12.2016 № 551-р. Також, скаржником не надано жодних доказів невиконання ТОВ «Тедіс Україна» рішення № 151-р та не наведено які саме докази повинні доводити виконання ТОВ «Тедіс Україна» рішення №551-р АМКУ. Отже, товариство вважає, що докази виконання рішення №551-р від 16.12.2016, надані ТОВ «Тедіс Україна» - не спростовані.

Крім того, відповідач звертає увагу суму на те, що Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 у справі № 910/8122/21 визнано недійсним та скасовано рішення Антимонопольного комітету України «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» від 17 березня 2021 року № 151-р у справі № 126-26.13/104- 18, яке є підставою позову у справі № 916/1002/24. Зазначеною Постановою встановлено виконання ТОВ «Тедіс Україна»: пункту 6 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 16.12.2016 № 551-р, а саме: усунуто причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (в тому числі розробити та застосовувати прозорий та економічно обґрунтований механізм ціноутворення при здійсненні дистрибуції та реалізації сигарет; зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» (просп. Шевченка, 4-А, м. Одеса, 65044, ідентифікаційний код 30622532); пункту 7 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 16.12.2016 № 551-р, а саме: щомісячно протягом трьох років з дати отримання рішення Антимонопольного комітету України від 16.12.2016 № 551-р направляти на електронну адресу Антимонопольного комітету України () інформацію у форматі EXCEL (за формою, що є додатком 2 до цього рішення) стосовно 10 (десяти) найбільших за обсягами реалізації артикулів, ціни закупівлі та реалізації сигарет, встановлені: у власній роздрібній мережі, для суб`єктів господарювання, що мають ліцензії на право оптової торгівлі тютюновими виробами, для суб`єктів господарювання, що мають ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами; пункту 8 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 16.12.2016 № 551-р, а саме: усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення обмежень замовлених покупцями обсягів сигарет, та умов, що їм сприяють.

26.01.2026 за вх.№ 2977/26 до суду від представника Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшли пояснення, в яких останній вказав про те, що оскільки 04.11.2025 на адресу Відділу надійшла заява від представника боржника - ТОВ Тедіс Україна, а саме пояснення Керівника щодо виконання вимог виконавчого документу з доданими наступними документами, а саме: достовірні відомості про кошти та майно ТОВ «Тедіс Україна»; звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за І Півріччя 2025; бухгалтерська довідка від 23.09.2025; баланс (Звіт про фінансовий стан) 30.06.2025, з урахуванням цього, 12.11.2025 року головним державним виконавцем Відділу Шевченко М.Т. на підставі пояснень Керівника-боржника ТОВ Тедіс Україна щодо виконання вимог виконавчого документу з доданими документами було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №78795832 згідно до п.9 ч.1 ст. 39 (фактичне повне виконання рішення) Закону України Про виконавче провадження.

Як визначено у ч.ч.1, 2, 3 ст.343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання (ч.1 ст.345 ГПК України).

Згідно ч. 1, 5 ст. 74 Закону України „Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.п.1, 2 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1, п.п.1, 3 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Статтею 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» встановлено, що Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.

Основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; 3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції; 4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері публічних закупівель; 6) проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції (ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»).

Відповідно до п.п. 1-5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Комітет має такі повноваження, зокрема: 1) розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; 2) приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; 3) розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; 4) перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; 5) при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

У рішенні Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін. Отже, для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

У рішенні у справі Янголенко проти України, no. 14077/05, від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

Правові висновки про те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як складову частину судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якій йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, містяться також у рішеннях Європейського суду у справах "Бурдов проти Росії", "Горнсбі проти Греції".

Таким чином, виконання судового рішення повинно розглядатись як складова частина "судового розгляду " за змістом статті 6 Конвенції.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського суду у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009).

Згідно зі ст.1 Протоколу 1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини поняття "майна " охоплює цілу низку інтересів економічного характеру: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема, акції, патенти, відшкодування шкоди згідно з рішеннями арбітражу, право на пенсію, право на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому (рішення Європейського Суду у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", рішення Європейського Суду у справі "Беєлер проти Італії " від 05.01.2000).

У рішенні у справі Савіцький проти України, № 38773/05, від 26.07.2012 Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Отже, суд, дослідивши матеріали скарги, заперечення на неї, а також наявні у справі матеріали виконавчого провадження ВП № 78795832, докази в їх сукупності, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 339 ГПК України підставою для задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця є встановлення судом факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів скаржника, що має бути належним чином обґрунтовано та підтверджено доказами. При цьому обов`язок доказування обставин, на які посилається скаржник, покладається саме на особу, яка подала скаргу. Зі змісту доводів скарги від 17.11.2025 за вх.№2-1791/25 вбачається, що скаржник фактично пов`язує незаконність оскаржуваної постанови державного виконавця від 12.11.2025 про закінчення виконавчого провадження ВП № 78795832 із нібито невиконанням боржником судових рішень ГСОО від 13.06.2024 у справі № 916/1002/24. Водночас, матеріали скарги не містять належних і допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про факт невиконання ТОВ «Тедіс Україна» відповідного судового рішення ГСОО від 13.06.2024 у справі № 916/1002/24 у виконавчому провадженні № 78795832. Самі по собі припущення, правова позиція чи незгода скаржника з оцінкою дій державного виконавця та прийняття останнім постанови від 12.11.2025 про закінчення виконавчого провадження ВП № 78795832 не можуть вважатися достатньою підставою для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Антимонопольним комітетом України не спростовано доводи боржника щодо виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням ГСОО від 13.06.2024 у справі № 916/1002/24, а також не надано жодного доказу, який би підтверджував вчинення боржником дій, що свідчать про ухилення від виконання рішення суду. Відсутність таких доказів виключає можливість для суду дійти висновку про протиправність дій державного виконавця. Окремо суд зазначає, що чинним законодавством, зокрема Законом України «Про виконавче провадження», не передбачено здійснення Антимонопольним комітетом України функцій контролю за виконанням судових рішень у межах виконавчого провадження. Контроль за виконанням судового рішення відповідно до ст. 129-1 Конституції України здійснюється судом, а примусове виконання покладається на органи державної виконавчої служби або приватних виконавців. Таким чином, посилання скаржника на обов`язок Комітету контролювати процес виконання судового рішення та відповідно узгоджувати державним виконавцем дій, висновків за доказами наданими боржником до виконавчого провадження за результатами проведених виконавчих дій, не ґрунтуються на вимогах закону. Крім того, Порядком контролю за виконанням рішень органів Антимонопольного комітету України, затвердженого наказом Антимонопольного комітету України від 18.03.2024 № 27-ОД, на який посилається скаржник, не передбачено спеціальної процедури контролю виконання саме судових виконавчих документів. Зазначений акт регламентує внутрішні механізми контролю за виконанням рішень Комітету, але не встановлює жодних додаткових повноважень Комітету у сфері примусового виконання судових рішень. Також, слід відмітити, що відповідно до системних положень Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається лише на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців. Відтак, доводи скаржника про порушення державним виконавцем вимог Порядку контролю за виконанням рішень органів Антимонопольного комітету України, затвердженого наказом Антимонопольного комітету України від 18.03.2024 № 27-ОД є необґрунтованими.

Суд також бере до уваги встановлені обставини щодо фактичного стану діяльності ТОВ «Тедіс Україна». З наданих матеріалів скарги та матеріалів виконавчого провадження, вбачається, що товариство суттєво скоротило господарську діяльність та майже припинило її здійснення. За таких умов вимоги судового рішення щодо припинення відповідних порушень об`єктивно не можуть розглядатися у відриві від фактичної відсутності діяльності, в межах якої такі порушення могли б виникати або тривати. Оцінюючи дії державного виконавця, суд виходить із того, що постанова від 12.11.2025 про закінчення виконавчого провадження ВП № 78795832 приймається виконавцем у разі встановлення ним фактичного виконання рішення або настання інших передбачених законом підстав. Втручання суду у дискреційні повноваження державного виконавця можливе лише за наявності чітко встановленого порушення вимог закону, яке у даному випадку не доведено.

Стосовно доводів відповідача про те, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 у справі № 910/8122/21 визнано недійсним та скасовано рішення Антимонопольного комітету України «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» від 17.03.2021 № 151-р у справі № 126-26.13/104-18, яке визначено підставою позову у справі № 916/1002/24, суд вважає за необхідне відмітити, що на момент подання Антимонопольним комітетом України скарги від 17.11.2025 за вх. № 2-1791/25 справа № 910/8122/21 перебувала на розгляді Північного апеляційного господарського суду, а відповідну постанову було ухвалено вже під час розгляду Господарським судом Одеської області цієї скарги. Крім того, ухвалою Верховного Суду від 02.02.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Антимонопольного комітету України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 у справі № 910/8122/21. За таких обставин посилання відповідача на зазначену постанову апеляційного суду не впливають на вирішення цієї скарги та не беруться судом до уваги.

Враховуючи вищевикладене, судом не підлягає задоволенню скарга Антимонопольного комітету України від 17.11.2025 за вх.№2-1791/25 про визнання протиправними дій державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко Марини Тарасівни із винесення постанови від 12.11.2025 про закінчення ВП № 78795832 та її скасування у справі №916/1002/24.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 342, 343, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні скарги Антимонопольного комітету України від 17.11.2025 за вх.№2-1791/25 про визнання протиправними дій державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко Марини Тарасівни із винесення постанови від 12.11.2025 про закінчення ВП № 78795832 та її скасування у справі №916/1002/24.

2. У відповідності до ч.1 ст. 235 ГПК України ухвала набрала законної сили 13.02.2026 та згідно ч.2 ст.254, п.25 ч.1 ст.255 ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її винесення.

3. Повну ухвалу складено 17.02.2026.

Суддя І.А. Малярчук