ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2026м. ДніпроСправа № 904/6870/25 (904/4778/25)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Донецького обласного центру зайнятості (84331, Донецька область, м.Краматорськ, бул. Краматорський, буд. 41, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 47, офіс 503, )

про зобов`язання вчинити певні дії

Представники:

від позивача: Чанаях В.В., витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Донецький обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" про зобов`язання вчинити певні дії.

Судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позову вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" неналежним чином виконало умови договору поставки № 37-0429 від 31.07.2020 щодо видачі палива (газ нафтовий скраплений) у кількості 280 л на підставі 28 талонів, номіналом 10 л, який зберігається на автомобільних заправних станціях Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг".

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 904/4778/25 та призначено підготовче засідання на 25.09.2025 об 11:30 год.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2025 відкладено підготовче засідання у справі № 904/4778/25 на 21.10.2025 об 11:30 год.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 задоволено усне клопотання представниці позивача про залишення без розгляду клопотання Донецького обласного центру зайнятості про приєднання доказів, залишено без розгляду клопотання Донецького обласного центру зайнятості від 26.09.2025 про приєднання доказів, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання у справі №904/4778/25 на 11.11.2025 об 11:30 год.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2025 закрито підготовче провадження у справі № 904/4778/25 та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 25.11.2025 об 11:30 год.

У судовому засіданні 25.11.2025 оголошено перерву до 09.12.2025 о 12:30 год.

У судовому засіданні 09.12.2025 заслухано вступне слово представниці позивача, присутньої в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, досліджено докази у справі № 904/4778/25 та оголошено перерву до 29.01.2026 о 10:30 год.

Суд установив (відповідь № 2235943 від 13.01.2026 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), що 05.01.2026 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань здійснено запис про порушення 23.12.2025 Господарським судом Дніпропетровської області справи № 904/6870/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг".

Ухвалою суду від 13.01.2026 (суддя Дичко В.О.) постановлено матеріали справи №904/4778/25 за позовною заявою Донецького обласного центру зайнятості до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" про зобов`язання вчинити певні дії - передати за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області, у провадженні якого перебуває справа № 904/6870/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг", для розгляду в межах справи № 904/6870/25.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.01.2026, на підставі положень частини 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/6870/25(904/904/4778/25) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.

Ухвалою суду від 16.01.2026 прийнято матеріали справи №904/6870/25(904/4778/25) до свого провадження. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 10.02.2026 об 11:40 год.

У судове засідання, призначене на 10.02.2026, представник відповідача не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується квитанцією №5702760 про доставку документа до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС (том 1, 168 а.с.).

У судовому засіданні, призначеному на 10.02.2026, в режимі відеоконференції приймав участь представник позивача.

Станом на 10.02.2026 відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.

Суд надав вступне слово представнику позивача.

Представник позивача підтримав позовну заяву в повному обсязі.

Суд здійснив дослідження доказів.

У судовому засіданні, призначеному на 10.02.2026, оголошене скорочене рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

31.07.2020 між Донецьким обласним центром зайнятості () (далі - Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю«Лівайн Торг» () (далі - Постачальник) був укладений договір поставки № 37-0429 (далі - Договір).

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що Постачальник зобов`язується передати товар (газ нафтовий скраплений) у власність Покупця, а Покупець зобов`язується його прийняти та сплатити за нього певну грошову суму в строк і на умовах, встановлених Договором.

Пунктом 1.2. договору визначено найменування товару: газ нафтовий скраплений.

Кількість товару становить 440 літрів відповідно до п. 1.4. Договору.

За змістом п. 1.5. Договору, відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картками) на отримання товару відповідно до «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.

Згідно з умовами п.2.1 Договору сторони домовилися про те, що товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання товару згідно умов Договору, що підтверджується видатковою накладною, оформленою між Покупцем і Постачальником, заповненої відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні». Постачальник видає Покупцеві (представникові Покупця) довірчі документи в момент видачі видаткової накладної. Інформація про видані талони вказується в специфікації до видаткової накладної.

Якість товару повинна відповідати дійсним на дату отримання товару ДСТУ.

Приймання товару по якості здійснюється під час фактичного отримання товару (п. 2.1. Договору).

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що ціна за 1 літр товару (газ нафтовий скраплений) складає 11 грн 35 коп. з ПДВ згідно з видатковою накладною на товар.

За умовами Розділу 5 «Поставка товару» Договору місце поставки (передачі) товару Покупцю здійснюється на АЗС Постачальника шляхом заправки автомобілів Покупця на підставі пред`явлення скретч-карток довіреними особами Покупця (пп. 5.2.1 Договору):

- скретч-картка є підставою для видачі заправки з АЗС вказаного у скретч- картці об`єму та марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч- картках вважаються виконаними, при цьому Постачальник не може передати Покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначеного в талоні (пп. 5.2.2. Договору);

- умовою постачання товару є самовивезення (п.5.3. Договору).

Відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України затвердженої Наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 N 281/171/578/155 (далі - Інструкція) талон спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право на його отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

При цьому відповідно до п.п.10.3.3.1 Інструкції форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона (Продавець), а необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери. Аналогічне визначення талону на товар передбачене і «Правилами роздрібної торгівлі нафтопродуктами» затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.

04.08.2020 сторони Договору підписали видаткову накладну № 0037/0001252 щодо передачі Покупцю товару (газ нафтовий скраплений) в кількості 440 літрів на загальну суму 4 994 грн 00 коп з ПДВ. В специфікації до видаткової накладної № 0037/0001252-С відпущених скретч-карток на нафтопродукти до видаткової накладної № 0037/0001252 від 04.08.2020 зазначено кількість та перелік отриманих скретч-карток.

Оплата товару здійснюється Покупцем в день виписки рахунку-фактури та накладної на товар згідно з умовами п. 4.1. Договору, а Постачальник зобов`язується видати довірчі документи (скретч-картки) та видаткову накладну на товар представнику Покупця.

Так, на виконання умов Договору Покупець сплатив на банківський рахунок 4 994 грн 00 коп. (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири грн 00 коп.) у тому числі ПДВ 832 грн 33 коп. за товар (газ) в кількості 440 літрів, що підтверджується платіжним дорученням № 1691 від 31.07.2020.

Оплату було проведено Державною казначейською службою України 03.08.2020.

В свою чергу, п.6.3 Договору передбачено зобов`язання Постачальника щодо забезпечення поставки товару шляхом здійснення заправки транспортних засобів Покупця на АЗС Постачальника відповідно до отриманих скретч-карток на товар у строки, встановлені Договором, та якість якого відповідає умовам, визначеним п.2.2. Договору.

Позивач зазначив, що згідно з умовами Договору, постачальник зобов`язаний:

- забезпечувати поставку товару у строки встановлені п.5.1. Договору до закінчення терміну дії довірчого документа. Надані Постачальником Покупцю скретч-картки є безстроковими (без зазначеного на них строку дії);

- забезпечувати поставку товару шляхом заправки транспорту покупця на АЗС відповідно до отриманих талонів на товар, за вказаною у скретч-картках маркою та об`єму товару (пп. 5.2.2.);

- забезпечити отримання товару на будь-якій АЗС, що визначена у переліку автозаправних станцій постачальника (пп. 5.2.2.).

04.08.2020 Постачальником було здійснено передачу довірчих документів (скретч- карток) номіналом 10 літрів на загальну кількість 440 літрів Покупцю відповідно до підписаної представниками сторін видаткової накладної №0037/0001252 від 04.08.2020.

Позивач зазначив, що Постачальник ТОВ Лівайн Торг здійснив заміну тільки 16 талонів номіналом 10 літрів, а ще 28 талонів номіналом 10 літрів відмовився міняти. Таким чином, у Покупця залишилося 28 невикористаних талонів номіналом 10 літрів, що загалом складало 280 літрів, за якими Постачальник відмовився видавати на своїх АЗС товар представникам Покупця.

Також, Позивач повідомив суд, що при спробі здійснити заправку автотранспорту Донецького обласного центру зайнятості на АЗС Постачальника або АЗС його партнерів, які зазначені на сайті www.avias.ua, за зазначеними вище скретч-картами, Покупець неодноразово отримував відмову у заправці.

Позивач вказав, що 14.01.2025 в черговий раз під час спроби отримання товару (газ) представниками Покупця за допомогою скретч-карток на АЗС Постачальника АВІАС за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Хабаровська, буд.2 від оператора АЗС була отримана відмова у видачі товару газ для заправки автотранспортного засобу Покупця, про що свідчить складений представниками Покупця акт б/н від 14.01.2025, який представники АЗС Постачальника відмовились підписувати.

03.07.2025 Донецький обласний центр зайнятості, в межах досудового врегулювання спору звернувся до Відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Лівайн Торг з претензією №09.2/2385/01-42-25. Проте, зазначена претензія залишилась без відповіді.

На думку Позивача такі дії ТОВ Лівайн Торг як Постачальника, свідчать про неналежне виконання ним своїх договірних зобов`язань за вказаним Договором.

Також, Позивач посилається на існуючу судову практику з аналогічними, на його думку, позовними вимогами у справі №910/443/423 та №905/1377/24.

Враховуючи викладене, Позивач просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Лівайн Торг, виконати умови договорів купівлі-продажу №37-0429 від 31.07.2020 та повернути зі зберігання і видати Донецькому обласному центру зайнятості, паливо (газ нафтовий скраплений) у кількості 280 літрів на підставі 28 талонів номіналом 10 літрів, який зберігається на АЗС ТОВ Лівайн Торг.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з таких підстав та встановлених обставин.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського ту, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених економ до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом входів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При вирішенні спору та ухваленні рішення суд первісно має з`ясувати, чи існує спір в принципі, тобто яким чином порушені, не визнані або оспорюванні права, свободи чи законні інтереси особи, яка звернулася до суду з позовом, зокрема, спірним правочином, і яким чином вирішення спору сприятиме ефективному захисту таких порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

За змістом статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Так, судом встановлено, що 31.07.2020 між Донецьким обласним центром зайнятості та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг» був укладений договір поставки №37-0429.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов Договору Донецький обласний центр зайнятості сплатив на банківський рахунок відповідача 4 994,00 грн у тому числі ПДВ 832,33 грн за товар (газ) в кількості 440 літрів, що підтверджується платіжним дорученням №1691 від 31.07.2020 (том 1, 23 а.с.). Оплату було проведено Державною казначейською службою України 03.08.2020.

04.08.2020 сторони Договору підписали видаткову накладну №0037/0001252 щодо передачі Покупцю товару (газ нафтовий скраплений) в кількості 440 літрів на загальну суму 4 994,00 грн з ПДВ. В специфікації до видаткової накладної №0037/0001252-С відпущених скретч-карток на нафтопродукти до видаткової накладної №0037/0001252 від 04.08.2020 зазначено кількість та перелік отриманих скретч-карток.

04.08.2020 Постачальником було здійснено передачу довірчих документів (скретч-карток) номіналом 10 літрів на загальну кількість 440 літрів Покупцю відповідно до підписаної представниками сторін видаткової накладної №0037/0001252 від 04.08.2020.

Відповідно до п.5.1. Договору строк дії договору до закінчення терміну дії довірчого документа (скретч-картки).

Пунктом 5.3. Договору визначено, що умови постачання товару самовивезення. Покупець зобов`язується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі.

Отже, саме позивач в даному випадку мав забезпечити отримання пального за талонами в мережі АЗС та отримати його самовивозом у визначені талонами строки.

Постачальник не несе відповідальності та звільняється від зобов`язань за договором у разі неотримання Покупцем товару на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документа, який зазначений на довірчому документі (п.5.4. Договору поставки).

Водночас, суд зазначає, що оскільки умовами укладеного договору поставки сторони не встановили контрактного строку дії талону на отримання пального, то такий строк обмежується строком дії договору.

За змістом статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У статті 664 ЦК України зазначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до положень частини другої статті 689 ЦК України покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що пунктом 10.2 Договору поставки визначено, що даний договір діє до 31 грудня 2020 року.

Так, у даній справі сторони самостійно на власний розсуд, використовуючи принцип свободи договору, передбачили відповідні умови спірного договору щодо: умов поставки - самовивіз товару (покупець зобов`язується отримати товар на АЗС); строків поставки - до закінчення терміну дії довірчого документа (скретч-картки); відповідальність постачальника - не несе відповідальності та звільняється від зобов`язань за договором у разі неотримання покупцем товару на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документа (пункт 5.4 договору).

Відтак, з урахуванням вище зазначеного, у разі неотримання покупцем товару у встановлений договором строк та одночасної відсутності об`єктивних перешкод можливості своєчасного отримання такого товару покупцем, зобов`язання постачальника щодо поставки товару за договором вважається виконаним належним чином.

Суд зазначає, що обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено у господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач і відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, в матеріалах справи міститься копія претензії Донецького обласного центру зайнятості вих.№09.02/2385/01-42-25 від 03.07.2025 та Акт №б/н від 14.01.2025 про відмову водію Донецького обласного центру зайнятості у можливості отримати паливо (газ) згідно Договору поставки №37-0429 від 31.07.2020.

З дати означених вище документів вбачається, що вони були складені після закінчення строку дії Договору (31.12.2020).

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази звернення до відповідача з вимогою про виконання зобов`язань за укладеним Договором поставки №37-0429 від 31.07.2020 в період дії такого договору, а саме з 31.07.2020 по 31.12.2020.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин щодо порушення саме відповідачем строків поставки товару, як і відмови останнього у відпуску позивачу товару за талонами у межах строку їх дії.

Що ж до визначення на існуючу судову практику в судових справах з аналогічними позовними вимогами справа №910/443/23 та №905/1377/24 то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" саме висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відтак, рішення Господарського суду міста Києва та Господарського суду Донецької області не є обов`язковими при застосуванні таких норм права судом першої інстанції.

Суд враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі №910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 визначила наступні критерії подібності правовідносин у розумінні норм процесуального законодавства.

Для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 389 (пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України; пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України) та пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України (пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України; пункту 5 частини першої статті 339 КАС України) таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями, з-поміж яких змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Судом встановлено, що умови договорів поставки у справах №910/443/23 та №905/1377/24, на які позивач звертає увагу суду, відрізняються від умов Договору поставки у справі що розглядається.

Так, у справі №910/443/23 п.1.1 Договору поставки було визначено, зокрема, що з моменту переходу права власності на товар він залишається на зберіганні у постачальника. Відпуск товару зі зберігання покупцеві здійснюється на підставі пред`явлених талонів на товар на АЗС постачальника або АЗС партнерів постачальника.

Пунктом 5.4 Договору визначено, що строк дії талонів - безстрокові, до їх повного використання покупцем.

У справі №905/1377/24 п.1.1 Договорів сторони погодили, що з моменту переходу права власності на паливо, паливо залишається на зберігання у продавця.

Крім того, відповідно до п.1.7 сторони погодили, що всі умови й місця зберігання палива продавець визначає самостійно без яких-небудь обмежень і погоджень із покупцем. Продавець має право здійснювати змішання палива, що перебуває на зберіганні, одного роду й однієї якості. Сторони визначили, що в рамках даного договору звичайним строком зберігання є період тривалістю до 306 календарних днів з моменту підписання кожної видаткової накладної на паливо й видачі талонів на паливо (з моменту надходження палива на зберігання), для кожної партії палива зазначеного в даній накладній. Початком обчислення строку виконання зобов`язання продавця відпустити паливо покупцеві по талонах є дата підписання сторонами видаткової накладної на паливо. Передача покупцеві палива зі зберігання без пред`явлення талона не здійснюється. У випадку, якщо покупець не скористається своїм правом одержати паливо в період звичайного строку зберігання (306 календарних дня), сторони прийшли до згоди, що паливо залишається на зберіганні в продавця на період не більше 6 строків зберігання (1836 календарних дня - зберігання понад звичайний строк зберігання) даний період є періодом, протягом якого в порядку ст.256 і ст.257 ГК України покупець має право висунути вимогу до продавця по поверненню палива. Після закінчення понад звичайний строк зберігання покупець втрачає право на це паливо.

Так, суд, у результаті аналізу змісту судових рішень у справі що розглядається та у справах №910/443/23 та №905/1377/24 дійшов висновку, що спірні правовідносини у вказаних справах є схожими, з огляду на предмет і підстави позову, вид договору, який став підставою виникнення правовідносин (договори купівлі-продажу та поставки), нормативно-правове регулювання. Однак, не є релевантними до обставин цієї справи за фактичними обставинами спору, зокрема і умовами договорів.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ГПК України).

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України кожна особа чи суб`єкт господарювання має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного та господарського законодавства.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотриманнястатті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі"("Kudla v. Poland", заява № 30210/96, § 158), 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України" ("Garnaga v. Ukraine", заява № 20390/07, § 29).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. ЄСПЛ у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ("Chahal v. the United Kingdom", заява № 22414/93, § 145) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Засіб захисту, що вимагається законом або договором, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення ЄСПЛ від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02, § 75)).

Таким чином, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

У рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" ЄСПЛ зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Конституційний Суд України в пункті 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (висновок викладений у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2023 у справі №903/933/21).

У справі, яка розглядається, позивач обрав спосіб захисту порушеного права у вигляді зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг» виконати умови договору купівлі-продажу No 37-0429 від 31.07.2020 та повернути зі зберігання і видати Донецькому обласному центру зайнятості, паливо (газ нафтовий скраплений) у кількості 280 літрів на підставі 28 талонів номіналом 10 літрів, який зберігається на АЗС ТОВ «Лівайн Торг».

В той же час, суд звертає увагу, що умовами Договору поставки No 37-0429 від 31.07.2020 не передбачено повернення майна зі зберігання.

Крім того, враховуючи встановлені судом обставини, що викладанні вище, задоволення позову Донецького обласного центру зайнятості не призведе до поновлення майнових прав позивача, що свідчить про неефективність обраного Позивачем способу захисту та наявність підстав для відмови в позові.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви Донецького обласного центру зайнятості (84331, Донецька область, м. Краматорськ, бул. Краматорський, буд. 41, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 47, офіс 503, ) про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано 19.02.2026.

Суддя А.Є. Соловйова