номер провадження справи 7/1/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.02.2026 Справа № 908/3242/24

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Лєскіної Ірини Євгенівни, за участі секретаря судового засідання Зеленцової Катерини Юріївни, розглянувши у судовому засіданні матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Тургут» про надання розстрочки виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025, з урахуванням постанови Центрального апеляційного суду від 24.12.2025

у справі № 908/3242/24

за позовом: Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 206, ідентифікаційний код юридичної особи в )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУРГУТ», (69035, м.Запоріжжя, вул. Перемоги, 131в, код ідентифікаційний код юридичної особи в )

про стягнення коштів

за участю представників учасників справи:

від позивача: Михайловський А.С., самопредставництво, посвідчення № 1107 від 17.02.2023,

від відповідача: Ткаченко О.С., ордер серія АР № 1215174 від 30.12.2024, посвідчення адвоката ЗП № 002739 від 22.02.2021.

УСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025 року у справі №908/3242/24 часткового задоволено позов Запорізької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУРГУТ» про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУРГУТ» на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 01.01.2021 по 29.02.2024 в розмірі 514 347 (п`ятсот чотирнадцять тисяч триста сорок сім) гривень 89 копійок. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУРГУТ» на користь Запорізької міської ради витрати на сплату судового збору в розмірі 6173 (шість тисяч сто сімдесят три) гривні 18 копійок. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.12.2025 року рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025 по справі № 908/3242/24 частково скасувано та ухвалено нове рішення. Позовну заяву Запорізької міської ради задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тургут» (69035, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 131в, ) на користь Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 206, ) доходу, отриманого від безпідставно набутого майна у сумі 687 018,83 грн (Шістсот вісімдесят сім тисяч вісімнадцять гривень 83 копійки). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тургут» (69035, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 131в, ) на користь Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 206, ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 8 244,22 грн (Вісім тисяч двісті сорок чотири гривні 22 копійки) та судовий збір за подання апеляційної скарги на суму 12 366,33 грн (Дванадцять тисяч триста шістдесят шість гривень 33 копійки). У решті позовних вимог відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 23.01.2026 року, судом видано накази на примусове виконання рішення суду.

На виконання зазначеного судового рішення 23.01.2026 видано відповідні накази.

До суду надійшла заява (зареєстрована в канцелярії суду вх. № 1872/08-08/26 від 26.01.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУРГУТ» про надання розстрочки виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025 у справі №908/3242/24.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.01.2026 заяву передано до розгляду судді Лєскіній І.Є.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.01.2026 вказану заяву прийнято до розгляду, судове засідання з розгляду заяви призначено на 10.02.2026 о 12 год. 00 хв., про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлено учасників справи.

Заявником у системі «Електронний суд» 09.02.2026 сформовано додаткові пояснення.

Запорізької міською радою у системі «Електронний суд» 29.01.2026 сформовано заперечення проти заяви про розстрочення виконання рішення суду. За результатами опрацювання фінансової звітності Відповідача, що міститься в інформаційно-аналітичній системі «Youcontrol» не вбачається обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Зокрема, станом на 31.12.2024 рік загальна вартість оборотних та необоротних активів склала приблизно 3 733 500 грн. При цьому, дебіторська заборгованість підприємства складає приблизно 138 тис грн. Відповідач має певні грошові кошти на своїх банківських рахунках. З матеріалів справи № 908/3242/24 вбачається, що у власності відповідача є нерухоме майно, яке ним же здається в оренду з метою отримання прибутку. Окремо звертає увагу суду на те, що за період з 2021 року по теперішній час відповідач взагалі не сплачує кошти за користування земельною ділянкою.

Із викладеного вбачається відсутність конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, у зв`язку з чим відсутні підстави для розстрочення виконання рішення суду. Просить суд відмовити у задоволенні заяви.

У судовому засіданні приймали участь представники стягувача та боржника (заявника).

Судом перевірені повноваження присутніх в судовому засіданні представників сторін.

Представник боржника підтримав подану заяву повністю з підстав, викладених у ній. Просив розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців, зі сплатою 58969,12 щомісячно, починаючи з дня прийняття ухвали про розстрочення виконання рішення суду.

За наслідками судового засідання постановлено ухвалу про відмову в задоволенні заяви, проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши заяву про надання розстрочки виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025, з урахуванням постанови Центрального апеляційного суду від 24.12.2025 у справі № 908/3242/24, заслухавши пояснення представників сторін, врахувавши заперечення стягувача, дослідивши та оцінивши докази, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з такого.

Стаття 129 Конституції України та ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до приписів частин 1, 2, 3 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Конституційний Суд України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У пункті 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року у справі №11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.

Тобто, можливість розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. (ч. 3 ст. 331 ГПК України).

Із системного аналізу вказаної норми вбачається, що підставою для розстрочки, відстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Питання про задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника і для стягувача.

Отже, питання щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватись господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Мотивуючи подану заяву, боржник зазначає таке.

Торгово-промислова палата України листом вих.№ 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р. офіційно засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), якими є військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Зазначені обставини діють з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення. Як зазначає Торгово-промислова палата України, вказаний лист призначений для загального використання з метою позбавлення обов`язкового звернення кожної особи до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП для отримання персонального підтвердження обставин форс-мажору.

Даний лист особа, яка порушує свої зобов`язання, у зв`язку із обставинами, пов`язаними із військовою агресією російської федерації проти України, в період дії введеного воєнного стану, має право використовувати як підтвердження обставин непереборної сили, які унеможливили виконання зобов`язань за умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів у встановлений термін, в тому числі для можливості обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань, вирішення спірних питань мирним шляхом тощо.

Прямий причинний зв`язок між підтвердженими Торгово-промисловою палатою України форс-мажорними обставинами та неможливістю Відповідача виконувати свої зобов`язання щодо сплати податків (плата за землю), зокрема, тих, що є предметом спору, підтверджується таким.

З початку повномасштабного вторгнення військ рф на територію України ТОВ «ТУРГУТ» значно втратило дохід, оскільки основною діяльністю товариства є здача в оренду власного нерухомого майна. Більшість орендарів з початком війни з`їхали через постійні обстріли м. Запоріжжя, та неможливість здійснювати свою діяльність.

Відповідно основний дохід у вигляді отримання орендної плати не справлявся, а витрати зі сплати комунальних платежів та податків товариством оплачувались.

Вказані обставини підтверджується фінансовою звітністю підприємства за 2022-2024 роки. Так дохід відповідача за 2022 рік складає 400,00 грн.; за 2023- 6388,00 грн.; за 2024 30 273,00 грн.

Наразі ситуація не є кращою, оскільки обстріли міста не припиняються та близькість до фронту також впливає на бізнес в місті. Проте відповідач вживає усіх залежних від нього заходів щодо здачі в оренду належного йому майна.

Відповідач не ухиляється від виконання свого обов`язку, проте має певні фінансові труднощі у сплаті такої заборгованості, оскільки за відсутності такого розстрочення відбудеться блокування банківських рахунків відповідача , що унеможливить здійснення останнім своєї діяльність та виконання взятих на себе зобов`язань.

За таких обставин, об`єктивно унеможливлені своєчасні та у повному обсязі розрахунки перед позивачем.

У судовому засідання представник боржника додатково пояснив, що строк, на який заявник просить розстрочити виконання судового рішення, визначений з урахуванням максимально можливого передбаченого законом строку. Пояснив, що боржник планує за час розстрочення акумулювати необхідні кошти.

На підтвердження викладених у заяві про розстрочку виконання рішення обставин заявник надав суду докази (документи у копіях): податкові декларації.

Оцінивши аргументи заявника та дослідивши надані ним докази, суд зазначає таке.

Загальновідомим є факт, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом на 30 діб, строк дії якого в подальшому продовжувався відповідними Указами Президента України та триває й на теперішній час.

Разом з цим, введення воєнного стану на території України не означає, що боржник не може здійснювати статутну діяльність та набувати кошти. Суд зазначає, що введення воєнного стану негативним чином впливає на можливість ведення господарської діяльності суб`єктами господарювання, не лише відповідача (боржника), але й позивача (стягувача).

Суд також бере до уваги, що заборгованість за договором поставки № 53-121-01-21-10478 від 21.07.2021, невиконання умов якого в частині оплати поставленого товару стало підставою для звернення позивача до суду та ухвалення рішення від 22.04.2024 у справі №908/403/24 про стягнення з відповідача коштів, виникла у грудні 2021 року, тобто до введення воєнного стану.

Сам по собі факт погіршення майнового стану заявника не може бути достатньою підставою, що ускладнює виконання рішення або робить його неможливим.

Складне фінансове становище ТОВ «ТУРГУТ, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для розстрочення виконання судового рішення.

Подібні висновки неодноразово викладались Верховним Судом у його постановах (до прикладу, у постанові від 15.03.2018 у справі № 910/8153/17, від 13.11.2018 у справі №910/2376/18 та інші).

Дане твердження також знаходить своє відображення в практиці Європейського суду з прав людини (яка на підставі ч. 4 ст. 11 ГПК України використовується судом як джерело права), відповідно до якої відсутність грошових коштів не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань (Справа «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 (заява №59498/00), Справа «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші).

Суд зазначає, що боржником не надано належних доказів, які б свідчили про його неплатоспроможність: зокрема, але не виключно, звіти про результати фінансової діяльності за період 2021 2024 років.

Заявником не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які б підтверджували його спроможність виконати судове рішення після надання розстрочення виконання.

Судом також враховано: матеріальні інтереси сторін, ступінь вини відповідача (боржника, заявника) у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави, нездійснення боржником жодних дій, спрямованих на навіть часткове виконання судового рішення (відсутність жодних перерахувань коштів стягувачу).

Суд також спирається на сталу практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру». А у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення. Тобто, довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Окрім того, довготривале не виконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки чи розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує (може порушити) основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

З огляду на викладене вище суд дійшов висновку про відсутність (станом на час постановлення цієї ухвали) правових підстав для задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025, з урахуванням постанови Центрального апеляційного суду від 24.12.2025 у справі №908/3242/24.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУРГУТ» (вх. № 1872/08-08/26 від 26.01.2026) про надання розстрочки виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025, з урахуванням постанови Центрального апеляційного суду від 24.12.2025 у справі № 908/3242/24, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до ст.ст. 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.02.2026.

Суддя І.Є. Лєскіна