ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2026 р. Справа№ 910/3798/25 (910/12094/25)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

Секретар судового засідання: Басараба К.Ю.

За участю представників учасників справи:

від ТОВ «Інтерполіхім»: Тихонов О.А. - за ордером серії ВВ №1046727 від 26.03.25

Розглянувши у відкритому судовому засіданні Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.10.2025 у справі № 910/3798/25 (910/12094/25) (суддя Яковенко А.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім»

про забезпечення позову

в межах справи № 910/3798/25 (910/12094/25)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес ОПТ»

2) ОСОБА_1

3) ОСОБА_2

про визнання недійсним правочину, зобов`язання повернути майно та витребування майна

в межах справи № 910/3798/25

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шакур»

про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2025 у справі № 910/3798/25 (910/12094/25) (суддя Яковенко А.В.) в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не доведено належними доказами те, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він може звернутися до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.10.2025 у справі № 910/3798/25 (910/12094/25) про відмову в забезпеченні позову; прийняти нове рішення про задоволення заяви ТОВ «Інтерполіхім» та забезпечити позов шляхом:

- накладення арешту на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер об`єкта 020; нежитлова будівля, склад мінеральних добрив загальною площею 2 376,7 кв. м., огороджена металевою огорожею; обладнано асфальтною площадкою; обладнано кран-балкою; обладнано під`їзною залізничною колією 371,05 погонних метрів по станції Бердичів «Коростенська дирекція залізничних перевезень Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» АТ«Укрзалізниця». Колія примикає до під`їзної колії ТзОВ «Вест-Ойл Груп» стрілочним переводом №2 межею та початком під`їзної залізничної колії ПК 0+00 є знак «Межа під`їзної колії» вістря вістряків стрілочного переводу №2. Під`їзна залізнична колія починається ПК 0+00 і закінчується ПК 3+71,05. Корисна довжина: від граничного стовпчика стрілочного переводу до тупикової призми ПУ3+71,05 становить 327,65 метрів. Адреса: Житомирська обл., Бердичівський р., тг Семенівська, Комплекс будівель і споруд №1 (колишня Іванковецька с/р), будинок 12;

- заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам здійснювати передачу у власність, у заставу, у користування та/або накладення будь-яких обтяжень наступного майна: під`їзна залізнична колія довжиною 904 погонних метри, що знаходиться у складі нерухомого майна - нежитлових будівель хімічної бази за адресою: Житомирська область, Баранівський район, с. Дубрівка, вул. Вокзальна, буд. 62. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206, нежитлові будівлі хімічної бази складаються з: вагової «А» - 33,1 кв.м., підвищений тупік, склад мінеральних добрив «В» - 1 258,2 кв.м., склад-навіс «Г», залізничний тупік (понижений), битові приміщення з прибудовою «Б» - 193,3 кв.м. Під`їзна залізнична колія колія примикає стрілочним переводом №15 до під`їзної колії ТОВ «Церсаеіт Мінералз» по станції Радулин, яка відноситься до виробничого підрозділу «Коростенська дирекція залізничних перевезень Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Початком та межею під`їзної колії є знак «Межа під`їзної колії», який встановлено на відстані 50,7 метра від вістря стрілочного переводу №15 (навпроти граничного стовпчика стрілочного переводу №15); під`їзна залізнична колія довжиною 1025,1 погонних метри, що знаходиться у складі нерухомого майна - комплексу нежитлових будівель за адресою: Житомирська область, Ружинський район, с. Зарудинці, вул. Залізнична, буд. 3б. Реєстраційний номер нерухомого майна 252, комплекс нежитлових будівель складається з: будівля вагової літ «А-1», загальною площею 37,4 кв.м., службова будівля літ. «Б-1» загальною площею 58,1 кв.м., будівля склад літ. «В-1», загальною площею 524,6 кв.м., будівля складу літ. «Г-1», загальною площею 892,8 кв.м., операторська будівля літ. «Д-1». Земельні ділянки місця розташування: кадастрові номери Житомирська обл., Ружинський р., с. Зарудинці, вулиця Залізнична, будинок 3б., земельні ділянки місця розташування: кадастрові номери :03:000:0119; :03:000:0121; :03:000:0122.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було достатньою мірою встановлено фактичні обставини, було залишено поза увагою надані позивачем докази, внаслідок чого висновки суду не відповідають вимогам чинного законодавства, обставинам справи, наявним документам та не узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду з питань вжиття заходів із забезпечення позову.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

10.12.2025 через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» в задоволенні апеляційна скарги поданої на ухвалу Господарського суду м. Києва від 24.10.2025 про відмову у забезпеченні позову у справі № 910/3798/25 (910/12094/25) та розгляд даної апеляційної скарги проводити без його участі.

11.12.2025 через систему «Електронний суд» від ОСОБА_2. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» в задоволенні апеляційна скарги на ухвалу Господарського суду м. Києва від 24.10.2025 про відмову у забезпеченні позову у справі № 910/3798/25 (910/12094/25) та розгляд апеляційної скарги проводити без її участі.

22.12.2025 через систему «Електронний суд» від розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Шакур» арбітражного керуючого Віскунова О.В. надійшли пояснення у справі.

22.12.2025 через систему «Електронний суд» від скаржника надійшла відповідь на відзиви на апеляційну скаргу, в якій останній зазначив, що наведені у відзивах на апеляційну скаргу доводи не можуть бути прийняті судом та підлягають відхиленню, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2025 апеляційну скаргу у справі № 910/3798/25 (910/12094/25) передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Отрюх Б.В., судді: Сотніков С.В., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 у справі № 910/3798/25 (910/12094/25) витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/3798/25 (910/12094/25) за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» про забезпечення позову в межах справи № 910/3798/25 (910/12094/25) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес ОПТ», 2) ОСОБА_1 , 3) ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину, зобов`язання повернути майно та витребування майна в межах справи № 910/3798/25 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шакур» про відкриття провадження у справі про банкрутство; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.10.2025 у справі № 910/3798/25 (910/12094/25) до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.

17.11.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/3798/25 (910/12094/25).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 у справі № 910/3798/25 (910/12094/25), серед іншого, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.10.2025 у справі № 910/3798/25 (910/12094/25) залишено без руху.

01.12.2025 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 у справі № 910/3798/25 (910/12094/25), серед іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.10.2025 у справі № 910/3798/25 (910/12094/25); розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.10.2025 у справі № 910/3798/25 (910/12094/25) призначено на 28.01.2026.

Порядок визначення/зміни складу господарського суду врегульовано ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

За змістом абз. 2 ч. 10 ст. 32 ГПК України якщо зі складу колегії суддів не може продовжувати розгляд справи суддя, який не є суддею-доповідачем у такій справі, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом, заміна такого судді з ініціативи судді-доповідача за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою з числа резервних суддів.

У разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження (ч. 14 ст. 32 ГПК України).

Згідно із підпунктом 17.4 пункту 17 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із цією редакцією Кодексу в частині порядку визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, але не довше, ніж три місяці з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу, здійснюється за допомогою автоматизованої системи документообігу суду за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/238/26 від 21.01.2026 у зв`язку із перебуванням судді Сотнікова С.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/3798/25 (910/12094/25).

Згідно з витягом до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2026 апеляційну скаргу у справі № 910/3798/25 (910/12094/25) передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.10.2025 у справі № 910/3798/25 (910/12094/25) прийнято до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.

Явка представників учасників справи

28.01.2026 у судове засідання з`явився представник скаржника, інші представники учасників справи в судове засідання не з`явилися, про час, місце та дату судового засідання повідомлялись завчасно та належним чином.

Крім того, у поданих відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили розгляд справи проводити без їхньої учасні.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 «Мороз та інші проти України» та інші).

Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду апеляційних скарг по суті за участю представника скаржника.

Позиції учасників справи

У судовому засіданні 28.01.2026 представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» про забезпечення позову.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Із матеріалів справи вбачається, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/3798/25 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерполіхім" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур" (після зміни найменування - Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес ОПТ").

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерполіхім" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес ОПТ", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину, зобов`язання повернути майно та витребування майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначено на 15.12.2025.

Крім того, до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерполіхім" про забезпечення позову, за змістом якої просить:

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна:

- реєстраційний номер об`єкта 020; нежитлова будівля, склад мінеральних добрив загальною площею 2 376,7 кв. м., огороджена металевою огорожею; обладнано асфальтною площадкою; обладнано кран-балкою; обладнано під`їзною залізничною колією 371,05 погонних метрів по станції Бердичів «Коростенська дирекція залізничних перевезень Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» АТ«Укрзалізниця». Колія примикає до під`їзної колії ТзОВ «Вест-Ойл Груп» стрілочним переводом №2 межею та початком під`їзної залізничної колії ПК 0+00 є знак «Межа під`їзної колії» вістря вістряків стрілочного переводу №2. Під`їзна залізнична колія починається ПК 0+00 і закінчується ПК 3+71,05. Корисна довжина: від граничного стовпчика стрілочного переводу до тупикової призми ПУ3+71,05 становить 327,65 метрів. Адреса: Житомирська обл., Бердичівський р., тг Семенівська, Комплекс будівель і споруд №1 (колишня Іванковецька с/р), будинок 12.

2. Заборонити ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам здійснювати передачу у власність, у заставу, у користування та/або накладення будь- яких обтяжень наступного майна:

- під`їзна залізнична колія довжиною 904 погонних метри, що знаходиться у складі нерухомого майна - нежитлових будівель хімічної бази за адресою: Житомирська область, Баранівський район, с. Дубрівка, вул. Вокзальна, буд. 62. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206, нежитлові будівлі хімічної бази складаються з: вагової «А» - 33,1 кв.м., підвищений тупік, склад мінеральних добрив «В» - 1 258,2 кв.м., склад-навіс «Г», залізничний тупік (понижений), битові приміщення з прибудовою «Б» - 193,3 кв.м. Під`їзна залізнична колія колія примикає стрілочним переводом №15 до під`їзної колії ТОВ "Церсаеіт Мінералз" по станції Радулин, яка відноситься до виробничого підрозділу «Коростенська дирекція залізничних перевезень Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Початком та межею під`їзної колії є знак "Межа під`їзної колії", який встановлено на відстані 50,7 метра від вістря стрілочного переводу №15 (навпроти граничного стовпчика стрілочного переводу №15);

- під`їзна залізнична колія довжиною 1025,1 погонних метри, що знаходиться у складі нерухомого майна - комплексу нежитлових будівель за адресою: Житомирська область, Ружинський район, с. Зарудинці, вул. Залізнична, буд. 3б. Реєстраційний номер нерухомого майна 252, комплекс нежитлових будівель складається з: будівля вагової літ «А-1», загальною площею 37,4 кв.м., службова будівля літ. «Б-1» загальною площею 58,1 кв.м., будівля склад літ. «В-1», загальною площею 524,6 кв.м., будівля складу літ. «Г-1», загальною площею 892,8 кв.м., операторська будівля літ. «Д-1». Земельні ділянки місця розташування: кадастрові номери Житомирська обл., Ружинський р., с. Зарудинці, вулиця Залізнична, будинок 3б., земельні ділянки місця розташування: кадастрові номери :03:000:0119; :03:000:0121; :03:000:0122.

Обґрунтовуючи звернення з даною заявою до суду позивач зазначає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду за наслідками розгляду його позову, оскільки відповідачі намагаються зберегти майно в своїй власності.

За наслідками розгляду вищевказаної заяви, місцевим господарським судом постановлено судове рішення, яке наразі оскаржується в апеляційному порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову. Тобто предметом розгляду є питання наявності або відсутності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за своєю правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України.

Згідно з положеннями цієї статті господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з положень статей 136, 137 ГПК України, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з пунктами 1, 2,4,6 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

За приписами ч. 4 ст. 137 ГІІК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків накладення арешту на майно та (або) грошові кошти відповідача або заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.

За змістом статей 136, 137 ГПК України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а докази мають відповідати вимогам встановленими статями 76-79,80, 91, 96 ГПК України.

При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Подібних висновків дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 15.09.2023 року у справі №917/453/23.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

При цьому, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18 та у постановах Верховного Суду від 25.02.2019 року у справі №924/790/18, від 11.10.2019 року у справі №910/4762/19 та від 06.04.2020 року у справі №203/1491/19.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

При цьому, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Як встановлено судом та було зазначено вище, що у даному випадку, необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовується заявником тим, що існують ризики відчуження спірного майна, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і зробити неможливим ефективний захист суб`єктивних прав та інтересів позивача.

В той же час, саме лише посилання заявника на відповідні обставини, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Так, за приписами статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, матеріали заяви про забезпечення позову не містять доказів вчинення відповідачами активних дій, спрямованих на відчуження або втрату спірного майна.

Відтак, подана позивачем заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб та імовірності утруднення виконання рішення господарського суду в разі їх невжиття.

Тобто, заявником не доведено належними доказами те, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він може звернутися до суду.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що правові підстави для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» про забезпечення позову відсутні, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Твердження апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків, викладених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 24.10.2025 у справі №910/3798/25 (910/12094/25), а отже, у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» необґрунтованою та такою, що не підлягають задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 24.10.2025 у справі № 910/3798/25 (910/12094/25) підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання апеляційної скарги, у відповідності до статті 129 ГПК України, судом покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 255, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерполіхім» залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.10.2025 у справі № 910/3798/25 (910/12094/25) залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційних скарг розподіляється відповідно до ст. ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.

4. Справу № 910/3798/25 (910/12094/25) повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено та підписано 16.02.2026.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко