ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2026 р. Справа №910/9501/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.

представники сторін:

від позивача: Ольховик-Красільнікова Л.П.

від відповідача: Шевченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Стрижак Віти Павлівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 (повний текст складено 26.11.2025)

у справі №910/9501/25 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Стрижак Віти Павлівни

до Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"

про визнання дій незаконними та стягнення 59 105,68 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особи-підприємець Стрижак Віта Павлівна звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк", Банк) про визнання незаконними дії АТ КБ "Приватбанк" щодо списання з належного ФОП Стрижак В.П. рахунку НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 33 092,24 грн, відповідно до меморіального ордера від 08.12.2021 №L1208F9KY4, у розмірі 247,77 грн, відповідно до меморіального ордера від 08.12.2021 №L1208F9L0K та у розмірі 1 690,67 грн, відповідно до меморіального ордера від 19.01.2022 №M0119VE5Q2, а також стягнення з відповідача 35 030,68 грн безпідставно набутих грошових коштів, 20 251,59 грн інфляційних втрат та 3 823,41 грн трьох процентів річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно здійснив списання коштів з рахунку ФОП Стрижак В.П., відкритого в АТ КБ "Приватбанк", в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10.09.2007, строк давності щодо повернення якої, відповідно до положень пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на дату укладення кредитного договору) минув.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/9501/25 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи встановлені при розгляді справи обставини, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ФОП Стрижак В.П. звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/9501/25 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги ФОП Стрижак В.П. посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, і є таким, що підлягає скасуванню.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2025 апеляційну скаргу ФОП Стрижак В.П. у справі №910/9501/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2025 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

02.01.2026, через систему "Електронний суд", скаржницею подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Судді Сітайло Л.Г. та Буравльов С.І. перебували у відпустках з 29.12.2025 до 09.01.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Стрижак В.П. на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/9501/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 11.02.2026. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9501/25. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 29.01.2026.

29.01.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/9501/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 задоволено заяву представника ФОП Стрижак В.П. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 задоволено заяву представника АТ КБ "Приватбанк" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

28.01.2026, через систему "Електронний суд", відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ФОП Стрижак В.П., а рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/9501/25 залишити без змін.

Так, відповідач зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення від 12.11.2025 у справі №910/9501/25, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті. Місцевим господарським судом надана належна оцінка преюдиційним обставинам, що забезпечує єдність судової практики та запобігає появі протилежних за змістом судових рішень.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 11.02.2026 з`явилися представники сторін.

Представник позивачки у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив її задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/9501/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/9501/25 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

08.12.2021, на підставі меморіальних ордерів №L1208F9KY4 та №L1208F9L0K, з банківського рахунку ФОП Стрижак В.П. № НОМЕР_1 відповідачем списано грошові кошти у сумі 33 092,24 грн та 247,77 грн відповідно. Призначення платежу - автоматичне погашення простроченої заборгованості.

19.01.2022, на підставі меморіального ордера №M0119VE5Q2, відповідачем списано з банківського рахунку позивача № НОМЕР_1 1 690,67 грн. Призначення платежу - автоматичне погашення простроченої заборгованості.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ФОП Стрижак В.П. у 2022 році звернулася до господарського суду з позовною заявою до АТ КБ "Приватбанк", у якій просила визнати незаконними дії Банку щодо списання коштів з належного їй рахунку та стягнути з АТ КБ "Приватбанк" на її користь безпідставно списані кошти на загальну суму 35 030,68 грн. Як зазначає позивачка, вказані позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем списано кошти в односторонньому порядку без згоди позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі №904/166/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2023, у задоволенні позовних вимог ФОП Стрижак В.П. відмовлено.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка зазначає, що з вказаного рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі №904/166/22 вона дізналася, що грошові кошти Банком списано з поточного рахунку позивача на погашення заборгованості Стрижак В.П. за кредитним договором від 10.09.2007, за яким Банк ще у 2013 році вживав заходи щодо стягнення з фізичної особи Стрижак В.П. заборгованості, на підтвердження чого позивачкою надано заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.11.2013 у справі №208/6751/13-ц. Так, позивачка стверджує, що стягнення коштів відбулось за договором споживчого кредиту, оскільки кредитний договір від 10.09.2007 укладений між Банком та позивачкою як фізичною особою. Відтак, посилаючись на положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, позивачка вказує, що відповідач порушив приписи вказаного Закону, оскільки здійснив списання коштів за споживчим кредитом, строк давності якого минув, а отже набув кошти без достатньої правової підстави. Крім того, позивачка зазначає про неможливість встановлення періоду, за який відповідачем стягнуто заборгованість та склад самої заборгованості, яку Банк визначив на власний розсуд.

З урахуванням зазначеного, позивачка просить визнати відповідні дії Банку щодо списання коштів з рахунку ФОП Стрижак В.П. незаконними та стягнути безпідставно збережені кошти у розмірі 35 030,68 грн, а також нараховані за прострочення повернення цих коштів три проценти річних у розмірі 3 823,41 грн та інфляційні втрати в сумі 20 251,59 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та оцінка аргументів учасників справи

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

За приписами частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 10.09.2007 Стрижак В.П. укладено з Банком кредитний договір, шляхом заповнення позивачкою заяви-приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, відповідно до якого Стрижак В.П. отримала кредит у розмірі 8 000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки.

Крім того, 14.01.2021 Стрижак В.П. підписала анкету-заяву клієнта - фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції чинній на дату підписання цього документа, чим надала свою згоду на те, що ця анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг.

Цього ж дня (14.01.2021) позивачкою підписано анкету-заяву клієнта - фізичної особи-підприємця або особи, яка провадить незалежну професійну діяльність про приєднання до умов і правил надання банківських послуг.

Зі змісту анкети-заяви вбачається, зокрема, що позивачка підписанням цього документа, на підставі статті 634 ЦК України, приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "Приватбанк", що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цього документа, та надала згоду на те, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг.

Згідно зі статтею 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статтею 1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Пунктом 1.38 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (чинного на момент списання коштів) визначено, що списання договірне - це списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Платник, при укладенні договорів з банком, має право передбачити договірне списання грошей зі своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб (пункт 26.1 статті 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Відповідно до пункту 26.4 статті 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів" у разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг.

Пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 №22 (чинної на момент списання коштів), визначено, що списання договірне (далі - договірне списання) - це списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Згідно з пунктом 6.5 вказаної Інструкції, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що Банк не може списувати грошові кошти з рахунка клієнта без його розпорядження, крім випадків - наявності рішення суду про таке стягнення, встановлення такого права законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Як вбачається з анкети-заяви від 10.09.2007, Стрижак В.П. надала згоду, що сплата заборгованості за кредитним лімітом може здійснюватись як шляхом внесення коштів на картку клієнта, так і списанням банком коштів з платіжної картки.

З Умов та правил надання банківських послуг (у редакції, чинній на момент приєднання Стрижак В.П. за заявою від 10.09.2007) вбачається, що пунктом 4.6 вказаних Умов та правил передбачено обов`язок Банку за дорученням клієнта здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, які належать до оплати Банку за цим договором, за настанням термінів платежів, а також списання грошових коштів з карткового рахунку у випадку настання термінів платежів по іншим договорам клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту карткового рахунку. Списання коштів з будь-якого рахунку клієнта, відкритого Банком, оформлюється меморіальним ордером.

Згідно з пунктом 1.1.3.1.6 Умов та правил надання банківських послуг, які діяли станом на дату підписання анкети-заяви позивачем як фізичною особою 14.01.2021, клієнт доручає банку списувати кошти з рахунків клієнта у межах сум, що підлягають сплаті банку за договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з рахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), а також при ініціюванні клієнтом валютних операцій із купівлі, продажу, обміну безготівкової іноземної валюти через платіжні пристрої, у межах платіжного ліміту рахунка.

Банк списує кошти у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунка клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості за договором або в розмірі, який ініційовано клієнтом в платіжному пристрої в іноземній валюті/національній валюті України, і купує/продає іноземну валюту на Міжбанківському валютному ринку України за обмінним курсом банку на дату її проведення, з відшкодуванням банку витрат на оплату зборів, комісій і вартості наданих послуг, що діють на дату і час проведення банком операції. Курс купівлі/продажу, чинний на момент обробки операцій Банком, може не збігатися з курсом, що діяв під час її здійснення. Курсова різниця, що виникла внаслідок цього, не може бути предметом претензії з боку клієнта. Банк має право для інформування клієнта про здійснені банком валютні операції направляти клієнту повідомлення, використовуючи на розсуд банку будь-які канали зв`язку, передбачені в пункті 1.1.3.2.1 договору.

Відповідно до пункту 3.1.1.9.2 Умов і правил надання банківських послуг (в частині умов, що стосуються юридичних осіб), клієнт доручає банку списувати грошові кошти з усіх своїх поточних рахунків (в т.ч. тих, що будуть відкриті в майбутньому), в межах сум, що підлягають сплаті Банку, згідно з цим договором, а також за іншими договорами, укладеними між клієнтом та банком, при настанні термінів платежів (здійснювати договірне списання). Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку, при цьому оформляється меморіальний ордер. Списання грошових коштів за іншими договорами здійснюється відповідно до умов цих договорів.

З огляду на наведене вбачається, що як умовами зазначених договорів, укладених між банком та клієнтом, так і наведеними нормами права передбачена можливість під час обслуговування клієнта здійснювати списання заборгованості, яка може виникнути у клієнта перед банком.

Факт укладення між Стрижак В.П. та відповідачем кредитного договору, а також те, що позивачка дійсно допустила неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, підтверджується наданим відповідачем до матеріалів справи розрахунком заборгованості та позивачкою не спростовано.

З матеріалів справи вбачається, що кошти Банком списано на підставі меморіальних ордерів від 08.12.2021 та від 19.01.2022 на погашення простроченої заборгованості Стрижак В.П. за кредитним договором від 10.09.2007.

Крім того, дані обставини, а також обставини щодо укладення між сторонами договорів про надання банківських послуг, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 та постанові Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 у справі №904/166/22 між тими ж сторонами, які набрали законної сили.

За приписами частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Таким чином, судові рішення у справі №904/166/22, які набрали законної сили у встановленому законом порядку, не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі між тими самими сторонами, не можуть їм суперечити.

При цьому, відповідно до частини 7 статті 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Аналізуючи положення частини 7 статті 75 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 дійшла висновку, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

У постанові від 01.09.2020 у справі №907/29/19 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

Водночас, з огляду на встановлені обставини справи та умови, до яких приєднався позивач шляхом підписання відповідних заяв-приєднання до Умов та правил надання банківських послуг як у 2007 році, так і у 2021 році, колегія суддів, як і суд першої інстанції, погоджується з висновком судів у справі №904/166/22, що списання Банком коштів з рахунку позивача здійснене з дотриманням умов договору надання банківських послуг та вимог законодавства і такі кошти не можуть вважатися набутими безпідставно у розумінні статті 1212 ЦК України.

При цьому, законодавство не містить заборони щодо здійснення списання Банком коштів з поточного рахунку фізичної особи-підприємця для погашення заборгованості цієї фізичної особи, тоді як Умови і Правила надання банківських послуг прямо передбачають можливість Банку здійснювати таке списання з будь-яких рахунків особи.

Щодо посилань скаржниці на неврахування відповідачем положень пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору та списання коштів поза межами строків давності, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 7 частини 11 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору у 2007 році), якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов`язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення.

При цьому кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Однак, починаючи з 10.06.2017 стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" викладена у новій редакції та вищевказана заборона вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, скасована.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Так, дії Банку зі списання коштів відбулись 08.12.2021 та 19.01.2022, і у цей період відповідної заборони на повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, не існувало.

До того ж, як встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 у справі №904/166/22, та вбачається з матеріалів справи, договірне списання здійснене не лише на підставі договору від 10.09.2007, а й на підставі договорів, укладених 14.01.2021, до яких вимоги Закону України "Про захист прав споживачів" не застосовуються.

Таким чином, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/9501/25 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ФОП Стрижак В.П. задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на ФОП Стрижак В.П.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Стрижак Віти Павлівни на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/9501/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/9501/25 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Стрижак Віту Павлівну.

4. Матеріали справи №910/9501/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 18.02.2026.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов