ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/938/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, О.Ю. Аленіна,

секретар судового засідання І.С. Мисько,

за участю представників сторін:

від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради: А.Г. Бондар

від Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України: В.В. Лисевич

від Одеської міської ради: А.О. Каланжова

від Одеського національного університету імені І.І. Мечникова: Д.А. Постіна

від Міністерства освіти і науки України: не з`явився

від Фонду державного майна України: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2025 (суддя Н.В. Рога, м.Одеса, повне рішення складено 07.10.2025)

у справі №916/938/25

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до відповідача: Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Одеської міської ради

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1)Одеського національного університету імені І.І. Мечникова

2)Міністерства освіти і науки України

3)Фонду державного майна України

про виселення,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог. Коротка історія справи

У березні 2025 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України про виселення з нежитлового приміщення першого та другого поверхів і підвалу, загальною площею 317,47 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Позовні вимоги мотивовані тим, що укладений між сторонами договір оренди припинив свою дію 08.10.2020 у зв`язку із закінчення строку, на який його було укладено, та, відповідно, у відповідача відсутні правові підстави для користування спірним нежитловим приміщенням.

17.03.2025 за вказаною позовною заявою Господарським судом Одеської області відкрито провадження у справі №916/938/25, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.04.2025 залучено до участі у справі Одеський національний університет імені І.І. Мечникова, Міністерство освіти і науки України, Фонд державного майна України в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, та Одеську міську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.09.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Відмову у задоволенні позову суд мотивував тим, що нежитлові приміщення першого, другого поверхів та підвалу, загальною площею 317,37 кв.м, розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Преображенська, 18, є державною власністю, входять до сфери управління Міністерства освіти та науки України, з огляду на що суд дійшов висновку про відсутність порушеного права Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Департамент комунальної власності Одеської міської звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Одеської області від 19.09.2025 у даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт послався на те, що територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради набула право власності на нерухоме майно, що є предметом спору, у встановленому законом порядку, водночас відповідач жодним доказом не довів, що нежитлові приміщення першого та другого поверхів і підвалу, загальною площею 317,47 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, та будівля загальною площею 637 кв.м, яка закріплена за ним на праві господарського відання відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 29.09.2016 №1164, є одними і тими самими приміщеннями.

Скаржник зауважив на тому, що відповідач, укладаючи договір оренди, а також численні додаткові угоди щодо продовження терміну дії даного договору, погоджувався з його змістом та не піддавав сумнівам те, що спірні приміщення є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, а також відповідач не заперечував наявності відповідних повноважень у Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради на укладення вказаного договору.

Оскільки договір оренди припинив свою дію 08.10.2020, а відповідач не звертався до позивача із заявою про продовження строку дії даного договору у визначений Законом України «Про оренду державного та комунального майна» строк, апелянт наполягає на тому, що у відповідача відсутні правові підстави для користування спірним майном, а тому позовні вимоги про виселення є законними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позиція Одеської міської ради щодо апеляційної скарги

Одеська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу по просила апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що з урахуванням діючого на той час законодавства України територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради на законних підставах набула право власності на нежитлове приміщення першого, другого поверхів та підвалу, загальною площею 317,47 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, водночас Фізико-хімічний інститут протягом більш ніж 20 років орендував вказане приміщення та, укладаючи чергове додаткове погодження про продовження строку дії даного договору, погоджувався з тим, що вказані приміщення є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, і лише зі спливом 20-ти річного терміну відповідач з незрозумілих причин вирішив, що дані приміщення є державною власністю, що свідчить про суперечливу поведінку відповідача у спірних правовідносинах, що є неприпустимим.

Позиція Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач зазначив, що майно закладів вищої освіти, і, зокрема, Одеського національного університету імені І.І. Мечникова (тоді Одеського державного університету ім. І. І. Мечникова) не належить до майна, що передається до комунальної власності згідно з положеннями Закону України «Про власність» від 07.02.1991 №697-XII, постанови Кабінету Міністрів України «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» від 05.11.1991 №311.

Одеському національному університету імені І. І. Мечникова було передано об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, що, згідно з положеннями чинного на той момент законодавства, визначається майном університету (майном закладу вищої освіти), внаслідок чого вказаний об`єкт перейшов у загальнодержавну, а пізніше державну власність (у відповідності з положеннями статті 326 Цивільного кодексу України).

При цьому відповідач зауважив на тому, що самого посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 «Про розмежування державного майна між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» та рішення Одеської обласної ради народних депутатів «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» від 25.11.1991 №266-ХХІ, за відсутності доказів приймання-передачі конкретного об`єкту нерухомого майна (за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18), недостатньо для встановлення права комунальної власності на відповідний об`єкт.

Об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, площею 637 кв.м, перебуває на балансі та в господарському віданні Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, у державній власності в управлінні Міністерства освіти і науки України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності.

Щодо орендних правовідносин інститут зазначив, що суперечлива поведінка відповідача, про яку вказує апелянт, не може змінювати речові права Одеського національного університету імені І.І. Мечникова як третьої особи і самостійного суб`єкта правовідносин, а так само не може змінювати правовий титул майна, і не є підтвердженням речових прав Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на об`єкт нерухомого майна.

Позиція Одеського національного університету імені І.І. Мечникова щодо апеляційної скарги

Університет у відзиві на апеляційну скаргу просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, наголошуючи на відсутності документів, що підтверджували б приймання-передачу спірного об`єкту та на тому, що рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.09.2004 №586 «Про реєстрацію об`єкта комунальної власності м. Одеси», на яке посилається скаржник, не є правовстановлюючим документом на об`єкти, вказані у ньому, та не підтверджує перехід об`єкта у комунальну власність.

Третя особа підкреслила, що майно Одеського національного університету імені І.І. Мечникова як майно (матеріально-технічна база) закладу вищої освіти не належало до категорії «житлового та нежитлового фонду місцевих Рад народних депутатів», а є об`єктом освіти, і у відповідності з положеннями Закону України «Про власність», постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», перейшло у державну власність.

Щодо тотожності об`єкту нерухомого майна Університет зазначив, що виходячи з матеріалів справи, зокрема, рішення Виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів трудящих №265 від 05.04.1962 та акту приймання-передачі від 30.08.1962, до Одеського національного університету імені І.І. Мечникова перейшли речові права на весь спірний об`єкт нерухомого майна. Площа нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, що перебуває в державній власності, поглинає заявлені скаржником 317,47 кв.м, при цьому скаржник не індивідуалізував належним чином об`єкт, на який претендує, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що дозволяли б виокремити 317,47 кв.м, заявлені позивачем, як окремий об`єкт.

Універститет зазначив, що статус орендодавця сам по собі не є підтвердженням права власності чи іншого речового права на майно. Крім цього, посилання скаржника на суперечливу поведінку відповідача також не є підтвердженням наявності у скаржника права власності чи іншого речового права щодо спірного об`єкту нерухомого майна, і так само не є підставою для зміни правового титулу майна.

Одеський національний університет імені І.І. Мечникова з часу передачі відповідного об`єкту нерухомого майна у 1962 році повною мірою виконував і виконує правомочності з володіння, користування та розпорядження майном в межах, передбачених наданими речовими правами. Зокрема, Університет використовував вказане майно для розміщення власної науково-дослідної лабораторії, пізніше виступав орендодавцем приміщень на підставі договору оренди нежитлових приміщень, утримував і утримує майно, а також здійснює заходи щодо оформлення свого речового права на відповідний об`єкт, що підтверджується матеріалами справи.

Позиція Міністерства освіти і науки України щодо апеляційної скарги

Міністерство просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що наказ Міносвіти від 29.09.2016 №1164 «Про закріплення державного майна за Одеським національним університетом імені І.І. Мечникова» є чинним та не скасованим, в силу приписів статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», статті 70 Закону України «Про вищу освіту», спірне майно належить до матеріально-технічної бази закладу вищої освіти, є державним майном, та Міносвіти не погоджувало передачу в комунальну власність та/або вилучення спірного майна, яке призначено для забезпечення потреб закладу освіти - Інституту.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційну скаргу зареєстровано судом 17.10.2025 за вх.№4157/25.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, О.Ю. Аленіна.

17.10.2025 відділом документообігу (канцелярією) Південно-західного апеляційного господарського суду складено акт про те, що під час реєстрації апеляційної скарги у справі №916/938/25, надісланої Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, виявлено недоліки, а саме: в апеляційній скарзі оскаржується рішення Господарського суду Одеської області від 19.09.2025, проте згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень судове рішення у справі №916/938/25 ухвалене 29.09.2025.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2025 у справі №916/938/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/938/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

24.10.2025 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2025 у справі №916/938/25. Встановлено учасникам справи строк до 14.11.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги призначено на 16.12.2025 о 12:00 год.

30.10.2025 Міністерство освіти і науки України через систему «Електронний суд» надало відзив на апеляційну скаргу (вх.№4157/25/Д1 від 30.10.2025).

04.11.2025 Фізико-хімічний інститут захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України через систему «Електронний суд» надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№4157/25/Д2 від 04.11.2025).

04.11.2025 Одеський національний університет імені І.І. Мечникова через систему «Електронний суд» надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№4157/25/Д3 від 04.11.2025).

10.11.2025 Одеська міська рада через систему «Електронний суд» надала відзив на апеляційну скаргу (вх.№4157/25/Д4 від 10.11.2025).

Між тим, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги, судове засідання у призначений день та час не відбулось, про що помічником судді складено відповідну довідку.

Після усунення обставин, які зумовили неможливість проведення судового засідання, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.12.2025, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, вирішено розглянути апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2025 у справі №916/938/25 поза межами строку, встановленого у частині першій статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк. Повідомлено учасників справи про те, що наступне судове засідання з розгляду апеляційної скарги відбудеться 09.02.2026 о 12:00 год.

Фонд державного майна України не скористався своїм процесуальним правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу позивача, а також не реалізував своє право участі у судовому засіданні апеляційної інстанції, про дату, час та місце проведення якого був повідомлений належним чином.

Міністерство освіти і науки України про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлено належним чином, проте участі не брало.

Відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України участь у судових засіданнях учасників справи - це право, а не обов`язок, якщо інше не визначено законом.

Апеляційний суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови учасникам для представлення своєї позиції, тоді як відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, обов`язкова явка учасників справи в судове засідання апеляційної інстанції Південно-західним апеляційним господарським судом не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представників третіх осіб, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Фактичні обставини справи

07.05.1999 на підставі розпорядження голови міськвиконкому від 07.05.1999 №490-01р між Представництвом по управлінню комунальної власності Одеської міської ради (орендодавцем) та Фізико-хімічним інститутом захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України (орендарем) було укладено договір оренди №122/1, предметом якого, відповідно до пункту 1.1. договору, є передача у строкове платне користування приміщення першого, другого поверхів та підвалу, загальною площею 317,47 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул.Преображенська, 18. Строк дії договору оренди визначено до 07.05.2004 (пункт 1.2. договору).

Додатковим погодженням від 26.06.2004 (пункт 1) продовжено термін дії договору №122/1 до 01.05.2005 на підставі листа орендаря від 23.04.2004 01-14/3864. Окрім того, пунктом 2 цього додаткового погодження визначено, що у зв`язку із затвердженням розпорядженням міського голови №770 від 20.07.2001 нової редакції договору оренди, сторони домовилися переукласти договір оренди №122/1 від 07.05.1999 у новій редакції з 29.06.2004.

У подальшому, 29.06.2004 сторони уклали договір оренди у новій редакції, відповідно до умов пункту 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення першого та другого поверхів і підвалу, загальною площею 317,47 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, для використання під лабораторії, курси підвищення кваліфікації. Згідно із пунктом 1.2. цього договору термін його дії становить до 01.05.2005.

Надалі між сторонами договору укладено низку додаткових угод до нього, а саме:

-додатковим погодженням №1 від 13.07.2005 продовжено термін дії договору до 01.04.2006;

-додатковим погодженням №3 від 04.04.2006 продовжено термін дії договору до 01.03.2007;

-додатковим погодженням №4 від 02.04.2007 продовжено термін дії договору до 01.04.2008 та зобов`язано орендаря нести додаткові зобов`язання, пов`язані з охороною та використанням пам`ятника містобудування та архітектури;

-додатковим погодженням №5 від 20.05.2008 продовжено термін дії договору до 19.05.2009;

-додатковим погодженням №6 від 20.05.2009 продовжено термін дії договору до 19.05.2010;

-додатковим погодженням №7 від 21.05.2010 продовжено термін дії договору до 21.05.2012;

-додатковим погодженням №8 від 13.06.2012 продовжено термін дії договору до 12.05.2015 та змінено назву орендаря з «Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради» на «Департамент комунальної власності Одеської міської ради»;

-додатковим договором №9 від 29.09.2014 назву орендаря замінено на «Фізико-хімічний інститут захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України;

-додатковим договором №10 від 30.04.2015 продовжено термін дії договору до 30.03.2018 та внесено зміни щодо цільового призначення, а саме: для використання під розміщення організації;

-додатковим договором №12 від 30.03.2018 продовжено термін дії договору до 30.04.2019;

-додатковим договором №13 від 08.10.2019 продовжено термін дії договору до 08.10.2020.

Також з матеріалів справи вбачається, що листом від 11.04.2019 №32-40 Одеським національним університетом ім. І.І.Мечникова повідомлено Департамент комунальної власності Одеської міської ради про те, що нежитлове приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, знаходиться на балансі Університету, і що вимоги Департаменту про звільнення Фізико-хімічним інститутом захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України вказаного нерухомого майна не відповідає вимогам законодавства України. Додатком до вказаного листа була копія наказу Міністерства освіти і науки України від 29.09.2016 №1164, відповідно до якого вищевказаний об`єкт закріплено на праві господарського відання за Одеським національним університетом імені І.І. Мечникова.

У подальшому на адресу позивача також надійшли листи Одеського національного університету ім. І.І.Мечникова від 11.11.2024 №06.09-01-2477 (вх. №01-14/1944 від 15.11.2024) та від 23.12.2024 №01-01-2845 (вхід № 01-14/2166 від 24.12.2024р.) відносно приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, з яких вбачається, що об`єкт за вказаною адресою перебуває на балансі Одеського національного університету імені 1.1.Мечникова.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 №266-ХХІ затверджений Перелік державного майна, що передано у власність Одеської обласної ради, та Перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування.

Згідно із пунктом 1 розділу «Житлово-комунальне господарство» додатку 2 до вказаного рішення у комунальну власність адміністративно-територіальної одиниці м. Одеси передано весь житловий та нежитловий фонд місцевих Рад народних депутатів.

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.09.2004 №586 «Про реєстрацію об`єкта комунальної власності м. Одеси», прийнятим на підставі зазначеного вище рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991, статей 29, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5, розпорядження Одеського міського голови від 23.05.2002 №715-01р, Комунальному підприємству «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» доручено провести технічну інвентаризацію об`єктів нежитлового фонду комунальної власності, в переліку яких, серед іншого, зазначено приміщення першого, другого поверхів та підвалу, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, яке є предметом спору.

Згідно листа Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 31.08.2004 №6623, станом на 21.08.2004 будівля, розташована за адресою: вул. Преображенська, 18, м. Одеса, зареєстрована за Виконкомом Водно-транспортної райради депутатів трудящих відповідно до рішення Виконкому Водно-транспортної райради №159 від 22.11.1948.

Департаментом комунальної власності Одеської міської ради 25.12.2024 здійснено комісійне обстеження об`єкту оренди, але доступ до об`єкту не надано, про що складено акт обстеження, додатком до якого є матеріали фотофіксації.

Звертаючись з позовом, позивач зазначав, що згідно із підпунктом «в» 2.4.1. Положення про Департамент комунальної власності Одеської міської ради саме на Департамент покладено здійснення повноважень орендодавця майна комунальної власності територіальної громади міста Одеси, а також контролю за повнотою та своєчасністю внесення орендної плати за договорами оренди цілісних майнових комплексів, нерухомого майна, будівель, приміщень, споруд комунальної форми власності.

За таких обставин, позивач вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами за договором оренди №122/1, підпадають під правове регулювання Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Позивач звертає увагу, що за актом приймання-передачі від 01.05.2014 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування об`єкт оренди.

Враховуючи, що строк договору оренди №122/1 закінчився 01.10.2020, позивач вважає, що порядок його продовження регулюється саме положеннями Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019, відповідно до частини першої статті 18 якого в редакції станом на 29.12.2020 продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Позивач зазначає, що відповідач не звертався до нього із заявою про продовження строку дії договору оренди у визначений Законом України «Про оренду державного та комунального майна» строк та з дотриманням порядку подачі такої заяви, передбаченого цим Законом.

Таким чином, договір оренди припинив свою дію 08.10.2020 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, та, відповідно, у відповідача відсутні правові підстави для користування спірним нежитловим приміщенням.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів трудящих від 05.04.1962 №265 «Про передачу на баланс Одеського державного університету імені І.І. Мечникова приміщення колишнього гаражу «Інтурист» по вулиці Радянської армії, 18» Одеському державному університету імені І.І. Мечникова передано на баланс приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Радянської армії, 18 (вул. Преображенська, 18), для розміщення науково - дослідної лабораторії паливних елементів.

Згідно акту приймання передачі від 30.08.1962, складеного на виконання рішення Виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів трудящих від 05.04.1962 №265, Одеському державному університету імені І.І. Мечникова передано на баланс одноповерхову кам`яну будівлю, по генплану літ. «Б», з підвалом, у будинку №18 по вул. Радянської Армії (Преображенська), яка була зайнята гаражем «Інтурист», а підвальні приміщення зайняті під сараї мешканців будинку, при цьому відповідно до характеристики будівлі площа першого поверху складає 264 кв.м, площа підвалу 344 кв.м, всередині приміщення наявна антресоль площею 30 кв.м.

Указом Президента України від 11.09.2000 №1059/2000 «Про надання деяким вищим навчальним закладам статусу національних» Одеському державному університету імені І.І. Мечникова надано статус національного з найменуванням «Одеський національний університет імені І.І. Мечникова», який є правонаступником Одеського державного університету імені І.І. Мечникова, про що зазначено у пункті 1.5. статуту Одеського національного університету імені І.І Мечникова, затвердженого наказом Міністерством освіти і науки України від 10.01.2017 №30.

Згідно наказу Міністерства освіти і науки України від 29.09.2016 №1164 закріплено на праві господарського відання за Одеським національним університетом імені І.І. Мечникова будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, загальною площею 637кв.м.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.01.2024 №7-р «Про реорганізацію Одеського державного екологічного університету та Фізико - хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України» та наказу Міністерства освіти і науки України від 16.01.2024 №47 «Про реорганізацію Одеського державного екологічного університету та Фізико - хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України» було прийнято рішення про реорганізацію Фізико - хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України шляхом приєднання до Одеського національного університету імені І.І. Мечникова. Відповідно до пункту 3 зазначеного розпорядження, пункту 2 наказу МОН України правонаступником Фізико - хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України є Одеський національний університет імені І.І. Мечникова.

На запит Одеського національного університету імені І.І. Мечникова №32-01-828 від 14.04.2025, Фонд державного майна України супровідним листом від 27.04.2025 №10-62-10732 надав Витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо окремого нерухомого державного майна за місцезнаходженням: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, відповідно до якого вказаний об`єкт нерухомого майна перебуває на балансі Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, суб`єкт управління - Міністерство освіти і науки України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності.

Позиція суду апеляційної інстанції

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Предметом спору у даній справі є виселення Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України з нежитлового приміщення першого і другого поверхів та підвалу, загальною площею 317,47 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, основним питанням, яке має бути вирішено судом для повного, всебічного та справедливого розгляду цієї справи по суті, є встановлення власника нежитлового приміщення першого і другого поверхів та підвалу, загальною площею 317,47 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18.

Вирішуючи питання щодо правового статусу спірного майна, суд апеляційної інстанції, дослідивши обставини справи, виходить з того, що у період існування СРСР, згідно вимог статті 11 Конституції СРСР 1977 року, державі належало на праві власності майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний житловий фонд, а також інше майно, необхідне для виконання завдань, що стоять перед державою.

Згідно листа Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 31.08.2004 №6623, станом на 21.08.2004 будівля, розташована за адресою: вул. Преображенська, 18, м. Одеса, зареєстрована за Виконкомом Водно-транспортної райради депутатів трудящих відповідно до рішення Виконкому Водно-транспортної райради №159 від 22.11.1948.

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів трудящих від 05.04.1962 №265 «Про передачу на баланс Одеського державного університету імені І.І. Мечникова приміщення колишнього гаражу «Інтурист» по вулиці Радянської армії, 18» Одеському державному університету імені І.І. Мечникова передано на баланс приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Радянської армії, 18 (вул. Преображенська, 18), для розміщення науково - дослідної лабораторії паливних елементів.

Згідно акту приймання передачі від 30.08.1962, складеного на виконання рішення Виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів трудящих від 05.04.1962 №265, Одеському державному університету імені І.І. Мечникова передано на баланс одноповерхову кам`яну будівлю, по генплану літ. «Б», з підвалом, у будинку №18 по вул. Радянської Армії (Преображенська), яка була зайнята гаражем «Інтурист», а підвальні приміщення зайняті під сараї мешканців будинку, при цьому відповідно до характеристики будівлі площа першого поверху складає 264 кв.м, площа підвалу 344 кв.м, всередині приміщення наявна антресоль площею 30 кв.м.

З прийняттям у 1990 році Закону СРСР «Про заснування поста Президента СРСР і внесення змін та доповнень до Конституції (Основного Закону) СРСР» державною власністю стала загальносоюзна власність, власність союзних республік, власність автономних республік, автономних областей, автономних округів, країв, областей та інших адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

Постановою Верховної Ради Української РСР «Про захист суверенних прав власності Української РСР» від 29.11.1990 №506-ХІІ введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності та власника державного майна до введення у дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

07.02.1991 був прийнятий спеціальний закон, що визначав відносини власності, - Закон УРСР «Про власність» №697-ХІІ.

Вказаним Законом передбачалось, що власність в Українській РСР виступає в таких формах: індивідуальна (особиста і приватна трудова), колективна, державна (частина четверта статті 2 Закону).

Відповідно до статті 31 Закону УРСР «Про власність» від 07.02.1991 №697-ХІІ до державної власності в Україні належать загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

Суб`єктом права загальнодержавної (республіканської) власності є держава в особі Верховної Ради Української РСР. Суб`єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних сільських Рад народних депутатів (стаття 32 Закону УРСР «Про власність» від 07.02.1991 №697-ХІІ).

Управління державним майном від імені народу (населення адміністративно-територіальної одиниці) здійснює відповідно Верховна Рада Української РСР і місцеві Ради народних депутатів Української РСР, а також уповноважені ними державні органи (частина перша статті 33 Закону УРСР «Про власність» від 07.02.1991 №697-ХІІ).

Відповідно до статті 34 Закону УРСР «Про власність» від 07.02.1991 №697-ХІІ загальнодержавну (республіканську) власність складає, зокрема, майно вищих і середніх спеціальних навчальних закладів.

Стаття 58 Закону Української РСР «Про освіту» від 23.05.1991 №1060-ХІІ передбачала, що матеріально-технічна база навчально-виховних закладів, установ, організацій системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби та інше майно. Вилучення земель, основних фондів навчально-виховних закладів республіканського значення провадиться за згодою Верховної Ради Української РСР, інших за згодою місцевих Рад народних депутатів.

У пункті 1.5. статуту Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова станом на 1991 рік зазначено, що майно, закріплене за університетом, є державною (республіканською) власністю і належить йому на правах оперативного управління. Університет уповноважений здійснювати контроль за ефективністю використання і збереженням майна, закріпленого за факультетами, інститутами, інженерними, учбово-науковими центрами. Майно університету не може бути вилучене і передане іншим особам без згоди університету.

Отже, на момент набуття Україною незалежності майно, закріплене за Одеським державним університетом ім. І.І. Мечникова на праві оперативного управління, у тому числі будівля колишнього гаражу «Інтурист» по вул. Радянської Армії (Преображенська), 18, відносилася до матеріально-технічної бази навчально-виховних закладів, установ, організацій системи освіти, відтак, належала до державної власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», прийнятою відповідно до постанов Верховної Ради УРСР від 08.12.1990 «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування», від 26.03.1991 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність», постановлено затвердити перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), що додається; установити, що державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю.

Згідно переліку державного майна України, що передаються до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), до власності областей у сфері народної освіти передаються дошкільні виховні та позашкільні навчально-виховні заклади, середні загальноосвітні навчально-виховні заклади, педагогічні училища, школи-інтернати, міжшкільні навчально-виробничі комбінати, будинки учителя, інститути удосконалення вчителів, методичні кабінети, фільмотеки, підрозділи по господарському обслуговуванню установ і закладів народної освіти, крім тих, що перебувають у відомчому підпорядкуванні.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 не передбачалося передачі закладів вищої освіти (їх матеріально -технічної бази) до комунальної власності областей.

Натомість прийняття Одеською обласною радою народних депутатів рішення від 25.11.1991 №266-ХХІ, яким був затверджений Перелік державного майна, що передано у власність Одеської обласної ради, та Перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування, і згідно із пунктом 1 розділу «Житлово-комунальне господарство» додатку 2 до вказаного рішення у комунальну власність адміністративно-територіальної одиниці м. Одеси передано весь житловий та нежитловий фонд місцевих Рад народних депутатів, не свідчить про втрату спірним об`єктом нерухомості статусу державного майна, оскільки згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» від 05.11.1991 №311 державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю, водночас в силу статті 34 Закону УРСР «Про власність» від 07.02.1991 №697-ХІІ загальнодержавну (республіканську) власність складає, зокрема, майно вищих і середніх спеціальних навчальних закладів.

Згідно з положеннями пунктів 1.1., 1.2., 1.4. статуту Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова університет станом на 1991 рік визнавався учбово-науковим закладом, юридичною особою, що перебуває на державному (республіканському) бюджеті.

Таким чином, майно закладів вищої освіти, і, зокрема, Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова (наразі- Одеського національного університету імені І. І. Мечникова), не належить до майна, що передавалося до комунальної власності згідно з положеннями Закону УРСР «Про власність» від 07.02.1991 №697-XII, постанови Кабінету Міністрів України «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» від 05.11.1991 №311, а тому не могло бути передано до комунальної власності адміністративно-територіальної одиниці міста Одеси рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 №266-ХХІ.

За таких обставин, як обґрунтовано виснував суд першої інстанції, приміщення першого, другого поверхів та підвалу, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, безпідставно були включені Виконавчим комітетом Одеської міської ради до переліку об`єктів нежитлового фонду комунальної власності, щодо яких Комунальному підприємству «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» було доручено провести технічну інвентаризацію згідно рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.09.2004 №586 «Про реєстрацію об`єкта комунальної власності м. Одеси».

За приписами статті 326 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави України право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та статті 70 Закону України «Про вищу освіту» матеріально-технічна база і правовий режим майна закладів вищої освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші матеріальні цінності.

Відповідно до законодавства та з урахуванням організаційно-правової форми закладу вищої освіти з метою забезпечення його статутної діяльності засновником (засновниками) закріплюються на основі права господарського відання або передаються у власність будівлі, споруди, майнові комплекси, комунікації, обладнання, транспортні засоби та інше майно.

Повноваження засновника (засновників) закладу вищої освіти щодо розпорядження державним майном у системі вищої освіти здійснюються відповідно до законодавства.

Майно закріплюється за державним або комунальним закладом вищої освіти на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників закладу вищої освіти та вищого колегіального органу самоврядування закладу вищої освіти, крім випадків, передбачених законодавством.

Положенням про Міністерство освіти і науки України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №630 (зі змінами), визначено, що Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує контроль за діяльністю підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, організовує планово-фінансову роботу на підприємствах, установах та організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів. Відповідно до пункту 89 цього Положення, Міносвіти здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління, та контролює діяльність підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Указом Президента України від 11.09.2000 №1059/2000 «Про надання деяким вищим навчальним закладам статусу національних» Одеському державному університету імені І.І. Мечникова надано статус національного з найменуванням «Одеський національний університет імені І.І. Мечникова», який є правонаступником Одеського державного університету імені І.І. Мечникова, про що зазначено у пункті 1.5. статуту Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, затвердженого наказом Міністерством освіти і науки України від 10.01.2017 №30.

Згідно наказу Міністерства освіти і науки України від 29.09.2016 №1164 закріплено на праві господарського відання за Одеським національним університетом імені І.І. Мечникова будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, загальною площею 637 кв.м.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.01.2024 №7-р «Про реорганізацію Одеського державного екологічного університету та Фізико хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України» та наказу Міністерства освіти і науки України від 16.01.2024 №47 «Про реорганізацію Одеського державного екологічного університету та Фізико хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України» було прийнято рішення про реорганізацію Фізико хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України шляхом приєднання до Одеського національного університету імені І.І. Мечникова. Відповідно до пункту 3 розпорядження Кабінету Міністрів України та пункту 2 наказу Міністерства правонаступником Фізико хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України є Одеський національний університет імені І.І. Мечникова.

З пояснень Міністерства освіти та науки і матеріалів справи вбачається, що у відповідності до пункту 4 Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482, Міністерство освіти і науки України, як суб`єкт управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління, не погоджувало передачу в комунальну власність та/або вилучення спірного майна, яке призначено для забезпечення потреб закладу освіти.

Таким чином, будівля за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, є державною власністю і знаходиться на балансі Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, що також підтверджується Витягом з Єдиного реєстру державної власності, згідно з яким обліковується державне нерухоме майно: зокрема, кафедра хім. Метод. Защ. (загальна площа 637 кв.м) за класифікаційним угрупуванням: 1273.1 «Памятки історії та архітектури» відповідно до класифікатора державного майна, затвердженого наказом фонду державного майна України від 15.03.3006 №461, та за місцезнаходженням: м. Одеса, вул.Преображенська, 18 (суб`єкт управління - Міністерство освіти і науки України).

Описані вище по тексту цієї постанови обставини справи свідчать про те, що на теперішній час нежитлові приміщення першого, другого поверхів та підвалу, загальною площею 317,37 кв.м, розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Преображенська, 18, відносяться до об`єктів державної власності в особі Міністерства освіти і науки України та перебувають на балансі Одеського національного університету імені І.І. Мечникова.

Посилання скаржника на те, що відповідач жодним доказом не довів, що нежитлові приміщення першого та другого поверхів і підвалу, загальною площею 317,47 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, та будівля загальною площею 637 кв.м, яка закріплена за ним на праві господарського відання відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 29.09.2016 №1164, є одними і тими самими приміщеннями, колегія суддів відхиляє, оскільки виходячи з рішення Виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів трудящих №265 від 05.04.1962 та акту приймання-передачі від 30.08.1962 університету передано на баланс весь об`єкт нерухомого майна, при цьому площа нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, що перебуває у державній власності, поглинає заявлені позивачем 317,47 кв.м.

Щодо орендних правовідносин колегія суддів зазначає, що суперечлива поведінка відповідача, про яку вказує апелянт, не може змінювати правовий титул майна, і не є підтвердженням речових прав Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на об`єкт нерухомого майна.

Беручи до уваги належність спірного майна до державної власності, при цьому враховуючи, що згідно із статтею 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права, колегія суддів зазначає про відсутність порушеного права Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, що є підставою для відмови у задоволенні позову про виселення Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України з нежитлового приміщення першого, другого поверхів та підвалу, загальною площею 317,47 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 18, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Висновки суду апеляційної інстанції

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні позову, а тому підстав для зміни чи скасування рішення суду колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2025 у справі №916/938/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повну постанову складено 16.02.2026.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя О.Ю. Аленін