ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.02.2026 Справа № 914/3112/24

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Щерби О.Б., розглянувши

Скаргу (вх.№231/26 від 19.01.2026р.): Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оселя - 78»

на дії/бездіяльність Старшого державного виконавця Грейди Б.І.

орган оскарження (орган ДВС): Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України

у справі

за позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оселя - 78»

до відповідача-1: Львівської міської ради

відповідача-2: Акціонерного товариства «Укрпошта»

про: стягнення 79 324,23 грн.,

представники

заявника (скаржника): Кінаш Д.В.,

боржника-1: не з`явився,

боржника-2: не з`явився,

за участю державного виконавця: не з`явився,

ВСТАНОВИВ

19.01.2026р. до Господарського суду Львівської області надійшла скарга Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оселя - 78» на дії/бездіяльність Старшого державного виконавця Грейди Б.І. (надалі по тексту «скарга на дії органу ДВС») у справі № 914/3112/24, відповідно до якої, скаржник просить суд:

-скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Грейди Богдана Івановича від 06 січня 2026 року про закінчення виконавчого провадження виконавче провадження № 78947801;

-стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оселя - 78» 10 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Скарга обгрунтована тим, що державним виконавцем відділу ДВС в межах виконавчого провадження № 78947801 фактично стягнуто з відповідача: Львівської міської ради на користь позивача грошові кошти у розмірі 79 324 грн 23 коп., а не 81 746 грн 63 коп., тобто в меншому розмірі, ніж передбачено рішенням суду, що свідчить про неповне виконання відповідачем Львівською міською радою рішення Господарського суду Львівської області від 29 травня 2025 року у справі № 914/3112/24 та про передчасність і протиправність постанови від 06 січня 2026 року про закінчення виконавчого провадження №78947801.

Ухвалою суду від 19.01.2026р. прийнято до розгляду скаргу та призначено її для розгляду у судовому засіданні на 28.01.2026р.

19.01.2026р. через систему «Електронний суд» від Львівської міської ради надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№1707/26), за змістом яких зазначено про добросовісне, своєчасне та повне виконання Львівською міською радою рішення Господарського суду Львівської області від 29.05.2025 року та додаткового рішення від 18.06.2025 р. у справі №914/3112/24.

27.01.2026р. через систему «Електронний суд» від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оселя - 78» надійшло клопотання про долучення доказів щодо понесених витрат на професійну правову допомогу, пов`язаних з розглядом скарги на дії органу ДВС, в якому також просить стягнути з Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оселя - 78» 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

28.01.2026р. протокольною ухвалою суд ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні до 11.02.2026р.

29.01.2026р. на адресу суду від органу ДВС на виконання ухвали суду від 19.01.2026р. надійшли матеріали виконавчого провадження (вх.№2846/26).

10.02.2026р. через систему «Електронний суд» від органу ДВС надійшла заява (вх.№3750/26), в якій просить суд відмовити у задоволені скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оселя-78» на дії/бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з огляду наступне.

02.02.2026р. Заступником начальника управління-начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кузиком І.І. проведено перевірку законності виконавчого провадження №78947801, в результаті чого, постанову про закінчення виконавчого провадження №78947801 від 06.01.2026 року скасовано, державного виконавця Грейду Б.І. зобов`язано внести зміни (доповнення) по ВП а саме змінити загальну суму стягнення в межах виконавчого провадження з 79 324,23 грн. на 81 746,63 грн. Зобов`язати державного виконавця вжити всіх заходів щодо повного фактичного виконання виконавчого провадження.

04.02.2026р. винесено постанову про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 06.01.2026р.

04.02.2026р. винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, а саме суму коштів до стягнення за ВД 79324,23 грн. зазначено суму коштів до стягнення за ВД 81746,63 грн.

Постанови про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зміну (доповнення) реєстраційних даних направлено сторонам до відома та виконання.

11.02.2026р. через систему «Електронний суд» від боржника-1 надійшло клопотання (вх.№3878/26) про розгляд скарги без участі представника.

В судове засідання 11.02.2026р. з`явився представник заявника (скаржника).

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, у зв`язку з чим суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами без участі учасників справи, які не з`явились.

Отже, до дня судового засідання від органу ДВС надійшла заява, за змістом якої орган ДВС просить відмовити у задоволенні Скарги у зв`язку із самостійним усуненням порушень, наведених у скарзі.

На підтвердження цієї обставини заявник надав матеріали ВП №78947801.

За відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарги на дії державного виконавця, до відповідних процесуальних заяв учасників судового процесу, мають застосовуватися положення Господарського процесуального кодексу України, якими врегульовано аналогічні питання інших розділів Господарського процесуального кодексу України, отже при вирішенні даної скарги слід застосувати приписи п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України .

Аналогічна правова позиція щодо необхідності застосування приписів ГПК України, якими врегульовані аналогічні питання, зокрема, щодо учасників цивільного процесу, їхніх прав і обов`язків, судових викликів і повідомлень, заходів процесуального примусу, відкриття провадження у справі, розгляду справи по суті, апеляційного та касаційного оскарження судових рішень у разі відсутності спеціальних приписів щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність під час виконання судового рішення, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №199/1478/17.

За змістом п.2 ч.1, ч.3, 4 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Суд вважає, що на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі за скаргою підлягає закриттю повністю, оскільки встановлення обставин та оцінка неправомірності дій чи бездіяльності відділу ДВС окремо від вимоги про скасування постановленого відділом ДВС рішення, саме по собі не може бути предметом судового розгляду, та, оскільки відділ ДВС вже визнав неправомірність своїх дій (дій/ бездіяльність Старшого державного виконавця Грейди Б.І.) у зв`язку з чим і скасував прийняту ним постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, господарський суд виходить із наступного.

Згідно зі ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 344 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Приписами ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З огляду на викладене вище, господарський суд доходить висновку про дотримання позивачем (заявником/скаржником) порядку повідомлення та надання суду доказів на підтвердження понесення судових витрат на правову допомогу, що свідчить про наявність підстав для їх розподілу у порядку, встановленому процесуальним законодавством.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем було надано суду наступні документи:

-копію договору про надання правничої допомоги №45/24 від 17 жовтня 2024 року, яким підтверджується надання адвокатом Кінашем Д.В. правничої допомоги ОСББ «Оселя - 78»;

-копію рахунку-фактури №45/24-3 від 16 січня 2026 року, згідно якого оплаті підлягає підготовка і подання скарги на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця у справі №914/3112/24 вартістю 6 000,00 грн;

-детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 27 січня 2026 року згідно Договору про надання правової допомоги №45/24 від 17 жовтня 2024 року, відповідно до якого адвокатом надано ОСББ «Оселя - 78» правничу допомогу у вигляді підготовки і подання скарги на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця у справі №914/3112/24 вартістю 6 000,00 грн, на що адвокатом витрачено 4 години робочого часу.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019р. у справі №922/445/19 дійшла висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на викладене, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для покладення витрат на правову допомогу на орган ДВС.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В силу вимог ч. 6 ст. 126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру» встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, понесені стороною у справі витрати на професійну правничу допомогу адвоката не є безумовною підставою для їх відшкодування судом в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, а також чи була їх сума обґрунтованою.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 910/16322/18.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу, тощо.

Оцінивши обсяг проведеної адвокатом роботи для підготовки скарги, враховуючи те, що провадження за скаргою у даній справі підлягає закриттю, суд доходить висновку про необхідність задоволення заяви про розподіл витрат на правову допомогу, шляхом присудження до стягнення із відділу ДВС витрат на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Суд зазначає, що поведінка відділу ДВС, яка була оскаржена позивачем, не відповідала вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки мав місце прояв порушення ДВС принципів обов`язковості виконання рішень та законності, а, отже, покладення на ДВС понесених позивачем витрат, у визначеному судом обсязі, буде відповідати принципу справедливості.

Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України є органом державної виконавчої служби в розумінні пункту 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5.

Разом з тим, такий відділ не є юридичною особою, а структурним підрозділом Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, яке, в свою чергу, є структурним підрозділом Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Пункт 13 Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року №1707/5, передбачає, що міжрегіональне управління є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах Казначейства, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування авансового внеску стягувача, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, печатки із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не може бути боржником за виконавчим документом про стягнення судових витрат, а відповідні витрати, задля їх реального відшкодування, підлягають до стягнення з Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Керуючись ст. ст. 13, 231, 234, 343 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Провадження за Скаргою (вх.№231/26 від 19.01.2026р.): Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оселя - 78» на дії/бездіяльність Старшого державного виконавця Грейди Б.І. закрити.

2.Заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оселя - 78» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №916/3112/24 - задовольнити частково.

3.Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (адреса: Україна, 79007, Львівська обл., місто Львів, пл.Шашкевича М., будинок 1; ідентифікаційний код - 45813957) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оселя - 78» (адреса: Україна, 79026, Львівська обл., місто Львів, вулиця Стрийська, будинок 78, квартира 57; ідентифікаційний код - 40501810) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 000,00 грн.

4.В задоволенні решти заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повну ухвалу складено 16.02.2026р.

Суддя Король М.Р.