судді Бакуліної С. В.
cправа № 910/7879/24
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс"
на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 (суддя Ярмак О.М.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2025 (колегія суддів: Тищенко О.В., Гончаров С.А., Яценко О.В.)
у справі за позовом Комунального некомерційного підприємства "Жовтоводська міська лікарня" Жовтоводської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс"
про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 350 624,43 грн,
1. Комунальне некомерційне підприємство "Жовтоводська міська лікарня" Жовтоводської міської ради (далі за текстом також - КНП "Жовтоводська міська лікарня", КНП "ЖМЛ") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" (далі за текстом також - ТОВ "Укр Газ Ресурс") про визнання недійсними додаткових угод від 10.09.2021 №2, від 14.09.2021 №3, від 06.10.2021 №4, від 28.10.2021 №5, від 08.11.2021 №6 до договору від 11.03.2021 №2273-102/21 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між сторонами, та стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 350 624,43 грн.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що вказані додаткові угоди укладені з порушенням вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі", що є підставою для визнання їх недійсними на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК). Крім цього з відповідача підлягають стягненню 350 624,43 грн на підставі статті 1212 ЦК, що становить різницю між сумою, що фактично перерахована відповідачу, та сумою, що підлягала сплаті за електроенергію за ціною договору.
3. Господарський суд міста Києва рішенням від 15.10.2024 у справі №910/7879/24, яке Північний апеляційний господарський суду залишив без змін постановою від 18.02.2025, позов задовольнив.
4. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що збільшення ціни електричної енергії у додаткових угодах №2-6 відносно до погодженої у договорі ціни здійснено з порушенням, зокрема, пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі", який встановлює не лише вимогу щодо пропорційного збільшення ціни за одиницю товару відносно до збільшення ціни товару на ринку, а й 10-відсоткове обмеження такого збільшення.
5. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, тим, що:
(1) передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим; для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, Закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%; у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №927/1058/21);
(2) у додаткових угодах відсутнє належне обґрунтування правомірності зміни ціни як істотної умови договору відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" та додатка №1 до договору; відповідач не надав належних доказів, які б були достатньою підставою для зміни істотної умови за договором про постачання електричної енергії в частині підвищення ціни за одиницю товару;
(3) листи Мінекономіки не є нормою права і не мають юридичного значення, вони є узагальненими відповідями рекомендаційного характеру, про що вказано і в самих листах Мінекономіки; аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19, від 09.06.2022 в справі №927/636/21;
(4) позивач обрав належний та ефективний спосіб захисту, так як з посиланням на норми статей 203, 215 ЦК заявив вимогу про визнання недійсними додаткових угод з огляду на те, що такі укладені з порушенням вимог статті 41 Закону "Про публічні закупівлі";
(5) внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання оспорюваних додаткових угод з порушенням законодавства, доведеною у цій справі є наявна переплата коштів; аудитор допустив помилку в арифметичному розрахунку, однак, здійснивши свій розрахунок, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню кошти в сумі 350 580,38 грн (2 002 794,39 грн - 1 652 214,01 грн); арифметична помилка була допущена аудитором в кількості спожитих кВт, а саме, ним зазначено в акті, що позивачем спожито 749 051 кВт; з урахуванням того, що внаслідок виконання позивачем своїх зобов`язань фінансового характеру за оспорюваними додатковими угодами, відповідач безпідставно одержав грошові кошти на загальну суму 350 580,38 грн (підстава їх набуття відпала), то останній зобов`язаний повернути їх позивачу, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК.
6. ТОВ "Укр Газ Ресурс" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2025, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
7. Підставою касаційного оскарження скаржник визначає пункти 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом також - ГПК), зазначаючи, зокрема, про те, що:
(1) суди попередніх інстанцій не врахували правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 29.11.2023 у справі №513/879/19, щодо принципу "заборони суперечливої поведінки", на яку відповідач посилався в судах попередніх інстанцій.
Саме позивач в особі начальника Наталії Візер як уповноваженої особи (посадової особи) замовника (споживача) допустив порушення принципу добросовісності, оскільки саме начальник КНП "Жовтоводська міська лікарня" Наталія Візер підписала додаткові угоди до договору, проте в подальшому, після того як були виконані умови договору про постачання електричної енергії споживачу з урахуванням додаткових угод до нього, КНП "Жовтоводська міська лікарня" в особі начальника звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом у цій справі (лише 18.06.2024), діючи всупереч своїй попередній поведінці;
(2) наразі відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо питання застосування статті 44 Закону "Про публічні закупівлі" у подібних правовідносинах (у контексті покладення відповідальності за порушення вимог, установлених Законом "Про публічні закупівлі" та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону), у тому числі, пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі").
8. Крім цього ТОВ "Укр Газ Ресурс" просило передати справу №910/7879/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду для формування правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми статті 44 Закону "Про публічні закупівлі" у подібних правовідносинах (в контексті суб`єктів, на яких покладається відповідальність за порушення вимог, установлених Законом "Про публічні закупівлі" та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону, у тому числі, за порушення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі"), у зв`язку із тим, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
9. Відзив на касаційну скаргу не надходив.
10. 25.01.2026 ТОВ "Укр Газ Ресурс" подало клопотання про передачу справи №910/7879/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду щодо питання застосування статті 44 Закону "Про публічні закупівлі" для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, задля непорушення пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України, а також враховуючи принцип правової визначеності та передбачуваності; вважало, що належним і пропорційним способом реагування на порушення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" є застосування механізмів публічно-правової відповідальності, передбачених статтею 44 Закону, а не автоматичне визнання додаткових угод недійсними та стягнення коштів за правилами безпідставного збагачення.
11. Верховний Суд постановою від 29.01.2026 відмовив у задоволенні клопотання ТОВ "Укр Газ Ресурс" про передачу справи №910/7879/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Касаційну скаргу ТОВ "Укр Газ Ресурс" залишив без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2025 у справі №910/7879/24 залишив без змін.
12. Відмовляючи в задоволенні касаційної скарги ТОВ "Укр Газ Ресурс" із залишенням рішень судів попередніх інстанцій без змін, Верховний Суд у межах визначної скаржником підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК) та спірного у цій справі питання, чи є суперечливою поведінка замовника закупівлі, який після виконання договору з урахуванням укладених додаткових угод до нього, звернувся до суду з позовом про визнання недійсними таких додаткових угод, виходив з того, що:
(1) за результатами перевірки Східного офісу Держаудитслужби встановлено, що укладення додаткових угод №2-6 до договору від 11.03.2021 №2273-102/21 призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, чим порушено норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 та статті 5 Закону України Про публічні закупівлі", тобто фактично встановлено неправомірну поведінку обох сторін договору ;
(2) КНП "Жовтоводська міська лікарня" відреагувало на висновки, зроблені Східним офісом Держаудитслужби, та звернулося до суду з позовом у цій справі, що свідчить про активну поведінку підприємства, спрямовану на усунення виявлених порушень Закону "Про публічні закупівлі", а не на зловживання своїми правами чи його недобросовісну поведінку як замовника закупівлі, тоді як ТОВ "Укр Газ Ресурс", дізнавшись про ці висновки Держаудитслужби та порушення Закону "Про публічні закупівлі" внаслідок укладення додаткових угод, не було позбавлене можливості самостійно ініціювати розірвання додаткових угод у позасудовому чи судовому порядку, повернути кошти або визнати позов, проте у судах усіх інстанцій займає позицію, що додаткові угоди не суперечать Закону "Про публічні закупівлі" та саме товариство було ініціатором звернення із касаційною скаргою;
(3) постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №513/879/19, на неврахування висновків у які вказує скаржник у контексті своїх доводів про те, що поведінка позивача, який звернувся з позовом про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів вже після виконання договору про публічні закупівлі, є суперечливою, ухвалена у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у цій справі.
13. Не погоджуюсь з такими висновками Верховного Суду з огляду на таке.
14. Причиною виникнення спору у цій справі щодо визнання недійсними додаткових угод №2-6 до договору від 11.03.2021 №2273-102/21 та стягнення з відповідача на користь позивача коштів, що становлять різницю між сумою, що фактично перерахована відповідачу, та сумою, що підлягала сплаті за електроенергію за ціною договору, стали встановленими за результатами перевірки Східного офісу Держаудитслужби обставини укладння цих додаткових угод з порушенням пункту 2 частини п`ятої статті 41 та статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі", яке призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів (до збитків бюджету міста).
15. Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно зі статтею 1 здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).
Орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, Бюджетним кодексом України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
16. Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 (зі змінами та доповненнями).
17. Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом (1) проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом "Про публічні закупівлі", (2) проведення перевірки закупівель, (3) а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.
Порядок та підстави проведення органом державного фінансового контролю перевірок закупівель встановлюється Кабінетом Міністрів України.
18. Перевірка закупівель у замовників проводиться за місцезнаходженням юридичної особи, що перевіряється, чи за місцем розташування об`єкта права власності, щодо якого проводиться перевірка, і полягає у документальному та фактичному аналізі дотримання замовником законодавства про закупівлі. Результати перевірки закупівель викладаються в акті перевірки закупівель (частина третя статті 5 Закону "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні").
19. Стаття 8 вказаного Закону визначає, що орган державного фінансового контролю, зокрема, здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів; усуненням виявлених недоліків і порушень; розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб.
20. Органу державного фінансового контролю надається право, зокрема:
пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;
порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства;
при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку (стаття 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні").
21. Відповідно до підпункту 16 пункту 6 Положення про Державну аудиторську службу України Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.
22. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Держаудитслужбі як органу державного фінансового контролю надано повноваження здійснювати контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель та за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та, у разі виявлення порушень законодавства, пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень, які насамперед спрямовані на усунення порушень, допущених підприємствами, установами та організаціями, що контролюються.
23. Як встановили суди попередній інстанцій у цій справі:
(1) за наслідками проведеної Держаудитслужбою перевірки закупівель КНП "Жовтоводська міська лікарня" (позивача) 05.07.2023 було складено акт №040406-25/03 перевірки закупівель КНП "Жовтоводська міська лікарня", які оприлюднені в електронній системі закупівель за номерами UA-2021-02-02-018342-а та UA-2022-02-09-017302-b;
(2) відповідно до висновків, зазначених у вказаному акті перевірки:
- укладення додаткових угод №2-6 до договору від 11.03.2021 №2273-102/21 призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів (безпідставної зміни істотних умов договору: зростання ціни товару), чим порушено пункт 2 частини п`ятої статті 41 та статті 5 Закону №922-VIII, та призвело до збитків бюджету міста на загальну суму 350 624,43 грн, як безпідставно отриманих грошових коштів постачальником;
- проаналізувавши цінові довідки Харківської ТПП, встановлено, що цими документами не підтверджується наявність факту коливання ціни на електричну енергію у період між 11.03.2021, 10.09.2021, 14.09.2021, 06.10.2021, 28.10.2021, 08.11.2021, оскільки вони не містять відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію. У цих документах відсутній аналіз вартості цін на дату укладення договору та оспорюваних додаткових угод та будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку;
- перевіркою встановлено, що цінові довідки Харківської ТПП та роздруківки з сайту ДП Оператор ринку за своїм змістом є лише документами довідково-інформаційного характеру і фактично дублюють дані із сайту ДП Оператор ринку та не містять точної інформації про коливання цін на електричну енергію як станом на момент звернення постачальника з пропозиціями про внесення змін до договору, так і на момент підписання додаткових угод. Крім того, жоден з наведених документів не містить будь-якої інформації саме про факт коливання цін на електричну енергію у порівняні з датою укладення договору та моментом звернення постачальника з пропозиціями внести зміни до договору в частині зміни (збільшення) ціни на одиницю товару;
24. Тобто, за встановлених судами попередніх інстанцій обставин, за результатами перевірки закупівель КНП "Жовтоводська міська лікарня" Держаудитслужба у межах наданих їй законом повноважень встановила, що саме внаслідок укладення (підписання) КНП "Жовтоводська міська лікарня" спірних додаткових угод ціна електричної енергії збільшилася на 50%, що, в свою чергу, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, та до збитків бюджету міста на відповідну суму.
25. Тоді як Верховний Суд вважав, що з огляду на встановлені за результатами перевірки обставини щодо укладення додаткових угод №2-6 до договору від 11.03.2021 №2273-102/21, яке призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, чим порушено норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 та статті 5 Закону "Про публічні закупівлі", фактично встановлено неправомірну поведінку обох сторін договору, хоча суди попередніх інстанцій відповідного не встановлювали, зокрема у аспектіі наявності/відсутності у Держаудитслужби як органу державного фінансового контролю визначених законом повноважень здійснювати контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель та за використанням коштів державного і місцевого бюджетів стосовно особи, яка не є замовником закупівлі, здійсненої за кошти державного чи місцевого бюджету, не є розпорядником коштів відповідного бюджету, тобто встановлювати протиправність поведінки такої особи.
26. Укладення відповідачем договору та/або додаткових угод (з їх подальшим виконанням) з позивачем, яке (укладення), за встановлених Держаудитслужбою обставин, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, та до збитків бюджету міста на відповідну суму, чим порушено пункт 2 частини п`ятої статті 41 та статті 5 Закону "Про публічні закупівлі", не може беззаперечно свідчити про неправомірність поведінки відповідача, без встановлення таких обставин безпосередньо щодо відповідача.
27. Зазначення Судом про те, що на відміну від позивача, який відреагував на висновки, зроблені Держаудитслужбою, та звернувся до суду з позовом у цій справі, що свідчить про активну поведінку підприємства, спрямовану на усунення виявлених порушень Закону "Про публічні закупівлі", відповідач, дізнавшись про ці висновки Держаудитслужби та порушення Закону "Про публічні закупівлі" внаслідок укладення додаткових угод, не був позбавлений можливості самостійно ініціювати розірвання додаткових угод у позасудовому чи судовому порядку, вважаю недоречним, так як (1) для позивача як особи, щодо якої Держаудитслужба проводила відповідну перевірку закупівель, у разі пред`явлення останньою вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, така вимога є обов`язковою до виконання, тоді як (2) зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин взагалі не вбачається, що відповідач як контрагент позивача знав чи повинен був знати про проведення Держаудитслужбою майже через два роки після підписання спірних додаткових угод та їх виконання перевірки закупівель позивача, зокрема про її результати та виявлені порушення внаслідок укладення спірних додаткових угод, або що позивач у позасудовому порядку інформував відповідача про відповідне та/або ініціював позасудове врегулювання відповідного питання, зокрема щодо повернення бюджетних коштів, які внаслідок укладення таких додаткових угод були нераціонально та неефективно використані, що призвело до збитків бюджету міста на відповідну суму.
28. У контексті наведеного також вважаю безпідставним відхилення Судом посилання скаржника на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 29.11.2023 у справі №513/879/19, лише з огляду на те, що така постанова ухвалена у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у цій справі, адже висновок, викладений у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, стосовно того, що "Головне завдання застосування принципу добросовісності полягає у тому, щоби перешкодити стороні отримати переваги та вигоду внаслідок своєї непослідовної поведінки на шкоду іншій стороні, яка добросовісно поклалася на певну юридичну ситуацію, створену першою стороною або обома. Інакше кажучи, принцип добросовісності проявляється у тому, що жодна особа не може отримувати переваги від своєї незаконної або недобросовісної поведінки. Поведінка є недобросовісною, якщо одна сторона договору прийняла виконання від іншої сторони, а після цього стверджує про недійсність договору або його неукладеність. Якщо поведінка однієї сторони давала іншій підстави вважати, що договір є дійсним (сторони протягом тривалого часу належно його виконували), то наступні вимоги про його недійсність або неукладеність є зловживанням правом.", цілком можна розцінювати як універсальний (загальний) висновок у своєму правозастосуванні, який підлягає врахуванню при вирішенні будь-якого спору про визнання недійним договору, заявленого стороною такого договору, яка (сторона) прийняла його виконання від іншої сторони, а після цього стверджує про його недійсність або його неукладеність.
29. Водночас вважаю, що визначальним аспектом розгляду цього спору була причина його виникнення, а саме встановлені Держаудитслужбою обставини укладення спірних додаткових угод з порушенням пункту 2 частини п`ятої статті 41 та статті 5 Закону "Про публічні закупівлі", яке призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів (до збитків бюджету міста), які у випадку визнання недійсними відповідних додаткових угод підлягають поверненню (стягненню) саме на користь держави, зокрема в особі відповідного органу, тобто на користь відповідного бюджету, а не на користь комунального підприємства - сторони правочину, яка не є особою, яка уособлює державу та яка, уклавши такі додаткові угоди, допустила нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів.
30. Необхідність повернення нераціонально та неефективно використаних бюджетних коштів саме на користь держави, зокрема в особі відповідного органу, тобто на користь відповідного бюджету, обумовлено насамперед необхідністю в найбільш ефективний спосіб захистити економічні інтереси держави, зокрема в особі відповідного органу, в тому числі, шляхом відновлення становища, що існувало до порушення, тобто шляхом стягнення (повернення) таких коштів до відповідного бюджету, так як, за встановлених Держаудитслужбою обставин, внаслідок укладення спірних додаткових угод з порушенням законодавства у сфері закупівлі, яке призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, збитків зазнав саме бюджет міста, а не позивач.
31. Наведене узгоджується з правовою позицію Великої Палати Верховного Суду, яка в постанові від 21.06.2023 у справі №905/1907/21 зазначила, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - територіальної громади. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема, шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади.
Оскільки засновником комунального закладу та власником її майна є територіальна громада в особі обласної ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального закладу, а також зобов`язана контролювати виконання місцевого бюджету, зокрема, законність та ефективність використання комунальним закладом коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, Велика Палата Верховного Суду вважала, що саме обласна рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у справі.
32. Тоді як стягнення таких коштів на користь позивача не призведе до ефективного захисту інтересів держави на повернення таких бюджетних коштів, адже неможливо відновити права та інтереси держави, стягуючи при цьому кошти на користь юридичної особи (КНП "Жовтоводська міська лікарня"), яка: (1) є самостійним суб`єктом господарювання, та не уособлює державу, яка (держава) в силу положень статті 170 ЦК у цивільних відносинах діє через органи державної влади, а не через державні, комунальні підприємства чи підприємства об`єднань громадян, які не мають статусу суб`єкта владних повноважень; (2) сама допустила порушення чинного законодавства у сфері публічних закупівель, яке призвело нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів, яке (порушення) хоче усунути за рахунок іншої сторони правочину навіть не шляхом повернення (стягнення) таких неефективно та нераціонально використаних бюджетних коштів до відповідного бюджету, а шляхом їх стягнення на свою користь.
33. Правова позиція щодо неможливості відновити інтереси держави шляхом стягнення бюджетних коштів на користь іншої сторони правочину - комунального підприємства викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.03.2024 у справі №904/192/22 за позовом заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства молоді та спорту України до: 1) Підприємства об`єднання громадян "Всеукраїнський реабілітаційно-відновлювальний спортивний центр Національного комітету спорту інвалідів України", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "ХЕЛГ" про визнання недійсним договору та стягнення коштів, яка (об`єднана палата) з огляду на те, що причиною виникнення спору в цій справі №904/192/22 стало питання неналежного витрачання коштів державного бюджету, головним розпорядником яких є Міністерство молоді та спорту України, зазначила, що:
"34. Проте подання Прокурором в інтересах держави в особі Мінмолодьспорту України позову про стягнення з ТОВ "ХЕЛГ" (відповідача-2) на користь Спортивного центру (відповідача-1) спірної суми коштів, отриманих за договором №05-05-21-01, не призведе до відновлення інтересів держави в особі Міністерства, оскільки ці кошти мали би повертатися Спортивному центру як суб`єкту господарювання, а не в доход держави. Тобто, заявляючи вимоги про визнання недійсним договору №05-05-21-01 та застосування наслідків недійсності такого правочину в зв`язку з безпідставним застосуванням переговорної процедури, Прокурор по суті намагається захистити Підприємство, хоча не має права вимагати стягнення на користь юридичної особи (Підприємства), яка не уособлює державу, за захистом інтересів якої позивач звернувся з цим позовом до суду, та є за обставинами, наведеними Прокурором, організатором переговорної процедури закупівлі.
35. Застосування наслідків недійсності правочину на користь позивача, який не є стороною оспорюваного договору, наразі неможливе при застосуванні процесуальної конструкції, запропонованої Прокурором, оскільки кошти підлягають стягненню з ТОВ "ХЕЛГ" на користь Підприємства як іншої сторони оспорюваного правочину, і, як наслідок, вказана одностороння реституція не відповідає положенням чинного законодавства, адже для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені бюджетні кошти мають повертатися (стягуватися) саме на користь держави в особі уповноваженого органу (Міністерства) як головного розпорядника бюджетних коштів, тобто на користь державного бюджету.
36. Об`єднана палата наголошує, що навіть у випадку визначення Підприємства позивачем, на користь якого на підставі частини 1 статті 216 ЦК України підлягали би стягненню грошові кошти, отримані Товариством за договором № 05-05-21-01, задоволення такої вимоги не призвело би до ефективного захисту інтересів держави в особі Мінмолодьспорту України, адже неможливо відновити права та інтереси держави в особі відповідного органу, стягуючи при цьому кошти на користь юридичної особи (Спортивного центру), яка є самостійним суб`єктом господарювання, не уособлює державу.
Схожі висновки щодо застосування норм статті 45 ГПК України та частини 1 статті 216 ЦК України в подібних правовідносинах у сфері публічних закупівель викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.12.2022 у справах № 904/193/22 та № 904/180/22 (між тими самими сторонами).".
34. Про те, що інтереси держави у випадку нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, яке відбулось внаслідок укладення договорів та/або додаткових угод до них з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, не можливо відновити шляхом стягнення бюджетних коштів на користь іншої сторони правочину - комунального підприємства, зокрема за поданим ним позовом, свідчить стала судова практика щодо розгляду спорів про визнання недійними договорів та/або додаткових угод до них та застосування наслідків недійсності таких правочинів, ініційованих прокурором в інтересах держави, зокрема в особі відповідного органу державної влади (власника юридичної особи, яка є стороною оспорюваного правочину, за рахунок якої здійснюється оплата такого договору; розпорядника бюджетних коштів, за рахунок яких здійснювалася оплата за оспорюваними правочинами; органу державного фінансового контролю).
35. Зокрема, в постанові від 12.05.2025 у справі №924/524/24 Верховний Суд зазначив, що у категорії спорів щодо визнання недійсними положень договорів, укладених у межах публічних закупівель, звернення прокурора в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та належного виконання договірних зобов`язань відповідно до положень Закону "Про публічні закупівлі".
З огляду на це, представництво прокурором інтересів держави може бути обґрунтовано внаслідок звернення:
- в інтересах власника юридичної особи, яка є стороною оспорюваного договору (зокрема, в статусі замовника, покупця), за рахунок якої здійснюється оплата такого договору. Такий суб`єкт наділений визначеними законодавством повноваженнями щодо здійснення контролю за належним функціонуванням підпорядкованого підприємства чи установи, забезпеченням ефективного та правомірного витрачання коштів відповідно до визначених процедур. При цьому джерело походження таких коштів (державний або місцевий бюджет, власні надходження підприємства чи інші фінансові ресурси) не є визначальним, оскільки обов`язок нагляду (контролю) за фінансово-господарською діяльністю юридичної особи покладено на її власника незалежно від джерел фінансування.
Відтак, у разі виявлення порушень під час укладення чи виконання договору, які можуть вплинути на дотримання законодавства у сфері фінансово-господарської діяльності, саме власник такої юридичної особи, як суб`єкт, наділений повноваженнями щодо контролю за її діяльністю (забезпечення законності фінансових операцій і цільового використання коштів), має правові підстави для звернення до суду в статусі належного позивача;
- в інтересах розпорядника бюджетних коштів, за рахунок яких здійснювалася оплата за оспорюваними правочинами. У такому випадку звернення обґрунтовується тим, що розпорядник коштів має безпосередній контрольний обов`язок щодо цільового та ефективного використання державних або місцевих фінансів, що є предметом відповідного договору. Його функції спрямовані на забезпечення дотримання вимог законодавства при здійсненні закупівель та використанні бюджетних коштів, а тому він може бути позивачем у справах, пов`язаних із їх нецільовим використанням;
- в інтересах органу державного фінансового контролю. Відповідно до Закону "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" та Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, Державна аудиторська служба України здійснює моніторинг та контроль за дотриманням бюджетної дисципліни, законністю витрачання коштів та укладення договорів у межах бюджетного фінансування.
Відповідно, звернення прокурора в інтересах такого органу є обґрунтованим, якщо спір стосується порушень, що входять до його компетенції.
36. З огляду на наведене та враховуючи, що позивач у цій справі - КНП "Жовтоводська міська лікарня" не є особою, яка уособлює державу та яка, відповідно, має право звертатись до суду з позовом за захистом її прав та законних інтересів, зокрема шляхом стягнення (повернення) нераціонально та неефективно використаних бюджетних коштів, у тому числі, на свою користь, вважаю, що в задоволенні позову необхідно було відмовити.
37. Відтак вважаю, що за результатами розгляду касаційної скарги, остання підлягала частковому задоволенню зі скасуванням оскаржуваних рішень судів та ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.
38. При цьому в аспекті вже ухваленої постанови Верховного Суду з відповідним результатом вважаю, що Суд навів цілком обґрунтоване мотивування в частині визначеної скаржником підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК, та відмови в задоволенні клопотання про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Окрема думка складена відповідно до частини третьої статті 34 Господарського процесуального кодексу України.
Суддя С. Бакуліна