ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року Справа № 924/930/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Маціщук А.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамік" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25 листопада 2025 року у справі №924/930/25

за позовом Кам`янець-Подільської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамік"

про стягнення 228 002 грн 31 коп.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Кам`янець-Подільська міська рада (надалі Позивач) звернулась до Господарського суду Хмельницької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамік" (надалі Відповідач) про стягнення 228002 грн 31 коп. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку площею 0,4114 Га, кадастровий номер :09:001:0211, яка розташована за адресою: м. Кам`янець-Подільський, вул. Проспект Грушевського, 29.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 17 квітня 2001 року Відповідач є власником нежитлового приміщення (арматурного цеху) загальною площею 1344,4 кв.м за адресою: м. Кам`янець-Подільський, проспект Грушевського, 29 на підставі договору купівлі продажу від 17 квітня 2001 року. Вказує, що це нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :09:001:0211 та площею 0,4114 Га, яка перебуває у власності Позивача, тобто є комунальною власністю та що станом на дату подачі позову право користування (оренди) земельною ділянкою у відповідності до вимог законодавства між сторонами не оформлено та державна реєстрація не проведена, чим порушено вимоги положень ЦК України, ЗК України та Закону України Про оренду землі. Позивач зазначає, що Відповідач не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшує вартість власного майна, а Позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме орендної плати Відповідачем за рахунок Позивача.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 25 листопада 2025 року позов задоволено та стягнуто з Відповідача на користь Позивача 228002 грн 31 коп. безпідставно збережених коштів.

Відповідне судове рішення ґрунтується на тому, що Позивачем на підтвердження розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка використовується Відповідачем, за спірний період надано витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 22 жовтня 2024 року, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0211 становить 2 776 246 грн 69 коп..

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що у акті про визначення та відшкодування безпідставно збережених коштів власникам землі та землекористувачам на території Кам`янець-Подільської міської територіальної громади Хмельницької області від 31 листопада 2024 року, затвердженому рішенням Виконавчого комітету Позивача від 27 листопада 2024 року №979, органами місцевого самоврядування визначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0211, зокрема: на 2021 рік 2 088 165 грн, на 2022 рік 2 296 981 грн 50 коп, на 2023 рік 2 641 528 грн 73 коп., на 2024 рік 2 776 246 грн 69 коп..

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що позиція Відповідача щодо необхідності визначення площі земельної ділянки, яку фактично використовував Відповідач і встановлення обставини використання останньої, спростовується дією принципу цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою та встановленою неможливістю користування об`єктом нерухомості без використання земельної ділянки під останнім, а також матеріалами справи, зокрема відомостями з витягу з засідання комісії від 31 жовтня 2024 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24 вересня 2025 року, за змістом яких за ініціативою Відповідача сформовано спірну земельну ділянку, площа земельних угідь якої під будівлями і спорудами (0,1439 Га та 0,2675 Га) Відповідача відповідає площі спірної земельної ділянки, яка фактично використовувалась під об`єктом нерухомості останнього. Окрім того, суд в оскаржуваному рішенні констатував, що Відповідач не надав контррозрахунку нарахування орендної плати за спірний період з визначенням іншої площі для обрахунку.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зауважив, що враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення 228 002 грн 31 коп. безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою є обгрунтованими та підтвердженими належними доказами, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Не погоджуючи з рішенням суду першої інстанції, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 25 листопада 2025 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Скаржник зазначає, що Позивач не визначив площу та межі земельної ділянки, яку фактично використовував Відповідач і не довів чи використовував її Відповідач взагалі, а відтак не зрозуміло яким чином Позивач визначив площу земельної ділянки. Враховуючи вказане оспорює визначення суми безпідставно збережених коштів.

Окрім того скаржник в апеляційній скарзі вказав, що розрахунок який було проведено Комісією Позивача з визначення та відшкодування безпідставно збережених коштів/ збитків власникам землі та землекористувачам на території Кам`янець-Подільської міської територіальної громади Хмельницької області на підставі власно сформованих даних по нормативно-грошовій оцінці без встановлення того, яка саме площа земельної ділянки була у використанні Відповідача за період 2021-2024 роки є невірним та незаконним.

Апелянт зазначив, що вказаний код угідь 011.01 «Землі під будівлями та спорудами промислових підприємства» відповідно до експлікації земельних угідь площею 0,1439 Га та 0,2675 Га у Витязі з ДЗК від 24 вересня 2025 року не вказує на наявність чи відсутність на них будівель чи споруд Відповідача.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25 листопада 2025 року. Запропоновано Позивачу в строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали надати до канцелярії суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання в порядку частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Через підсистему «Електронний суд» 30 грудня 2025 року надійшов відзив від Позивача, в котрому Позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вказав, що своїми діями по формуванню земельної ділянки, Відповідач фактично підтвердив користування земельною ділянкою з кадастровим номером :09:001:0211 саме площею 0,4114 Га, що на його переконання свідчить про правильність прийнятого рішення судом першої інстанції. Констатував, що власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване та, що ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Звертає увагу на існування принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Згідно частини 2 статті 270 ГПК України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 статті 270 ГПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

В силу дії частини 10 статті 270 ГПК України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 13 статті 8 ГПК України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження визначені в частині 4 статті 247 ГПК України.

Суд констатує, що дана справа № 924/930/25 не підпадає під дані винятки.

Водночас, суд констатує, що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", з 1 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 3028 грн. Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10 статті 270 ГПК України складає 302800 грн 00 коп. (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).

З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно, ухвалою апеляційного господарського суду від 22 грудня 2025 року повідомлено сторін про те, що розгляд справи №924/930/25 проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 23 лютого 2026 року включно. Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд доходить висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому Північно-західний апеляційний господарський суд виходив з наступного.

Як вбачається з доказів, долучених до матеріалів справи, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 жовтня 2024 року державним реєстратором 4 грудня 2023 року внесено запис про право власності Відповідача на нежитлове приміщення (арматурний цех) загальною площею 1344,4 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020) за адресою: м. Кам`янець-Подільський, вул. Проспект Грушевського, буд. 29 на підставі договору купівлі продажу від 17 квітня 2001 року.

У відповідності до інформації та витягу з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 22 жовтня 2024 року та від 24 вересня 2025 року зазначено відомості про земельну ділянку: кадастровий номер земельної ділянки - :09:001:0211; цільове призначення 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком; категорія земель землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання для виробничих потреб. Місце розташування: Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, вул. Проспект Грушевського, буд. 29. Площа: 0,4114 Га. У витязі від 24 вересня 2025 року також визначено, що 12 червня 2025 року - дата проведення нормативної грошової оцінки, розмір якої - 3 109 238 грн 66 коп., дата державної реєстрації земельної ділянки 1 липня 2024 року.

23 жовтня 2024 року Позивач звернувся до Відповідача з листом, в якому повідомив про проведення 31 жовтня 2024 року о 10:00 год. чергового засідання комісії з визначення та відшкодування безпідставно збережених коштів/збитків власникам землі та землекористувачам на території Кам`янець-Подільської міської територіальної громади Хмельницької області, на якому розглядатимуться, в тому числі матеріали стосовно фактичного використання Відповідачем земельної ділянки за адресою: проспект Грушевського, 29. До листа додано фіскальний чек Укрпошти від 23 жовтня 2024 року.

Відповідно до Акту про визначення та відшкодування безпідставно збережених коштів/збитків власникам землі та землекористувачам на території Кам`янець-Подільської міської територіальної громади Хмельницької області від 31 жовтня 2024 року комісією встановлено, що земельна ділянка площею 0,4114 Га, знаходиться: Проспект Грушевського, 29 (кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0211) використовується Відповідачем. У пункті 2 акту визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає: на 2021 рік 2 088 165 грн, на 2022 рік 2 296 981 грн 50 коп., на 2023 рік 2 641 528 грн 73 коп., на 2024 рік 2 776 246 грн 69 коп.. Сплата коштів за користування земельною ділянкою не проводилась. Період, за який визначено розмір безпідставно збережених коштів: з 1 листопада 2021 року по 31 жовтня 2024 року. Цільове (функціональне) використання земельної ділянки: цільове призначення 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком. Відповідно до пункту 7 акту розмір безпідставно збережених коштів: 228 002 грн 31 коп. (а.с. 12-13).

Рішенням Виконавчого комітету Позивача від 27 листопада 2024 року №979 затверджено акт про визначення та відшкодування безпідставно збережених коштів/збитків власникам землі та землекористувачам на території Кам`янець-Подільської міської територіальної громади Хмельницької області від 31 жовтня 2024 року, зокрема й щодо Відповідача.

11 грудня 2024 року виконавчий комітет Позивача надіслав Відповідачу лист з доданою копією рішення від 27 листопада 2024 року №979 та претензією з вимогою про сплату 228002 грн 31 коп. заборгованості.

Згідно з витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 22 жовтня 2024 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0211 становить 2 776 246 грн 69 коп..

Відповідно до розрахунку Позивача річного розміру орендної плати за землю в межах трирічного строку (за період з 1 листопада 2021 року по 31 жовтня 2024 року) за земельну ділянку, розташовану за адресою: Проспект Грушевського, 29 (кадастровий номер - :09:001:0211) розмір безпідставно збережених Відповідачем коштів становить 228 002 грн 31 коп. (за листопад -грудень 2021 року 10 440 грн 83 коп.; за 2022 рік 68 909 грн 45 коп.; за 2023 рік 79 245 грн 86 коп.; за січень-жовтень 2024 року 69 406 грн 17 коп.) з розрахунку 3% від нормативної грошової оцінки.

За змістом листа Відділу №2 управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 30 вересня 2025 року зазначено, що нормативно-правовими актами, які регулюють проведення нормативно-грошової оцінки земель не передбачено можливість отримання витягів з технічної документації про нормативно грошову оцінку земель за минулі роки. Повідомлено, що формування земельної ділянки, яке передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру відбулось 1 липня 2024 року, відповідно інформація щодо її нормативної грошової оцінки до моменту її формування у відділі відсутня.

До матеріалів справи додано копію договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 22 листопада 2024 року укладеного між Відповідачем (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), предметом якого є продаж у приватну власність нежитлового приміщення арматурного цеху, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1344,4 кв.м. У пункті 2 вказаного договору вказано, що земельна ділянка площею 0,4114 Га, кадастровий номер :09:001:0211, на якій розташоване приміщення, не передана у власність Відповідача, правовстановлюючий документ на земельну ділянку не видавався, право власності не реєструвалось. Договір посвідчено приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Швець А.О., який зареєстрований в реєстрі за №3741.

У інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 2 жовтня 2025 року відображено, що 1 липня 2025 року державним реєстратором внесено запис про право оренди земельної ділянки (кадастровий номер - :09:001:0211) площею 0,4114 га за ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі від 12 червня 2025 року укладеного з Кам`янець-Подільською міською радою (орендодавець) на умовах орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Враховуючи, що Відповідач добровільно не сплатив Позивачу нараховану заборгованість за фактичне користування земельною ділянкою у визначений в розрахунку період, власником якої є територіальна громада м. Кам`янець-Подільський, Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача безпідставно збережених коштів в сумі 228222 грн 31 коп..

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В силу дії частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 390 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.

Суд констатує, що конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Так, відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

В силу дії статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Отже, у разі коли особа користувалася земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим зберегла кошти, вона зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Такі висновки судів відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі N 629/4628/16-ц (провадження N 14-77цс 1 8), від 20 листопада 2018 року в справі N 922/3412/17 (провадження N 12-182гс18).

У відповідності до правових висновків, що викладені у постанові Верховного Суду від 9 лютого 2021 року в справі № 922/3617/19 та від 10 лютого 2020 року в справі № 922/981/18, для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна, безпідставно збережених коштів орендної плати згідно із статтями 1212-1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований необхідно, насамперед, з`ясувати: а) чи наявні правові підстави для використання земельної ділянки; б) яка площа земельної ділянки та чи є вона сформованою відповідно до вимог земельного законодавства; в) в якому розмірі підлягають відшкодуванню доходи, пов`язані із безпідставним збереженням майна, розраховані відповідно до вимог земельного законодавства, а саме на підставі нормативної грошової оцінки землі.

Згідно з частинами 1-4, 9 статті 791 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Тобто об`єктом оренди може бути земельна ділянка, яка є сформованою як об`єкт цивільних прав.

Відтак, колегія суддів констатує, що земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України .

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Оскільки Відповідачі як вбачається з доказів долучених до матеріалів справи, не є власниками або постійним землекористувачеми спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, то, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата.

В силу дії частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Зважаючи на доводи апеляційної скарги щодо того, що в матеріалах справи відсутні докази щодо розміру площі, яку фактично використовував Відповідач без правовстановлюючих документів, колегія суддів дослідивши матеріали справи, зважаючи на предмет та підставу позовних вимог в розрізі правовідносин, які виникли по даній справі саме з огляду на нормативно-правове регулювання, зазначає наступне.

Матеріалами справи стверджується, що Відповідач є власником нежитлового приміщення (арматурний цех) загальною площею 1344,4 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020) за адресою: м. Кам`янець-Подільський, вул. Проспект Грушевського, буд. 29 на підставі договору купівлі продажу ще від 17 квітня 2001 року.

За змістом частини першої статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а тому використання нежитлових приміщень, які належать відповідачам, неможливе без відповідної земельної ділянки.

Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, а тому, у зв`язку із користуванням відповідачем нежитловими приміщеннями, презюмується його спільне користування усією спірною земельною ділянкою, якщо іншого не доведено.

Із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статтей 1212-1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Поряд з тим апеляційний господарський суд констатує, що Відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0211, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, а адже єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як користувача вже сформованої земельної ділянки, є орендна плата.

При цьому, колегія суду звертає увагу на відсутність доказів того, Відповідач оформив право на землю, при тому, що Відповідач користувався земельними ділянками для обслуговування нежитлових приміщень без правовстановлюючих документів, не здійснюючи плату за користування даними земельними ділянками.

В той же час, апеляційний господарський суд враховує факт того, що Позивач просить стягнути спірні кошти, що вираховано з площі земельної ділянки, котра знаходиться під будівлями, що належали Відповідачу до вчинення ним їх продажу. В той же час суд наголошує, що сам факт продажу апелянтом сформованої земельної ділянки з будівлями і є доказом того, що ці приміщення, котрі належали скаржнику знаходяться на цій земельній ділянці.

З аналізу змісту норм 1212-1214 Цивільного кодексу України, абзацу 4 частини 1 статті 144, абзацу 5 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України слідує, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: відбувається набуття чи збереження майна; правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи.

Згідно статті 206 Земельного кодексу України, пунктів 14.1.136, 14.1 статті 14 Податкового кодексу України власником майна фактично збереженого Відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) також є територіальна громада міста Хмельницького в особі Позивача. Таким чином, збереження (заощадження) Відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у Відповідача за рахунок їх неодержання Позивачем.

При цьому, колегія суддів констатує, що незалежно від наявності вини в поведінці Відповідача, сам факт несплати Відповідачем за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату Позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію "виправдане очікування", що є загальновизнаною в тому числі в практиці визначення Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (частина перша статті 21 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно із частиною першою статті 124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Отже право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України, не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Матеріали справи не містять доказів належного оформлення Відповідачем права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:010:0072 площею 1,0352 Га, зокрема, укладення відповідного договору оренди з Позивачем та державної реєстрації такого права, а отже Відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

В той же час позиція Відповідача щодо необхідності визначення площі земельної ділянки, яку фактично використовував Відповідач (формування земельної ділянки) і встановлення обставини використання останньої, спростовується дією принципу цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою та встановленою неможливістю користування об`єктом нерухомості без використання земельної ділянки під останнім, а також матеріалами справи, зокрема відомостями з витягу з засідання комісії від 31 жовтня 2024 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24 вересня 2025 року, за змістом яких саме за ініціативою Відповідача сформовано спірну земельну ділянку. При цьому площа земельних угідь під будівлями і спорудами (0,1439 Га та 0,2675 Га) Відповідача повністю відповідає площі спірної земельної ділянки, яка фактично використовувалась під об`єктом нерухомості Відповідача (при цьому така площа не збільшена).

Посилання ж Відповідача на те, що спірна земельна ділянка до 1 липня 2024 року (до моменту її формування) не мала меж, встановлених у передбаченому Законом порядку, що з його позиції, як наслідок ніби то унеможливлює проведення Позивачем розрахунку за 2021-2023 роки орендної плати, спростовується фактичним користуванням Відповідачем земельною ділянкою під належним до продажу фізичній особі саме Відповідачу нерухомим майном ще з 17 січня 2001 року саме в тих межах та розмірах (0,4114 Га), що сформована Відповідачем вищевказаним майно, що в свою чергу не звільняє Відповідача від обов`язку сплатити безпідставно збережені кошти орендної плати за безпідставне користування спірною земельною ділянкою.

В той же час колегією суду враховується, що за заявою Відповідача було виготовлено технічну документацію та сформовано земельну ділянку з присвоєнням кадастрового номера саме у розмірі 0,4114 Га для розміщення та експлуатації нежитлового приміщення арматурного цеху (розмір земельної ділянки за користування якою нараховує Відповідач безпідставно збережені кошти). При цьому Відповідачем заперечується використання земельної ділянки саме у зазначеному розмірі, що вказує про контроверсійність позиції Відповідача з приводу розміру земельної ділянки.

Колегія суду апеляційної інстанції констатує, що кваліфікація спірних правовідносин, як зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, означає необхідність застосування у даній справі передбачених статтями 1212-1214 Цивільного кодексу України правових наслідків дій/бездіяльності Відповідача у в вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати.

В той же час, частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України чітко унормовано, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У відповідності до статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

За допомогою цих норм, навіть за відсутності ознак делікту, тобто при умові правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, досягається відновлення справедливої рівноваги між правами та охоронюваними законом інтересами сторін спору, що випливають з принципу платності користування землею.

Згідно положення глави 83 Цивільного кодексу України, якою регулюються спірні правовідносини і обґрунтовується позов, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постановах Верховного Суду, в правовідносинах, що виникають з приводу кондикційних зобов`язань, вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої, і до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати регулюються статтею 1212 Цивільного кодексу України.

Саме тому, при розгляді даної категорії справ, не мають жодного значення причини, чому Відповідач не оформив право користування даною земельною ділянкою, в тому числі, і якщо це сталося в результаті поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до правової позиції, викладеної у вищевказаних постановах Верховного Суду, позивач має довести лише існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, та обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів).

Підсумовуючи усе описане вище колегія суддів виснує, що оскільки Відповідачем в подальшому не сформована земельна ділянка іншою площею та конфігурацією для обслуговування належних йому об`єктів нерухомого майна ніж та з якої обраховувалися Позивачем кошти (і ця земельна ділянка відповідає площі приміщення, що належить Відповідачу у даний період), тому він у визначений позовом період користувався без належних правових підстав земельною ділянкою саме тієї площі, яка є сформованою та зареєстрована в Державному земельному кадастрі 1 липня 2024 року.

При цьому визначений Позивачем розрахунковий період (з 1 листопада 2021 року по 31 жовтня 2024 року) частково охоплює період, коли вже земельна ділянка була сформована Відповідачем (1 липня 2024 року) як об`єкт цивільних прав (4 місяці).

Окрім того, колегією суддів враховується, що Відповідач придбав нерухоме майно ще 17 квітня 2001 року, і не міг в силу дії принципу цілісності «нерухового майна та земельної ділянки» не користувався земельною ділянкою саме під цим нерухомим майном, при цьому Позивачем стягуються безпідставно збережені кошти лише з 1 листопада 2021 року по 31 жовтня 2024 року.

При цьому, твердження скаржника про користування меншою площею земельної ділянки, колегія суддів вважає недоречними, оскільки, у справі відсутні докази на підтвердження формування за спірною адресою земельної ділянки меншої чи більшої площі для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель. Отже, розмір земельної ділянки, якою користується Відповідач доведений, обгрунтований і підтверджений достатніми доказами.

Аналогічні висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 4 жовтня 2022 року в справі №922/1717/20, від 20 вересня 2022 року в справі №925/1082/20, від 7 вересня 2022 року в справі 3925/1081/20, від 19 вересня 2023 року в справі № 920/1149/21.

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України та частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»).

Тобто нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частини другої статті 20 та частини третьої статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Земельним законодавством та Податковим кодексом України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, які містять інформацію щодо предмета спору.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року в справі № 905/1680/20, а також у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року в справі № 904/4933/15.

Позивачем на підтвердження розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка використовується Відповідачем, за спірний період надано витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 22 жовтня 2024 року, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0211 становить 2 776 246 грн 69 коп..

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що у акті про визначення та відшкодування безпідставно збережених коштів власникам землі та землекористувачам на території Кам`янець-Подільської міської територіальної громади Хмельницької області від 31 листопада 2024 року, затвердженому рішенням Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 27 листопада 2024 року №979, органами місцевого самоврядування визначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0211, зокрема: на 2021 рік 2 088 165 грн, на 2022 рік 2 296 981 грн 50 коп., на 2023 рік 2 641 528 грн 73 коп., на 2024 рік 2 776 246 грн 69 коп..

Окрім того, що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо того, що код угідь 11.02 вказує на наявність чи відсутність на них будівель чи споруд Відповідача, то колегія суду зауважує таке.

У витязі з Державного земельного кадастру цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0211 - 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком. Відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого Постановою КМУ від 17 жовтня 2012 року № 1051, згідно цільового призначення 11.02 - даній земельній ділянці присвоєно вказаний код угідь 011.01 «Землі під будівлями та спорудами промислових підприємства» відповідно до експлікації земельних угідь площею 0,1439 Га та 0,2675 Га. Додатком 4 до вказаного Порядку затверджено перелік угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ), де в межах групи 011 даній земельній ділянці присвоєно підгрупу 011.01 «Землі під будівлями та спорудами промислових підприємства», хоча є декілька деталізованих підгруп в межах цієї групи, а саме 011.00 011.03, тобто підгрупу було визначено в межах правильної категорії відповідно до цільового призначення земельної ділянки (11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості).

Окрім того, твердження апелянта стосовно того, що вказаний код угідь 011.01 «Землі під будівлями та спорудами промислових підприємства» ніби то не вказує на наявність чи відсутність на них будівель чи споруд Відповідача, і навіть при відсутності на земельній ділянці взагалі будь якої забудови буде вказано даний код угідь є хибним, оскільки сформувати земельну ділянку Позивач міг лише за наявності на ній нежитлового приміщення, адже дана земельна ділянка перебуває в комунальній власності Позивача і наявність нежитлового приміщення, було саме підставою для надання дозволу для розробки технічної документації на вищезазначену земельну ділянку.

Між тим визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

Відтак, підсумовуючи усе вищевстановлене колегія суддів резюмує, що Відповідач у період, за який стягуються кошти, володів на праві власності об`єктом нерухомого майна, що розташоване на сформованій Відповідачем земельній ділянці, відомості про розмір якої внесено до Державного земельного кадастру.

З огляду на що Відповідач користувався земельною ділянкою площею 0,4114 Га з кадастровим номером :09:001:0211 за адресою: м. Кам`янець-Подільський, вул. Проспект Грушевського, буд. 29 без оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а відтак, без достатньої правової підстави, за рахунок власника цієї ділянки територіальної громади Кам`янець-Подільська в особі Позивача. Відтак, Відповідач фактично зберіг в себе кошти у загальному розмірі 228002 грн 31 коп., які мав сплатити за користування земельною ділянкою, а тому, відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки.

Враховуючи вказане суд апеляційної інстанції задовільняє позов повністю.

Дане рішення й було прийняте і місцевим господарським судом.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги на рішення суду покладаються на Відповідача, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамік" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25 листопада 2025 року у справі №924/930/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 25 листопада 2025 року в справі №924/930/25 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

5. Справу №924/930/254 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Маціщук А.В.