ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/3733/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Фещук В.М.,

за участю представників:

від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАРУС ШИППІНГ КО" Калітенко С.А.,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАКОСА" Рудніва С.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАРУС ШИППІНГ КО"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.11.2025, прийняту суддею Невінгловською Ю.М., м. Одеса,

у справі №916/3733/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАРУС ШИППІНГ КО"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАКОСА"

про стягнення 363 409,77 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАРУС ШИППІНГ КО" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАКОСА", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальній сумі 363409,77 грн, з яких: 355409,77 грн заборгованість за надані послуги агентування баржі "HS-83" та 8000 грн заборгованість за надані послуги агентування плавкрану "ПК-3-63".

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 16.09.2025 відкрито провадження у справі №916/3733/25.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 у справі №916/3733/25 задоволено позов; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАКОСА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАРУС ШИППІНГ КО" заборгованість у розмірі 363409,77 грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 4360,92 грн.

07.11.2025 до місцевого господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАРУС ШИППІНГ КО" про ухвалення додаткового рішення №2025/11/07/01 від 07.11.2025 (вх.№2-1750/25 від 07.11.2025), в якій останнє просило стягнути на свою користь з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАКОСА" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50000 грн.

Вказана заява мотивована тим, що позивачем у зв`язку з розглядом даної справи в місцевому господарському суді були понесені судові витрати, а саме: витрати на професійну правничу допомогу у сумі 50000 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.11.2025 у справі №916/3733/25 (суддя Невінгловська Ю.М.) відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАРУС ШИППІНГ КО" №2025/11/07/01 від 07.11.2025 (вх.№2-1750/25 від 07.11.2025) про ухвалення додаткового рішення.

Дана ухвала суду обґрунтована зверненням позивача з заявою про ухвалення додаткового рішення з порушенням вимог частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України внаслідок неподання ним доказів понесених витрат на правову допомогу до завершення розгляду справи, а також не заявлення під час розгляду справи про намір подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАРУС ШИППІНГ КО" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.11.2025 у справі №916/3733/25 скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зокрема, скаржник наголошує на тому, що місцевий господарський суд, допустивши надмірний формалізм, безпідставно не врахував, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, поданий Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАРУС ШИППІНГ КО" разом з позовною заявою, є належною формою реалізації процесуального права позивача на компенсацію за рахунок відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу та свідчить про дотриманням позивачем приписів частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, апелянт стверджує про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з постановленням оскаржуваної ухвали за відсутності сторін, без їх виклику та без повідомлення останніх про дату, час і місце розгляду, що прямо суперечить вимогам Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 17.12.2025 (вх.№4782/25/Д1 від 17.12.2025) Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАКОСА" просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАРУС ШИППІНГ КО" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.11.2025 у справі №916/3733/25 без змін, посилаючись на те, що неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Поліщук Л.В., Богатиря К.В. від 09.12.2025 у справі №916/3733/25 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.12.2025 вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАРУС ШИППІНГ КО" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.11.2025 у справі №916/3733/25 поза межами строку, встановленого частиною другою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, а також призначено дану справу для розгляду вказаної апеляційної скарги на 18.02.2026 об 11:00.

У судовому засіданні 18.02.2026, проведеному в режимі відеоконференції, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАРУС ШИППІНГ КО" підтримав апеляційну скаргу; представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАКОСА" висловив заперечення проти її задоволення.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

В силу частин першої, третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою, другою статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За умовами частин першої, другої статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За загальним правилом питання, як розподілити між сторонами судові витрати, суд вирішує під час ухвалення рішення суду і зазначає про це в резолютивній частині (пункт 5 частини першої статті 237, пункт 2 частини п`ятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас частиною першою статті 221 Господарського процесуального кодексу України передбачено якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Така норма кореспондується з частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Системний аналіз статей 124, 129 та 221 Господарського процесуального кодексу України свідчить про наявність послідовного та завершеного механізму реалізації права на компенсацію судових витрат, який складається з: 1) попереднього інформування суду та іншої сторони про орієнтовний розмір витрат; 2) заявлення до закінчення судових дебатів про намір їх стягнення; 3) подання належних доказів у визначений законом строк. Недотримання будь-якого з цих елементів порушує цілісність процесуального механізму та унеможливлює його застосування.

Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

В силу статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За умовами статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, з наведених положень чинного процесуального законодавства вбачається, що саме учасники справи, які наділені певною процесуальною ініціативою, при зверненні до суду з заявами визначають свої вимоги (в межах яких і відбувається розгляд цих заяв судом) та несуть ризик настання або ненастання наслідків, пов`язаних з вчиненням відповідних процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлений частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України порядок заявлення та підтвердження витрат на професійну правничу допомогу є імперативним і не може тлумачитися розширено. Процесуальна форма у даному випадку виступає гарантією реалізації принципів змагальності та рівності сторін, а також забезпечує передбачуваність наслідків процесуальної поведінки учасників справи. Відступ від чітко визначеного законом алгоритму реалізації права на компенсацію витрат означав би надання одній зі сторін процесуальних переваг та порушення балансу інтересів сторін.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат (зокрема, витрат на професійну правничу допомогу), повинен враховувати, що:

-кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, тому згідно з положеннями статті 124 Господарського процесуального кодексу України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені (постанова Верховного Суду від 21.06.2022 у справі №908/574/20);

-право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (постанова Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19);

-процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема, не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21 та від 31.05.2022 у справі №917/304/21);

-потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів у підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанови Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №908/574/20 та від 07.09.2022 у справі №911/2130/21).

Матеріалами справи підтверджується, що на момент ухвалення рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 у даній справі позивач не подав докази на підтвердження факту понесення ним витрат на правову допомогу у суді першої інстанції і при цьому представник позивача не заявив до закінчення судових дебатів про намір надати відповідні докази після ухвалення судового рішення.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАРУС ШИППІНГ КО" пропустило один з обов`язкових етапів практичної реалізації принципу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (постанова Верховного Суду від 01.11.2023 у справі №905/493/22).

Незаявлення до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. При цьому сам по собі факт подання доказів понесення витрат на правничу допомогу протягом встановленого законом п`ятиденного строку не змінює обов`язку заявника вказати про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів до судових дебатів.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 07.02.2024 у справі №910/216/23.

Суд апеляційної інстанції вбачає, що позивачем до позовної заяви було додано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом справи, у вигляді окремого документа, відповідно до якого сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката становить 50000 грн. Крім того, зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок містить застереження про те, що остаточний розрахунок судових витрат буде наданий позивачем під час судових засідань.

Представник позивача брав участь у двох судових засіданнях у даній справі (09.10.2025 та 03.11.2025), в яких останнім не було подано остаточного розрахунку та не зроблено заяву про намір подання доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі, що підтверджується протоколами відповідних судових засідань та не заперечується апелянтом.

Між тим, сам по собі факт подання позивачем одночасно з позовною заявою попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом справи, у вигляді окремого документа жодним чином не спростовує висновок місцевого господарського суду про недотримання Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАРУС ШИППІНГ КО" встановленого законом порядку реалізації права на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки заяви, що стосується витрат на професійну правничу допомогу, яка б змістовно висловлювала намір позивача отримати відшкодування цих витрат за результатами апеляційного розгляду, матеріали справи не містять (постанова Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/216/23).

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, передбачене статтею 124 Господарського процесуального кодексу України, саме по собі не є тотожним заяві про намір подати докази їх фактичного понесення після ухвалення рішення. Такий розрахунок має інформаційний характер і спрямований на забезпечення процесуальної визначеності, однак не звільняє сторону від обов`язку чітко заявити до закінчення судових дебатів про намір реалізувати право на компенсацію відповідних витрат. Інше тлумачення фактично нівелювало б зміст частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду про те, що зазначення учасником справи орієнтовного розміру витрат на правничу допомогу, який змістовно не висловлює намір останнього отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування цих витрат, виключає можливість задоволення поданої в подальшому таким учасником заяви про ухвалення додаткового рішення за умови, що до судових дебатів останній не заявив про подання доказів на підтвердження зазначених витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, викладена у постанові від 08.09.2025 у справі №756/5565/23.

Суд не наділений повноваженнями діяти замість сторони та формувати за неї процесуальну позицію щодо розподілу витрат. Реалізація права на компенсацію витрат на професійну правничу допомогу є проявом диспозитивності, а тому залежить виключно від належної та своєчасної ініціативи відповідної сторони. За відсутності чітко вираженої заяви до закінчення судових дебатів, висловленої у порядку частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд позбавлений процесуальних підстав для подальшого вирішення питання про такі витрати.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на недотримання позивачем приписів частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України внаслідок неподання ним доказів понесених витрат на правову допомогу до завершення розгляду справи, а також не заявлення під час розгляду справи (до закінчення стадії судових дебатів) про намір подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення №2025/11/07/01 від 07.11.2025 (вх.№2-1750/25 від 07.11.2025).

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з постановленням оскаржуваної ухвали за відсутності сторін, без їх виклику та без повідомлення останніх про дату, час і місце розгляду є безпідставним, оскільки положеннями частини третьої статті 244 Господарського процесуального кодексу України конкретно передбачена можливість вирішення судом питання щодо ухвалення додаткового рішення, яке стосується виключно розподілу судових витрат, без повідомлення учасників справи. Поза увагою скаржника залишились зміни, внесені до вказаної процесуальної норми Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення порядку розподілу судових витрат та судового збору" №4508-ІХ від 18.06.2025, які набрали чинності 16.07.2025.

Отже, доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність відмови позивачу у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акта колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАРУС ШИППІНГ КО" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.11.2025 у справі №916/3733/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.02.2026.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук