ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2026 р. Cправа № 902/1766/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни, за участю секретаря судового засідання Багулової Є.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Флора", 69013, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Стартова, будинок 3В, ідентифікаційний код юридичної особи 25223362

до Фермерського господарства "Влад", 22135, Вінницька обл., Хмільницький р-н, село Туча, ідентифікаційний код юридичної особи 20090790

про стягнення 172 074,96 гривень

за участю представників:

від позивача - адвокат Фундеряка Т.А., згідно ордеру

від відповідача - не з`явився

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Вінницької області 26.12.2025 року надійшла позовна заява № 18/12-01 від 18.12.2025 (вх. № 1889/25 від 26.12.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю "Флора" до Фермерського господарства "Влад" про стягнення 172 074,96 гривень заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору поставки № 224/25/454 від 13.02.2025 року, з яких: 67 588,03 гривень пені та 104 486,93 гривень відсотків річних.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2025 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою від 29.12.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 902/1766/25, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 27 січня 2026 року об 11:00 год.

У судовому засіданні 27.01.2026 судом постановлено ухвалу про відкладення судового засідання з розгляду справи № 902/1766/25 по суті на 11:30 год. 12.02.2026, яку занесено до протоколу судового засідання.

На визначену судом дату у судове засідання з`явився представник позивача. Відповідач правом участі уповноваженого представника у судовому засіданні не скористався, будь-яких заяв, клопотань до суду не подав.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений завчасно та належним чином ухвалою суду від 28.01.2026, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного листа.

Частиною 1 статті 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно пункту 2 частини 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Приймаючи до уваги, що відповідно до вимог статті 242 ГПК України сторони було належним чином повідомлено про судове засідання у справі та на засадах відкритості і гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідач у свою чергу не скористався наданим йому правом участі у розгляді справи і його неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами.

Відзиву відповідачем до суду не надано, будь-яких заяв, клопотань не надходило.

За приписами частини 2 статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

За наслідком розгляду справи у судовому засіданні 12.02.2026 року суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та повідомив час проголошення вступної та резолютивної частин рішення в межах цього судового засідання.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення сторони не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без його проголошення.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Флора" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Фермерського господарства "Влад" про стягнення 172 074,96 гривень заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору поставки № 224/25/454 від 13.02.2025 року, з яких: 67 588,03 гривень пені та 104 486,93 гривень відсотків річних.

На обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 13.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Флора" як постачальником та Фермерським господарством "Влад" як покупцем було укладено договір поставки № 224/25/454, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити та передати покупцю, а покупець прийняти та оплатити продукцію (засоби захисту рослин, насіння, мінеральні добрива, позакореневі добрива) ("продукція" в асортименті, кількості та за ціною згідно з специфікаціями, оформленими у формі додатків до цього договору).

Позивач зауважив, що у кожному додатку сторони погодили строки оплати продукції, однак відповідач систематично порушував умови договору та додатків щодо своєчасної оплати вартості отриманої продукції.

За твердженням позивача, згідно з додатком №224/25/454/2-ЗЗР від 04.04.2025 року, відповідачу було поставлено продукцію на загальну суму 97 429,87 грн., що підтверджується видатковими накладними №1248, №1254 від 04.04.2025. Встановлений строк оплати - 07.04.2025 року. Повністю розрахунок відповідач здійснив 07.05.2025 р., що підтверджується платіжним переказом №2575 від 30.04.2025 р., №2594 від 07.05.2025 р.

За додатком №224/25/454/4-ЗЗР від 09.05.2025 відповідачу було поставлено продукцію на загальну суму 471 471,30 грн., що підтверджується видатковими накладними №2187, №2242 від 09.05.2025 р. Встановлений строк оплати - 06.06.2025. Повністю розрахунок відповідач здійснив 11.06.2025 р., що підтверджується платіжними переказами №2718 від 09.06.2025, №2730 від 11.06.2025.

За додатком №224/25/454/9-ЗЗР від 05.06.2025 відповідачу було поставлено продукцію на загальну суму 106 805,40 грн., що підтверджується видатковою накладною №2816 від 05.06.2025. Встановлений строк оплати - 03.07.2025. Повністю розрахунок відповідач здійснив 10.09.2025, що підтверджується платіжними переказами №3053 від 02.09.2025, №3085 від 10.09.2025.

За додатком №224/25/454/11-ЗЗР від 13.06.2025 відповідачу було поставлено продукцію на загальну суму 295 507,92 грн., що підтверджується видатковою накладною №2971 від 13.06.2025. Встановлений строк оплати - 11.07.2025. Повністю розрахунок відповідач здійснив 07.10.2025, що підтверджується платіжним переказом №3156 від 29.09.2025 р., №3181 від 07. 1 0.2025 р.

За додатком №224/25/454/12-ЗЗР від 25.06.2025 р. поставка продукції відбулася 01.07.2025 р. на загальну суму 238 191,37 грн., що підтверджується видатковою накладною №3080 від 01.07.2025 р. Встановлений строк оплати - 29.07.2025 р. Повністю розрахунок відповідач здійснив 20.11.2025, що підтверджується платіжним переказом №3397 від 20.11.2025.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача із цим позовом до суду про стягнення з відповідача 67 588,03 гривень пені та 104 486,93 гривень 48% річних.

Відповідач своїм процесуальним правом надання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв, клопотань або заперечень щодо заявлених вимог за час розгляду справи не заявляв, у зв`язку з чим розгляд справи здійснено за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено таке.

13 лютого 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Флора" (далі - постачальник, позивач) та Фермерським господарством "Влад" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки № 224/25/454 (далі - договір) (т. 1 а.с. 5-8).

Відповідно до пункту 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити та передати покупцю, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію (засоби захисту рослин, насіння, мінеральні добрива, позакореневі добрива) ("продукція" в асортименті, кількості та за ціною згідно з специфікаціями, оформленими у формі додатків до цього договору (надалі специфікація).

Згідно з пунктами 1.2.-1.4. договору перед кожною поставкою продукції постачальник направляє покупцю два оригінальних примірники специфікації. Специфікація має бути підписана від постачальника представником, уповноваженим укладати договори від імені постачальника та скріплена печаткою постачальника.

У випадку погодження специфікації покупець підписує її, скріплює печаткою та направляє постачальнику один оригінальний примірник. Специфікація має бути підписана від покупця представником, уповноваженим укладати договори від імені покупця та скріплена печаткою покупця.

У випадку, якщо сторони обмінялися специфікаціями по факсу, електронною поштою, сторони зобов`язуються обмінятися оригінальними примірниками відповідної специфікації протягом 7 (семи) робочих днів, але, в будь-якому разі, до поставки відповідної партії продукції.

За умовами пункту 3.1. договору місце та умови (базис) поставки вказуються у відповідній специфікації. Відвантаження та поставка продукції покупцеві здійснюється погодженими партіями та у строки, визначені сторонами у специфікації, за умови дотримання покупцем графіку платежів, визначеного такою специфікацією. У виняткових випадках, при поганих погодних умовах чи при затримці в перевезеннях чи логістичних операціях, товар відписаний покупцю, може безкоштовно зберігатися на складі постачальника до 5 календарних днів.

Відповідно до пункту 3.2. договору право власності на продукцію, а також ризик випадкової загибелі чи пошкодження (збитків) щодо продукції переходить від постачальника до покупця з моменту передачі продукції постачальником покупцю (або здійснення таких дій третьою особою, належним чином уповноваженою постачальником), що підтверджується відповідними документами, а саме: накладною/товарно-транспортною накладною ("накладна"), підписаною належним чином уповноваженим представником покупця. Підпис на накладній представника покупця свідчить про прийняття покупцем продукції по кількості, асортименту та комплектності відповідно до накладної; по якості - відповідно до сертифікату відповідності (якості продукції).

Згідно з пунктом 3.3. договору передачею продукції за цим договором також вважається передача постачальником продукції (відвантаженої без зобов`язання доставки продукції до покупця) за відповідними документами перевізнику.

За умовами пункту 3.4. договору місцем, де буде відбуватись перехід права власності на поставлену продукцію від постачальника покупцеві, сторони визначили місце поставки, погоджене у відповідній специфікації.

Пунктом 4.1. договору сторони визначили, що ціна продукції, що поставляється за цим договором зазначається у специфікаціях. Ціна продукції в національній валюті та її еквівалент в іноземній валюті (долар США або Євро), зазначається у специфікаціях до цього договору (якщо інше прямо не визначено в такій специфікації). Оплата продукції здійснюється покупцем в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором та специфікаціями. Датою оплати продукції вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Відповідно до пункту 4.2. договору ціна продукції в національній валюті є орієнтовною та остаточно визначається на дату фактичної оплати продукції на умовах цього договору. Еквівалент ціни продукції в іноземній валюті, який зазначено в специфікації до цього договору, є незмінним на весь період дії цього договору. Ціна продукції за цим договором визначається у гривні і розраховується, виходячи з курсу продажу долара США або Євро до гривні, який буде погоджений сторонами у відповідній специфікації ("погоджений курс") (якщо інше прямо не визначено у такій специфікації). Оплата продукції здійснюється покупцем, в національній валюті України, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківському валютному ринку України (інформація про який розміщена на сайті http://minfin.com.ua, в рубриці "Межбанк" http://minfin.com.ua/currency/mb/archive/) на момент закриття торгів у день, що передує даті оплати продукції (надалі - "курс Міжбанку"), якщо інше не зазначено в специфікаціях до цього договору.

Згідно з пунктом 4.3. договору оплата продукції, яка постачається на умовах попередньої оплати, здійснюється покупцем на підставі рахунку на оплату, сформованого постачальником, з врахуванням умов пунктів 4.1. - 4.2. цього договору. Термін дії рахунку на оплату складає 3 (три) банківських дні, включаючи дату його оформлення, якщо інше не буде погоджено сторонами. В разі порушення строків оплати рахунку на оплату, зарахування платежів здійснюється постачальником, виходячи з курсу Міжбанку, встановленого на момент надходження грошових коштів на банківський рахунок постачальника. При цьому, оформлення видаткових накладних на продукцію, яка постачається на умовах попередньої оплати, здійснюється за цінами, зазначеними в рахунку на оплату. У разі недотримання покупцем строків оплати продукції, встановлених рахунком на оплату, оформлення видаткової накладної здійснюється за цінами, визначеними з дотриманням умов пункту 4.2. цього договору, на момент надходження грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Оплата продукції, яка постачається на умовах відстрочення оплати та/або з використанням вексельного способу розрахунків, здійснюється покупцем, з дотриманням умов пунктів 4.2, 4.4. цього договору. При цьому, оформлення видаткових накладних на продукцію, яка постачається на умовах відстрочення оплати та/або з використанням вексельного способу розрахунків, здійснюється за цінами, визначеними на дату формування видаткової накладної з дотриманням умов пункту 4.2. цього договору.

Пунктом 4.9. договору сторони визначили, що загальна вартість продукції, що постачається за цим договором (ціна договору), визначається специфікаціями та видатковими накладними. У випадку розбіжності даних у додатках та у видаткових накладних щодо кількості, асортименту, ціни товару, перевагу має видаткова накладна.

Відповідно до пункту 5.1. договору будь-яка попередня оплата продукції здійснюється виключно на підставі та в межах суми відповідно до виставленого постачальником рахунку за продукцію, а будь-який відстрочений платіж за продукцію має здійснюватися на підставі рахунку на оплату. Оплата здійснюється відповідно до графіку платежів, визначеному у відповідній специфікації, у гривні, шляхом: (і) безготівкового банківського переказу грошових коштів на банківський рахунок постачальника, зазначений в пункті 9 цього договору; та/або (іі) видачі покупцем векселя (або індосованого покупцем), (авальованого банком, прийнятним для постачальника, якщо авалювання має місце) ("вексель"), відповідно до вимог чинного законодавства України. У будь-якому випадку, якщо сторонами не погоджено інше у письмовій формі, граничний строк оплати 100% ціни за продукцію, законтрактовану покупцем за відповідними специфікаціями на підставі цього договору є 31 жовтня 2025 року.

За умовами пункту 6.4. договору якщо покупець порушить зобов`язання належно сплатити на користь постачальника будь-який платіж, який він повинен сплатити згідно з договором, термін оплати всіх неоплачених рахунків і виплат, які повинні бути сплачені постачальнику за договором, настає негайно. Покупець за несвоєчасну оплату поставленої продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості отриманої, але неоплаченої продукції за кожний день прострочення, а також відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника 48% (сорок вісім відсотків) річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати за кожний день до того часу, коли буде здійснений платіж, до або після винесення будь-якого судового рішення. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст. 625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені). Не обмежуючи жодних прав або засобів правового захисту постачальника, постачальник має право скасовувати будь-які подальші поставки у разі порушення зобов`язань щодо оплати з боку покупця. Покупець зобов`язаний відшкодувати постачальнику всі адміністративні та юридичні витрати, які поніс постачальник у зв`язку зі стягненням будь-яких таких сум, які повинен оплатити покупець. Сторони домовились, що відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій за даним договором складає 3 (три роки). Крім цього, сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за цим договором, здійснюється без обмеження строку.

Цей договір набирає чинності в дату набрання чинності та діє до повного виконання сторонами своїх відповідних зобов`язань за цим договором, або до "31" грудня 2025 року, залежно від того, що настане пізніше (пункт 7.1. договору).

04 квітня 2025 року сторонами договору було погоджено та підписано специфікацію № 224/25/454/2-ЗЗР на поставку продукції (засоби захисту рослин, насіння, мінеральні добрива, позакореневі добрива), якою погоджено асортимент, одиницю виміру, кількість, ціну, вартість продукції у гривнях, еквівалент вартості продукції у доларах США, умови поставки та порядок розрахунків за продукцію, що поставляється на загальну суму 97 429,87 гривень з урахуванням ПДВ; строк поставки до 07.04.2025 включно (т. 1 а.с. 9).

09 травня 2025 року сторонами договору було погоджено та підписано специфікацію № 224/25/454/4-ЗЗР на поставку продукції (засоби захисту рослин, насіння, мінеральні добрива, позакореневі добрива), якою погоджено асортимент, одиницю виміру, кількість, ціну, вартість продукції у гривнях, еквівалент вартості продукції у доларах США, умови поставки та порядок розрахунків за продукцію, що поставляється на загальну суму 471 471,30 гривень з урахуванням ПДВ; строк поставки до 12.05.2025 включно (т. 1 а.с. 10).

05 червня 2025 року сторонами договору було погоджено та підписано специфікацію № 224/25/454/9-ЗЗР на поставку продукції (засоби захисту рослин, насіння, мінеральні добрива, позакореневі добрива), якою погоджено асортимент, одиницю виміру, кількість, ціну, вартість продукції у гривнях, еквівалент вартості продукції у доларах США, умови поставки та порядок розрахунків за продукцію, що поставляється на загальну суму 106 805,40 гривень з урахуванням ПДВ; строк поставки до 06.06.2025 включно (т. 1 а.с. 11).

13 червня 2025 року сторонами договору було погоджено та підписано специфікацію № 224/25/454/11-ЗЗР на поставку продукції (засоби захисту рослин, насіння, мінеральні добрива, позакореневі добрива), якою погоджено асортимент, одиницю виміру, кількість, ціну, вартість продукції у гривнях, еквівалент вартості продукції у доларах США, умови поставки та порядок розрахунків за продукцію, що поставляється на загальну суму 278 719,20 гривень з урахуванням ПДВ; строк поставки до 12.06.2025 включно (т. 1 а.с. 12).

25 червня 2025 року сторонами договору було погоджено та підписано специфікацію № 224/25/454/12-ЗЗР на поставку продукції (засоби захисту рослин, насіння, мінеральні добрива, позакореневі добрива), якою погоджено асортимент, одиницю виміру, кількість, ціну, вартість продукції у гривнях, еквівалент вартості продукції у доларах США, умови поставки та порядок розрахунків за продукцію, що поставляється на загальну суму 238 191,37 гривень з урахуванням ПДВ; строк поставки до 25.06.2025 включно (т. 1 а.с. 13).

Пунктом 2 специфікації № 224/25/454/2-ЗЗР від 04.04.2025 до договору сторонами визначено умови та строк оплати: оплата повної вартості продукції, яка постачається на умовах цієї специфікації, здійснюється покупцем з дотриманням умов пунктів 4.2.-4.4. договору поставки не пізніше 3 (три) календарних днів з моменту отримання товару за видатковими накладними шляхом перерахування суми, належної до сплати на розрахунковий рахунок постачальника. Сторони визначили, що для товару який постачається на умовах цього додатку, термін дії рахунків-фактури складає 1 (один) банківських дні з моменту його оформлення. Покупець сплачує постачальнику 100,00% від загальної вартості товару, що вказана в пункті 2 цього додатку, не пізніше 3 (три) календарних днів з моменту отримання товару за видатковими накладними шляхом перерахування суми, належної до сплати на розрахунковий рахунок постачальника.

Пунктом 2 специфікацій № 224/25/454/4-ЗЗР від 09.05.2025, № 224/25/454/9-ЗЗР від 05.06.2025, № 224/25/454/11-ЗЗР від 16.06.2025, № 224/25/454/12-ЗЗР від 25.06.2025 до договору сторонами визначено умови та строк оплати: оплата повної вартості продукції, яка постачається на умовах цієї специфікації, здійснюється покупцем з дотриманням умов пунктів 4.2.-4.4. договору поставки не пізніше 28 (двадцять вісім) календарних днів з моменту отримання товару за видатковими накладними шляхом перерахування суми, належної до сплати на розрахунковий рахунок постачальника. Сторони визначили, що для товару який постачається на умовах цього додатку, термін дії рахунків-фактури складає 1 (один) банківських дні з моменту його оформлення. Покупець сплачує постачальнику 100,00% від загальної вартості товару, що вказана в пункті 2 цього додатку, не пізніше 28 (двадцять вісім) календарних днів з моменту отримання товару за видатковими накладними шляхом перерахування суми, належної до сплати на розрахунковий рахунок постачальника.

Договір поставки № 224/25/454 від 13.02.2025 року та додатки (специфікації) до нього від 04.04.2025, від 09.05.2025, від 05.06.2025, від 13.06.2025 та від 25.06.2025 підписані уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплені печатками сторін.

На виконання умов договору позивачем за видатковою накладною № 1248 від 04.04.2025 року поставлено, а відповідачем прийнято товар (продукцію (засоби захисту рослин, насіння, мінеральні добрива, позакореневі добрива) за асортиментом та кількістю зазначеній у ній) на суму 30 483,12 гривень з ПДВ, за видатковою накладною № 1254 від 04.04.2025 року - на суму 66 946,75 гривень з ПДВ, за видатковою накладною № 2187 від 09.05.2025 року - на суму 418 232,40 гривень з ПДВ, за видатковою накладною № 2242 від 09.05.2025 року - на суму 53 238,90 гривень з ПДВ, за видатковою накладною № 2816 від 05.06.2025 року - на суму 106 805,40 гривень з ПДВ, за видатковою накладною № 2971 від 13.06.2025 року - на суму 278 719,20 гривень з ПДВ, за видатковою накладною № 3080 від 01.07.2025 року - на суму 238 191,37 гривень з ПДВ (т.1 а.с. 14 - 20).

Як убачається із наявних у матеріалах справи платіжних інструкцій, банківських виписок за вхідними переказами коштів здійснених ФГ "Влад" на користь ТОВ "Флора" відповідачем на користь позивача 30.04.2025 сплачено 18645,81 гривень, 07.05.2025 сплачено 80 000,00 гривень, 09.06.2025 сплачено 200 000,00 гривень, 11.06.2025 сплачено 271 471,30 гривень, 02.09.2025 сплачено 50 000,00 гривень, 10.09.2025 сплачено 56 805,40 гривень, 29.09.2025 сплачено 134 000,00 гривень, 07.10.2025 сплачено 144 719,20 гривень, 20.11.2025 сплачено 238 191,37 гривень (т. 1 а.с. 22-30).

Спір у цій справі виник у зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати продукції за договором поставки.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача за договором поставки № 224/25/454 від 13.02.2025 року 67 588,03 гривень пені та 104 486,93 гривень 48 % річних.

Відповідно до статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин.

Згідно частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, що склалися між сторонами суд враховує таке.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У свою чергу, відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між cторонами договір є договором поставки, правовідносини за яким врегульовано відповідними положеннями Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (ч.1, ч. 2 статті 632 ЦК України).

Згідно з частинами 1-3 статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, матеріали справи не містять доказів пред`явлення відповідачем позивачу будь-яких претензій щодо неналежного виконання умов договору, а також доказів повернення позивачу товару.

Відповідно до пункту 2 специфікації № 224/25/454/2-ЗЗР від 04.04.2025 до договору сторонами визначено умови та строк оплати: оплата повної вартості продукції, яка постачається на умовах цієї специфікації, здійснюється покупцем з дотриманням умов пунктів 4.2.-4.4. договору поставки не пізніше 3 (три) календарних днів з моменту отримання товару за видатковими накладними шляхом перерахування суми, належної до сплати на розрахунковий рахунок постачальника. Сторони визначили, що для товару який постачається на умовах цього додатку, термін дії рахунків-фактури складає 1 (один) банківський день з моменту його оформлення. Покупець сплачує постачальнику 100,00% від загальної вартості товару, що вказана в пункті 2 цього додатку, не пізніше 3 (три) календарних днів з моменту отримання товару за видатковими накладними шляхом перерахування суми, належної до сплати на розрахунковий рахунок постачальника.

За умовами пункту 2 специфікацій № 224/25/454/4-ЗЗР від 09.05.2025, № 224/25/454/9-ЗЗР від 05.06.2025, № 224/25/454/11-ЗЗР від 16.06.2025, № 224/25/454/12-ЗЗР від 25.06.2025 до договору сторонами визначено умови та строк оплати: оплата повної вартості продукції, яка постачається на умовах цієї специфікації, здійснюється покупцем з дотриманням умов пунктів 4.2.-4.4. договору поставки не пізніше 28 (двадцять вісім) календарних днів з моменту отримання товару за видатковими накладними шляхом перерахування суми, належної до сплати на розрахунковий рахунок постачальника. Сторони визначили, що для товару який постачається на умовах цього додатку, термін дії рахунків-фактури складає 1 (один) банківський день з моменту його оформлення. Покупець сплачує постачальнику 100,00% від загальної вартості товару, що вказана в пункті 2 цього додатку, не пізніше 28 (двадцять вісім) календарних днів з моменту отримання товару за видатковими накладними шляхом перерахування суми, належної до сплати на розрахунковий рахунок постачальника.

Судом установлено, що позивачем за видатковою накладною № 1248 від 04.04.2025 року поставлено, а відповідачем прийнято товар (продукцію (засоби захисту рослин, насіння, мінеральні добрива, позакореневі добрива) за асортиментом та кількістю зазначеній у ній) на суму 30 483,12 гривень з ПДВ, за видатковою накладною № 1254 від 04.04.2025 року - на суму 66 946,75 гривень з ПДВ, за видатковою накладною № 2187 від 09.05.2025 року - на суму 418 232,40 гривень з ПДВ, за видатковою накладною № 2242 від 09.05.2025 року - на суму 53 238,90 гривень з ПДВ, за видатковою накладною № 2816 від 05.06.2025 року - на суму 106 805,40 гривень з ПДВ, за видатковою накладною № 2971 від 13.06.2025 року - на суму 278 719,20 гривень з ПДВ, за видатковою накладною № 3080 від 01.07.2025 року - на суму 238 191,37 гривень з ПДВ.

Оплату поставленої позивачем продукції відповідачем здійснено:

- за видатковими накладними № 1248 від 04.04.2025 на суму 30 483,12 гривень та № 1254 від 04.04.2025 року на суму 66 946,75 гривень - 30.04.2025 (сплачено 18645,81 гривень) та 07.05.2025 (сплачено 80 000,00 гривень);

- за видатковими накладними № 2187 від 09.05.2025 року на суму 418 232,40 гривень та № 2242 від 09.05.2025 року на суму 53 238,90 гривень - 09.06.2025 (сплачено 200 000,00 гривень) та 11.06.2025 (сплачено 271 471,30 гривень);

- за видатковою накладною № 2816 від 05.06.2025 року на суму 106 805,40 гривень - 02.09.2025 (сплачено 50 000,00 гривень) та 10.09.2025 (сплачено 56 805,40 гривень);

- за видатковою накладною № 2971 від 13.06.2025 року на суму 278 719,20 гривень - 29.09.2025 (сплачено 134 000,00 гривень) та 07.10.2025 (сплачено 144 719,20 гривень);

- за видатковою накладною № 3080 від 01.07.2025 року на суму 238 191,37 гривень - 20.11.2025 (сплачено 238 191,37 гривень).

З огляду на погоджені сторонами строки оплати продукції за договором поставки № 224/25/454 від 13.02.2025 року та дати фактичної оплати продукції за договором, суд дійшов висновку, що обставина прострочення відповідачем строків оплати продукції за укладеним договором поставки підтверджена наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, в той же час відповідач свої зустрічні зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за поставлений товар належним чином не виконав, внаслідок чого було допущено прострочення у виконанні грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Щодо позовних вимог про стягнення пені суд враховує таке.

Приписами статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до положень статей 546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За умовами пункту 6.4. договору покупець за несвоєчасну оплату поставленої продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості отриманої, але неоплаченої продукції за кожний день прострочення, а також відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника 48% (сорок вісім відсотків) річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати за кожний день до того часу, коли буде здійснений платіж, до або після винесення будь-якого судового рішення. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст. 625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені). Не обмежуючи жодних прав або засобів правового захисту постачальника, постачальник має право скасовувати будь-які подальші поставки у разі порушення зобов`язань щодо оплати з боку покупця. Покупець зобов`язаний відшкодувати постачальнику всі адміністративні та юридичні витрати, які поніс постачальник у зв`язку зі стягненням будь-яких таких сум, які повинен оплатити покупець. Сторони домовились, що відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій за даним договором складає 3 (три роки). Крім цього, сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за цим договором, здійснюється без обмеження строку.

Як убачається із розрахунку пені здійсненого позивачем, розрахунок здійснено на залишок суми заборгованості за кожною специфікацією окремо у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення у межах визначених позивачем періодів. Загальна сума нарахованої позивачем пені складає 67 588,03 гривень.

Враховуючи встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимога про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення в межах заявленого позивачем періоду відповідає чинному законодавству, положенням договору та заявлена правомірно.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, що нарахована на заборгованість за договором в межах визначеного позивачем періоду прострочення, суд дійшов висновку, що при розрахунку пені позивачем допущено помилку та не враховано, що нарахування пені за специфікаціями від 04.04.2025, 09.05.2025, 05.06.2025, 13.06.2025 та видатковими накладними з огляду на зменшення суми заборгованості за вказаними специфікаціями та видатковими накладними повинно бути здійснене відповідно на суму заборгованості 78 784,06 гривень - з 30.04.2025, на суму 271471,30 гривень - з 09.06.2025 по 10.06.2025, на суму 56805,40 гривень - з 02.09.2025, на суму 144719,20 гривень - з 29.09.2025; при розрахунку заборгованості за специфікацією № 224/25/454/11-ЗЗР від 13.06.2025 до розрахунку позивачем взято суму 295 507,92 гривень, тоді як загальна сума заборгованості за поставлену продукцію за цією специфікацією становить 278 719,20 гривень.

Здійснивши перерахунок пені, суд дійшов висновку, що сума нарахованої пені становить 51923,57 гривень.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення пені є обгрунтованою частково в сумі 51923,57 гривень. У задоволенні решти вимоги про стягнення пені в сумі 15664,46 гривень слід відмовити у зв`язку із безпідставністю заявлених вимог у цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення 48% річних суд враховує таке.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Положення статті 625 ЦК України щодо встановлення в договорі іншого, ніж три проценти річних, розміру процентів від простроченої суми є диспозитивними.

Приписами частин 2 та 3 статті 6 та статті 627 ЦК України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

Згідно пункту 6.4. договору сторонами визначено, що покупець за несвоєчасну оплату поставленої продукції сплачує на користь постачальника 48% (сорок вісім відсотків) річних.

Як убачається із розрахунку 48% річних здійсненого позивачем, розрахунок здійснено на залишок суми заборгованості за кожною специфікацією окремо у межах визначених позивачем періодів. Загальна сума нарахованих позивачем 48% річних складає 104 486,93 гривень.

Враховуючи встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, визначений сторонами у договорі розмір відсотків річних, нараховані позивачем до стягнення 48% річних від простроченої суми заборгованості відповідають вимогам чинного законодавства, умовам договору та заявлені правомірно.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 48% річних, що нараховані на заборгованість за договором в межах визначеного позивачем періоду прострочення, суд дійшов висновку, що при розрахунку 48% річних позивачем допущено помилку та не враховано, що нарахування 48% річних за специфікаціями від 04.04.2025, 09.05.2025, 05.06.2025, 13.06.2025 та видатковими накладними з огляду на зменшення суми заборгованості за вказаними специфікаціями та видатковими накладними повинно бути здійснене відповідно на суму заборгованості 78 784,06 гривень - з 30.04.2025, на суму 271471,30 гривень - з 09.06.2025 по 10.06.2025, на суму 56805,40 гривень - з 02.09.2025, на суму 144719,20 гривень - з 29.09.2025; при розрахунку заборгованості за специфікацією №224/25/454/11-ЗЗР від 13.06.2025 до розрахунку позивачем взято суму 295 507,92 гривень, тоді як загальна сума заборгованості за поставлену продукцію за цією специфікацією становить 278 719,20 гривень.

Здійснивши перерахунок 48% річних, суд дійшов висновку, що сума нарахованих 48% річних становить 80397,75 гривень.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення 48% річних є обгрунтованою частково в сумі 80397,75 гривень. У задоволенні решти вимоги про стягнення 48% річних в сумі 24089,18 гривень слід відмовити у зв`язку із безпідставністю заявлених вимог у цій частині.

Визначаючись щодо підстав для стягнення пені та 48% річних у заявленому позивачем обгрунтованому розмірі, судом взято до уваги таке.

Відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

У рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При цьому, слід враховувати, що правила статті 551 ЦК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Чинним законодавством не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру неустойки, що підлягає стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання, а також 48% річних суд звертається до правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року під час розгляду справи № 902/417/18.

У пунктах 8.20.-8.22 цієї постанови Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

У пунктах 8.33, 8.35.-8.36 цієї постанови зазначено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 викладено висновок про те, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки, що підлягає стягненню за порушення зобов`язання, а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.

Зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Як вже було зазначено, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

У пункті 8.38. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Судом установлено, що обгрунтований розмір заявлених до стягнення пені та 48% річних складається із 51923,57 гривень пені та 80397,75 гривень 48% річних.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки (пені) та 48% річних за спірним договором поставки суд враховує, що поставлена позивачем продукція за цим договором є оплаченою відповідачем у повному обсязі.

Суд зазначає, що позивачем не подано доказів, які би свідчили про ускладнення в господарській діяльності та підтверджували факт понесення позивачем збитків у зв`язку з простроченням оплати продукції за договором поставки та їх розміру.

Суд також враховує, що неустойка є санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі.

Враховуючи у сукупності встановлені судом обставини та докази, які містяться у матеріалах справи, відсутність доказів понесення позивачем збитків та інших негативних наслідків порушення зобов`язання відповідачем, суд з урахуванням засад справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності, дійшов висновку про зменшення розміру неустойки (пені) та 48% річних нарахованих за договором поставки № 224/25/454 від 13.02.2025 року, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на 50%, що є співмірним у контексті балансу інтересів обох сторін та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для обох сторін спору.

Приймаючи до уваги, що судом визнано обгрунтованим нарахування за договором поставки № 224/25/454 від 13.02.2025 року пені у розмірі 51923,57 гривень та 80397,75 гривень 48% річних, з урахуванням зменшення судом розміру пені та 48% річних на 50%, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 25961,79 гривень та 48% річних у розмірі 40198,88 гривень.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені та 48% річних підлягають задоволенню частково у розмірі 25961,79 гривень пені та 40198,88 гривень 48% річних, у стягненні решти 25961,78 пені та 40198,87 гривень 48% річних слід відмовити з підстав їх зменшення судом.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Під час розгляду справи, судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, у тому числі подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, судом встановлено, що відповідачем не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 25961,79 гривень пені та 40198,88 гривень 48% річних, у задоволенні решти вимог про стягнення 41626,24 гривень пені та 64288,05 гривень 48% річних слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат судом враховано таке.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду позивачем згідно платіжної інструкції № 652 від 22.12.2025 сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 гривень.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В частині зменшення судом суми неустойки та 48% річних витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача у повному обсязі, оскільки зменшення судом неустойки та 48% річних не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 902/339/16, від 10.03.2021 у справі № 904/5702/19, від 14.06.2022 у справі № 905/2135/19, від 19.12.2024 у справі № 922/1248/24, у яких Верховний Суд виснував, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково з підстав зменшення судом пені та 48% річних та частково з підстав їх необгрунтованості, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2328,53 гривень покладаються на відповідача, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 699,47 гривень слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Влад" (22135, Вінницька обл., Хмільницький р-н, село Туча, ідентифікаційний код юридичної особи 20090790) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Флора" (69013, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Стартова, будинок 3В, ідентифікаційний код юридичної особи 25223362) 25961,79 гривень пені, 40198,88 гривень 48% річних та 2328,53 гривень судових витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 41626,24 гривень пені та 64288,05 гривень 48% річних - відмовити.

5. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 699,47 гривень покласти на позивача.

6. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Примірник рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Повне рішення складено 17 лютого 2026 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3 - сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.