ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2026 р. Справа №914/1641/24

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді МАТУЩАКА О.І.

суддів СКРИПЧУК О.С.

КРАВЧУК Н.М.

за участю секретаря судового засідання Телинько Я.П.

представники сторін від:

скаржника Рогожнікова Н.Б. (прокурор);

ГУ Держгеокадастру у Львівській області Телічак Ю.В. (в порядку самопредставництва);

розглянувши апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури (вх.ЗАГС №01- 05/2272/25 від 22.07.2025)

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.07.2025 (суддя Матвіїв Р.І.)

у справі №914/1641/24

за позовом Керівника Самбірської окружної прокуратури Львівської області

в інтересах держави в особі Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, смт. Бориня, Самбірський район, Львівська область,

до відповідача 1 Фермерського господарство Марі Ґолд, с.Шегині, Яворівський район, Львівська область,

до відповідача 2 Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, м. Львів,

до відповідача 3 Самбірської районної державної адміністрації Львівської області, м. Самбір, Львівська область,

за участю третьої особи 1, яка не заявляє

самостійних вимог щодо предмета спору,

на стороні позивача Регіонального ландшафтного парку "Надсянський", смт.Бориня, Турківський район, Львівська область,

за участю третьої особи 2, яка не заявляє

самостійних вимог щодо предмета спору,

на стороні позивача Державної екологічної інспекції у Львівській області, м. Львів,

за участю третьої особи 3, яка не заявляє

самостійних вимог щодо предмета спору,

на стороні позивача Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), АДРЕСА_1

про визнання недійсним розпорядження в частині, визнання недійсним наказу в частині, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування її державної реєстрації, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

До Господарського суду Львівської області звернувся керівник Самбірської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області до Фермерського господарство «Марі Ґолд» та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування її державної реєстрації, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовані встановленням факту порушення екологічних вимог при наданні (відведенні) спірної земельної ділянки, яка відведена та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території природно-заповідного фонду (регіонального ландшафтного парку місцевого значення «Надсянський»), чим порушено вимоги ст. ст. 15, 16, 21, 23 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

Також прокуратура вважає, що договір укладено без попереднього отримання дозволу від органів Державної прикордонної служби України для здійснення будь-якої діяльності, в тому числі господарської, за лінією прикордонних інженерних споруджень, а також без отриманого дозволу щодо пропуску за лінію прикордонних інженерних споруджень з метою проведення обмірів земельних ділянок, визначення та погодження їх меж. Також договір укладений не Боринським селищним головою, як цього вимагає п. 16 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а іншою особою на підставі довіреності, посвідченої 31.08.2021 приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Львівської області.

З урахуванням зазначеного, прокурор заявив позовні вимоги про:

1) визнання недійсним розпорядження Турківської районної державної адміністрації №305 від 15.11.2013 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Турківського району» в частині інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, а саме щодо земельної ділянки, площею 10,3823 га з кадастровим номером :03:000:0008,

2) визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 48-ОТГ від 15.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині передачі в комунальну власність Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:000:0008, площею 10,3823 га,

3) усунення перешкод держави в особі Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки;

4) визнання недійсним договору оренди землі від 09.09.2025;

5) усунення перешкод у здійсненні Боринською селищною радою права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди, припинивши інше речове право - право оренди земельної ділянки;

6) усунення перешкод у здійсненні Боринською селищною радою права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом зобов?язання ФГ «Марі Голд» повернути земельну ділянку у розпорядження Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області (заявлені до відповідача-1).

Господарський суд Львівської області рішенням від 02.07.2025 позовні вимоги задовольнив частково. Визнав недійсним договір оренди землі від 09.09.2021, що укладений між Боринською селищною радою Самбірського району Львівської області та ФГ «Марі Голд», щодо земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0008; усунув перешкоди у здійсненні Боринською селищною радою Самбірського району Львівської області права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :03:000:0008, площею 10,3823 га, шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0008, площею 10,3823 га, за ФГ «Марі Голд», припинивши інше речове право - право оренди земельної ділянки; усунув перешкоди у здійсненні Боринською селищною радою Самбірського району Львівської області права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :03:000:0008, площею 10,3823 га, шляхом зобов`язання Фермерського господарства «Марі Голд» повернути земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0008.

Відмовив в задоволенні вимог про визнання недійсним розпорядження Турківської районної державної адміністрації № 305 від 15.11.2013 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Турківського району»; про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 48-ОТГ від 15.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність»; про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :03:000:0008, площею 10,3823 га, шляхом скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки.

Суд встановив, що прокурор належно обґрунтував підстави для представництва інтересів держави (територіальної громади) у зв`язку з тим, що уповноважений орган місцевого самоврядування фактично не вжив заходів для захисту порушених інтересів громади щодо спірної земельної ділянки, а отже, наявні умови, передбачені ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Суд задовольнив позовні вимоги щодо недійсності договору оренди та похідні вимоги, оскільки встановив, що спірна земельна ділянка входить до заповідної зони об`єкта природно-заповідного фонду, де господарська діяльність не допускається, а також на ділянку поширюється режим прибережної захисної смуги, який не узгоджується з переданням землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Через невідповідність змісту договору вимогам земельного законодавства та обмеженням використання таких земель, суд визнав договір оренди таким, що суперечить закону, і відповідно визнав його недійсним, а для повного та ефективного захисту права громади скасував реєстрацію права оренди та зобов`язав орендаря повернути земельну ділянку.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що частина заявлених позовних вимог є необґрунтованою, оскільки оскаржуване розпорядження РДА про затвердження матеріалів інвентаризації не містить відомостей про спірну ділянку і саме по собі не встановлювало та не змінювало цільового призначення земель, тому не доведено порушення прав позивача цим актом. Наказ ГУ Держгеокадастру про передачу ділянки у комунальну власність не є незаконним, оскільки землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у комунальній власності, а прокурор не довів протиправність поведінки органу при прийнятті наказу. Вимоги щодо скасування кадастрової реєстрації суд визнав безпідставними, бо не встановлено порушення реєстратором процедури формування/реєстрації ділянки та не доведено, що сама реєстрація порушує права громади або є наслідком незаконних дій.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Львівська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 02.07.2025 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог прокуратури та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог є незаконним та підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 277 ГПК України, а саме через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про законність розпорядження Турківської районної державної адміністрації від 15.11.2013 № 305 та наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 15.12.2020 № 48-ОТГ, оскільки такими актами фактично було змінено цільове призначення земельної ділянки, яка з моменту створення регіонального ландшафтного парку «Надсянський» належить до земель природно-заповідного фонду, а тому не могла бути віднесена до земель сільськогосподарського призначення.

Покликається на те, що відсутність встановлених у натурі меж об`єкта природно-заповідного фонду не змінює правового режиму земель, а органи державної влади та Держгеокадастр не були наділені повноваженнями щодо зміни категорії таких земель чи розпорядження ними. У зв`язку з цим, суд першої інстанції безпідставно відмовив у визнанні спірних адміністративних актів недійсними.

Крім того, зазначає, що існування в Державному земельному кадастрі сформованої земельної ділянки з неправильно визначеним цільовим призначенням саме по собі порушує публічний інтерес держави та створює передумови для подальшого незаконного використання земель природно-заповідного фонду. Відтак скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є належним і ефективним способом захисту порушеного права.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Львівській області покликається на те, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0008 правомірно сформована як земля сільськогосподарського призначення за результатами інвентаризації земель державної власності, проведеної у 2013 році відповідно до вимог Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» та Порядку проведення інвентаризації земель. Матеріали інвентаризації були належним чином погоджені та затверджені уповноваженим органом Турківською районною державною адміністрацією, а тому відсутні підстави вважати їх незаконними.

Зазначає, що наказ від 15.12.2020 № 48-ОТГ про передачу земельної ділянки у комунальну власність прийнято на виконання Указу Президента України та постанов Кабінету Міністрів України, у межах наданих законом повноважень і в спосіб, передбачений Конституцією та законами України. При цьому, землі природно-заповідного фонду, відповідно до ст. 45 Земельного кодексу України, можуть перебувати у комунальній власності, що виключає сам по собі факт незаконності передачі ділянки.

Також вказує, що оспорюваний наказ є актом індивідуальної дії одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом виконання виникненням права комунальної власності, а тому не може бути скасований за відсутності встановленого судом порушення. Однак прокурор не довів наявності істотних порушень при прийнятті цього наказу.

Крім того, покликається на те, що державна реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі проведена правомірно, у порядку, визначеному Законом України «Про Державний земельний кадастр», а підстави для її скасування, передбачені ст. 24 цього Закону, у справі відсутні. Сам факт існування сформованої та зареєстрованої земельної ділянки не порушує прав чи інтересів позивача, а прокурор не довів незаконності дій кадастрового реєстратора.

З огляду на викладене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволенння, а оскаржуване рішення без змін.

Інших клопотань та заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, учасниками справи подано не було.

05.02.2026 у судовому засіданні взяли участь представник ГУ Держгеокадастру у Львівській області та прокурорка, які виклали свої доводи та заперечення по суті апеляційної скарги. Представники інших учасників у справі в судове засідання не з?явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Водночас від Самбірської районної державної адміністрації Львівської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі її представника. Просить відмовити в задвооленні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Беручи до уваги зазначене, а також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників учасників справи, які не з?явилися.

Фактичні обставини справи.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Львівський філіал Інституту землеустрою Української академії аграрних наук за замовленням Управління земельних ресурсів облдержадміністрації у 1993 році виготовив технічний звіт по інвентаризації земель комітету в справах охорони державного кордону України на території Турківського району Львівської області, відповідно до якого, серед іншого, встановлено, що Військова частина НОМЕР_1 не має Державних актів на право користування землею; що землі, які б раніше входили до 800-сотметрової смуги контрольно-слідової смуги, використовуються господарствами. Комісія вважала залишити в постійному користуванні військової частини земельні ділянки, які використовуються за призначенням - контрольно-слідова смуга, шириною 25 м, 5 м смуги біля кордону з державою Польща і території 4-х застав згідно з додатком 5.

Додатком 1 до цього технічного звіту є акт інвентаризації земель комітету у справах охорони державного кордону України, відповідно до якого встановлено, що землі, що не використовуються Держкордоном, передати в народне господарство. Відповідно до п. 2.5 цього акта в користуванні Держкордону в межах Турківського району залишається 232,7 га земель, а відповідно до п. 2.4 запропоновано для передачі в народне господарство землі, площею 3 280,3 га.

Згідно з додатком 4 до згаданого вище акта з окреслених 3 280,3 га сільськогосподарські угіддя становлять 1 755,6 га, з них: 9,4 рілля, 577,8 га сіножаті, 1 168,4 га пасовища. Лісові площа виокремлено в площі 482,5 га, а деревно-чагарникових насаджень - 919,7 га.

Державна районна адміністрація погодилась з результатами інвентаризації земель і вважала за доцільне залишити в користуванні комітету 232,7 га земель, а 3 280,3 га, які не використовуються комітетом за цільовим призначенням, передати в народне господарство в межах сільських рад: Сяньківської, Верхненської, Нижньояблунської, Верньояблунської, Шандровецької, Боберківської, Хащівської.

У 1996 році Львівська обласна рада народних депутатів прийняла рішення про затвердження матеріалів інвентаризації земель, що знаходяться в користуванні органів Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України, Міністерства внутрішніх справ України, Штабу цивільної оборони України, Товариства сприяння оборони України, Національної гвардії України, відповідно до якого, серед іншого, припинено право користування Міністерства оборони України і відомств оборонного значення на території Львівської області, земельними ділянками, площею 5,1 тис. га, які передати для подальшого використання місцевим радам народних депутатів, згідно з додатком 4.

Одним із додатків до вказаного рішення є земельні ділянки, які передаються органами Міністерства оборони України місцевим радам народних депутатів для сільськогосподарського використання і серед них в Турківському районі ділянки, площею 3260,3 га.

Згідно з розпорядженням Турківської районної державної адміністрації від 27.08.2013 призначено інвентаризацію земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Турківського району, загальною площею 3100 га, та складання за її результатами технічної документації із землеустрою.

Розпорядженням від 15.11.2013 затверджено матеріали інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Турківського району.

Рішенням Львівської обласної ради від 31.07.1997 оголошено Регіональний ландшафтний парк «Надсянський» бюджетною природоохоронною рекреаційною установою регіонального значення. Згідно з додатком № 1 до вказаного рішення встановлено перелік земельних ділянок, що входять в територію Регіонального ландшафтного парку «Надсянський» по Бобернівській сільській раді - 5265 га, Верхньояблунській - 3224 га, Нижньояблунській - 3862 га, Нижньотурівській - 3085 га, Сянківській - 1083 га, Шандровецькій - 2909 га, що становить разом 19 428 га.

Відповідно до цього рішення, Департамент екології та природних ресурсів 11.05.2022 видав охоронне зобов`язання Боринській селищній раді про передачу під охорону та дотримання встановленого режиму території ландшафтного парку «Надсянський», орієнтовною площею 11 207 га.

Рішенням Львівської обласної ради від 07.10.2008 затверджено Положення про Регіональний ландшафтний парк «Надсянський».

Третя особа - 1 листом від 14.07.2023 повідомила начальника Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури про те, що регіональний ландшафтний парк «Надсянський» створений без вилучення земельних ділянок, лісових угідь та інших природно-охоронних об`єктів у їх власників або користувачів; з 31.07.1997 загальна площа парку не змінювалась і становить 19 428 га; користувачами земельних ділянок в межах парку є Боринська селищна рада - 11 207 га, Турківська міська рада - 340 га, а користувачами лісових земель є філія «Самбірське лісове господарство» - 4 446 га та Турківське ДЛГП ЛГП «Галсільліс» - 3 435 га, влучення не проводилось, землі не передавались.

Регіональний ландшафтний парк «Надсянський» листом від 18.07.2024 повідомив суд першої інстанції, що згідно з функціональним зонуванням, затвердженим у 2023 році, щодо земель Боринської територіальної громади територія з кадастровим номером :03:000:0008 входить до складу заповідної зони, режим роботи якої регламентується ст. ст. 16. 21, 24 Закону України «Про природно-заповідний фонд».

Львівська обласна державна адміністрація 24.05.2016 видала розпорядження про прикордонний режим, відповідно до якого установлено на території області вздовж Державного кордону України профілактичну смугу на глибину 100 метрів від лінії державного кордону.

Відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 15.12.2020, Боринській селищній раді передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, загальною площею 4 042,7769 га, які розташовані на території Боринської селищної ради. На виконання вказаного наказу складено акт приймання-передачі земельних ділянок у комунальну власність.

На підставі наказу від 15.12.2020, акта приймання-передачі від 15.12.2020 і рішення органу місцевого самоврядування № 35 від 24.12.2020, здійснено державну реєстрацію права власності за Боринською селищною радою, що підтверджено витягом від 17.06.2024 (а.с. 71, т. 1).

Згідно з рішенням Боринської селищної ради від 11.06.2021 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Боринської селищної ради за межами населених пунктів, змінено цільове призначення земельних ділянок із земель запасу на «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» відповідно до додатків № 1, № 2, № 3. Зокрема, відповідно до додатку № 2 вказаного рішення, земельну ділянку включено в п. 33 як таку, стартовий розмір річної орендної плати стосовно якої вираховується від нормативно-грошової оцінки в розмірі 7 %.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру, сформованого 22.06.2021, земельна ділянка, кадастровий номер :03:000:0008, площею 10,3823 га, зареєстрована 20.10.2013, належить до комунальної форми власності, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки - прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах.

Вказана реєстрація ділянки здійснена на підставі проведення інвентаризації земель від 21.10.2013, ТОВ «Карпати Гео-Інвест».

Згідно з протоколом № 1169 земельних торгів у формі аукціону з продажу права оренди земельної ділянки від 09.09.2021 стосовно лота: права оренди земельної ділянки, площею 10,3823 га, терміном на 7 років, переможцем визначено ФГ «Марі Ґолд».

У той же день, 09.09.2021, між організатором торгів і переможцем укладено договір оренди землі, утому числі ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ, інших угідь. Договір підписаний від імені орендодавця також Шкітаком В.М.

Відповідно до п. 16 договору земельна ділянка передається в оренду для здійснення товарного сільськогосподарського виробництва; цільове призначення ділянки - землі сільськогосподарського призначення.

Договором визначено обтяження щодо використання земельної ділянки: прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах на частині земельної ділянки, площею 0,4471 га, 0,3595 га, 0,2571 га. Передача в оренду земельної ділянки не є підставою для припинення або зміни обмежень та інших прав третіх осіб на цю ділянку (п. 24, п. 25 договору).

На виконання договору та підтвердження факту передачі земельної ділянки в користування сторони договору підписали акт прийому-передачі земельної ділянки (без дати).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав, сформованого 17.06.2024, власником земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0008, площею 10,3823 га є Боринська селищна рада Самбірського району Львівської області, дата реєстрації права власності - 26.05.2021.

Щодо вказаної земельної ділянки зареєстровано право оренди ФГ «Марі Ґолд» з 13.09.2021 на підставі договору оренди землі від 09.09.2021.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним розпорядження Турківської районної державної адміністрації № 305 від 15.11.2013 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Турківського району»; про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 48-ОТГ від 15.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність»; про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :03:000:0008, площею 10,3823 га, шляхом скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки, суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання судом першої інстанції норм процесуального та правильне застосування норм матеріального права лише у цій частині.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що учасниками справи, в тому числі апелянтом, не спростовується та не оскаржується рішення суду в частині наявності у прокурора повноважень на звернення до суду із цим позовом, а тому зазначене не є предметом апеляційного перегляду.

Колегія суддів зазначає, що позовна вимога про визнання недійсним розпорядження Турківської районної державної адміністрації № 305 від 15.11.2013 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Турківського району» в частині інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, а саме щодо земельної ділянки, площею 10,3823 га з кадастровим номером :03:000:0008, заявлена до відповідача-3 - Самбірської районної державної адміністрації Львівської області як правонаступника Турківської районної державної адміністрації Львівської області. Факт правонаступництва є загальновідомим та не заперечується жодним із учасників справи.

Оскаржуване розпорядження має два пункти:

1) затвердити матеріали інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності, загальною площею 3100,0000 га, розташованих за межами населених пунктів на території Турківського району Львівської області, згідно з додатками № 1, № 2,

2) Відділу держземагентства у Турківському районі внести зміни в державну статистичну звітність щодо кількісного обліку відповідно до матеріалів інвентаризації земель.

Додатком до розпорядження є реєстр земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, інвентаризацію яких проведено у 2013 році по Турківському району за кошти державного бюджету. Реєстр вміщує відомості про назву ради, загальну площу ділянки, кількість ділянок, з яких виокремлено площі ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що у додатках до оскаржуваного розпорядження відсутні відомості про спірну ділянку, площею 10,3823 га, а прокурор і позивач не обґрунтували в інший спосіб включення спірної ділянки до будь-якої іншої, охопленої розпорядженням, ділянки.

Крім цього, прокурор покликався на те, що вимога заявлена до відповідача-3 з підстав визначення неправильного цільового призначення ділянки, так як ділянка належить до земель природно-заповідного фонду. Надаючи правову оцінку таким доводам, колегія суддів зазначає, що вказаним розпорядженням не встановлювалося та не змінювалося цільове призначення земельних ділянок.

Так, відповідно до чинної на листопад 2013 року редакції ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому ст. 1861 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.

Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що оскаржуване розпорядження не передбачає віднесення земель до тієї чи іншої категорії, не змінює цільового призначення земельної ділянки та не вирішує питання затвердження проекту землеустрою. Тому відсутні підстави стверджувати, що розпорядженням від 15.11.2013 неправильно визначено цільове призначення земельної ділянки та порушено інтереси позивача.

До того ж, відповідно до пояснювальної записки до проекту такого розпорядження його розроблено з метою затвердження матеріалів інвентаризації земель сільськогосподарського призначення і визначення якісного стану земель, їх меж, розміри, склад угідь, на підставі ст. 17 Земельного кодексу України, Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 р. № 513.

Так, вказаним Порядком не було передбачено, що під час проведення інвентаризації земель здійснюється установлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Крім цього, відповідно до технічного завдання на виконання робіт з інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовною площею 312,5816 га, на території Нижньояблунківської сільської ради Турківського району та складення за їх результатами технічної документації із землеустрою, метою виконання робіт було: інвентаризація сформованих земельних ділянок, яким не присвоєно кадастрові номери або відомості про які відсутні у ДЗК, визначення їх стану; формування нових земельних ділянок за рахунок земель сільськогосподарського призначення з визначенням їхніх меж, розмірів та внесення даних до ДЗК. Тобто встановлення цільового призначення не було метою чи наслідком проведеної інвентаризації земель.

Крім цього, прокурор залишив поза увагою, що саме рішенням Боринської селищної ради від 11.06.2021 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Боринської селищної ради за межами населених пунктів, та змінено цільове призначення земельних ділянок із земель запасу, встановивши цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» згідно з додатком № 1.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду, що прокурором не доведено факт порушення інтересів позивача, як представницького органу територіальної громади, розпорядженням Турківської районної державної адміністрації № 305 від 15.11.2013 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Турківського району». З урахуванням зазначеного, суд правомірно відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 48-ОТГ від 15.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині передачі в комунальну власність Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:000:0008, площею 10,3823 га, то така заявлена до відповідача 2 - ГУ Держгеокадастру у Львівській області з тих підстав, що на час передачі спірна ділянка уже відносилась до земель природно-заповідного фонду.

Так, оскаржуваний наказ відповідно до його змісту прийнятий відповідно до ст. ст. 117, 122 ЗК України, Указу Президента України від 15.10.2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 № 113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», наказу Держгеокадастру від 17.11.2020 № 485, Положення про Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, та вміщує два пункти:

1) передати Боринській селищній раді (територіальній громаді) у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, загальною площею 4042,7769 грн, які розташовані на території Боринської селищної ради, згідно з актом приймання-передачі,

2) право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до згаданого Указу Президента України, з метою забезпечення подальшого здійснення реформ у сфері земельних відносин та створення умов для реалізації прав громадян України і територіальних громад у цій сфері постановлено, серед іншого, Кабінету Міністрів України доручено активізувати діяльність із передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність; опрацювати питання щодо стимулювання оформлення територіальними громадами права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, передані з державної власності.

Відповідно до згаданої в наказі постанови Кабінету Міністрів України, з метою забезпечення виконання Указу Президента України від 15.10.2020 № 449 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» Кабінет Міністрів України постановив:

1. Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити прискорення проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності;

2. Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства забезпечити:

1) супроводження законопроектів щодо фінансової підтримки фермерських господарств, удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин, встановлення прозорої процедури проведення електронних земельних аукціонів;

2) вжиття заходів до прискорення створення, функціонування та розвитку національної інфраструктури геопросторових даних у встановленому порядку;

3. Міністерству розвитку громад та територій, Міністерству юстиції, Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства та Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру опрацювати питання щодо активізації оформлення територіальними громадами права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, передані з державної власності;

4. Рекомендувати органам місцевого самоврядування зареєструвати право комунальної власності на отримані земельні ділянки сільськогосподарського призначення у порядку, встановленому законом.

На виконання оскаржуваного наказу, підписано акт приймання-передачі в комунальну власність ділянок згідно з додатком; цей акт є підставою для державної реєстрації права. Відповідно до додатку до наказу в ньому перелічено 674 ділянки, серед яких також спірна ділянка, площею 10,3823 (порядковий номер 565) з цільовим призначенням 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам); відомості про обтяження відсутні, відомості про обмеження 05.02 прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах на площу 1,0637 га.

На підставі оскаржуваного наказу від 15.12.2020, акту приймання-передачі від 15.12.2020 і рішення органу місцевого самоврядування № 35 від 24.12.2020, здійснено державну реєстрацію права власності за Боринською селищною радою, що підтверджено витягом від 17.06.2024.

Земельний кодекс України, в чинній на той час реакції статті 44 (склад земель природно-заповідного фонду), передбачав, що до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Стаття 45 ЗК України визначала, що землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Тобто спірна ділянка, яка знаходиться на території природно-заповідного фонду, може перебувати і в комунальній власності. Тому доводи апелянта у цій частині про ствердження протилежного є безпідставними.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та надавши оцінку поведінці відповідача-2 у спірних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання оскаржуваного наказу незаконним.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач-2, приймаючи наказ про передачу земельної ділянки із державної у комунальну власність, діяв у межах наданих йому повноважень та на виконання вимог і приписів Указу Президента України від 15.10.2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» та постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 № 113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин». Зазначені нормативно-правові акти є обов`язковими для застосування суб`єктами владних повноважень та визначають алгоритм дій органів, уповноважених на розпорядження землями державної власності.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прокурором не наведено належного правового обґрунтування та не подано достатніх і допустимих доказів, які б свідчили про протиправність дій відповідача-2 або про наявність у нього обов`язку вчинити інші дії, відмінні від тих, що були фактично здійснені.

Відповідно до усталених правових висновків, суд, вирішуючи спір, зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин, встановити наявність чи відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу, а також оцінити можливість їх захисту в обраний позивачем спосіб (аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16 та від 14.05.2019 у справі №910/11511/18).

Право на судовий захист, гарантоване ст. 55 Конституції України, передбачає не лише можливість звернення до суду, але й обов`язок позивача довести факт реального порушення його прав чи інтересів. Таке порушення повинно бути конкретним, обґрунтованим і стосуватися саме тієї особи, яка заявляє відповідну вимогу.

Отже, судовому захисту підлягає лише наявне та реально порушене право або інтерес особи, яка звернулася до суду. У разі ж відсутності такого порушення або невідповідності обраного способу захисту вимогам законодавства, суд відмовляє у задоволенні позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний наказ про передачу земельної ділянки із державної у комунальну власність сам по собі не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. У зв`язку з цим заявлена позовна вимога не підлягає задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині позовної вимоги про усунення перешкод держави в особі Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням усіх речових прав та їх обтяжень, заявленої до відповідача-2 ГУ Держгеокадастру у Львівській області, дійшла таких висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, державна реєстрація спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі була здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 21.10.2013, розробленої ТОВ «Карпати Гео-Інвест».

Оцінюючи повноваження відповідача-2 у співвідношенні з оскаржуваними діями, колегія суддів виходить із такого.

Згідно зі ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі сільськогосподарського призначення та землі водного фонду.

Відповідно до ст. 22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі під об`єктами виробництва біометану, які є складовими комплексів з виробництва, переробки та зберігання сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок регламентовані ст. 20 ЗК України, відповідно до ч. 2 якої віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення здійснюється за рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції і з чим погоджується апеляційний суд, у матеріалах справи відсутні докази прийняття будь-яким органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування рішення про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки. За таких обставин, під час її державної реєстрації цільове призначення земельної ділянки залишалося тим самим, що визначене у матеріалах інвентаризації. Заяви про зміну цільового призначення земельної ділянки від її власника (позивача) до відповідача-2 також не надходили.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для втручання відповідача-2 у повноваження органу місцевого самоврядування щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, що прямо передбачено ст. 20 ЗК України.

ЗК України в редакції, чинній станом на 20.10.2013, визначав, що формування земельної ділянки полягає у визначенні її як об`єкта цивільних прав, з визначенням площі, меж та внесенням відомостей до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення, шляхом поділу або об`єднання, а сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера, а об`єктом цивільних прав з моменту її формування та державної реєстрації права власності (ст. 79-1 ЗК України).

Закон України «Про Державний земельний кадастр» (ст. 15) передбачає включення до Державного земельного кадастру, зокрема, відомостей про цільове призначення земельної ділянки та обмеження у її використанні, а також інформації про зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 24 Закон України «Про Державний земельний кадастр» для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа; документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки.

Державний кадастровий реєстратор перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства та здійснює реєстрацію або надає мотивовану відмову з підстав, прямо визначених цією статтею. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

- невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

- знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Апеляційний суд зазначає, що прокурором не наведено та не доведено жодної з передбачених законом підстав, які б зобов`язували державного кадастрового реєстратора відмовити у державній реєстрації земельної ділянки. Прокурор не стверджує про подання неповного пакета документів, їх невідповідність вимогам законодавства, накладення меж або інші обставини, які унеможливлювали б здійснення реєстрації.

Водночас матеріали справи свідчать про внесення до Державного земельного кадастру всіх передбачених законом відомостей щодо спірної земельної ділянки, зокрема: кадастровий номер :03:000:0008, площа 10,3823 га, належить до комунальної форми власності, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів неправомірної поведінки відповідача-2 під час здійснення державної реєстрації земельної ділянки.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідно до ст. 74 ГПК України обов`язок доведення наявності порушених прав та законних інтересів покладається на позивача. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права чи інтересу позивача є самостійною підставою для відмови в позові, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.03.2023 у справі № 509/5080/18.

Наявність зареєстрованого об`єкта цивільних прав за відсутності доказів незаконності такої реєстрації сама по собі не порушує прав особи, в інтересах якої подано позов, і не створює перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою. Посилання прокурора на неправильне визначення категорії земельної ділянки не є підставою для скасування державної реєстрації земельної ділянки, оскільки таке скасування не призведе до автоматичної зміни її цільового призначення.

Орган місцевого самоврядування як власник земельної ділянки не позбавлений повноважень щодо прийняття рішення про зміну цільового призначення земельних ділянок, однак докази реалізації ним таких повноважень або створення відповідачем-2 перешкод у їх здійсненні матеріали справи не містять.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що заявлена позовна вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, а тому рішення суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 129, 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 02.07.2025 у справі №914/1641/24 в оскаржуваній частині без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий-суддя О. І. МАТУЩАК

Судді: Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК